title: 1999/60/EY: Komission päätös, tehty 21 päivänä lokakuuta 1998, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamismenettelyssä (Asia N:o IV/35.691/E-4: Esieristettyjen kaukolämmitysputkien alan kartelli) (tiedoksiannettu numerolla K(1998) 3117) (Ainoastaan englannin-, italian-, saksan-, suomen- ja tanskankieliset toisinnot ovat todistusvoimaisia)

eurovoc_concepts:
heating
infringement of EU law
market-sharing agreement
restriction on competition
restrictive trade practice
tube

text: 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/1 II (Säädökset, joita ei tarvitse julkaista) KOMISSIO KOMISSION PÄÄTÖS, tehty 21 päivänä lokakuuta 1998, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamismenettelyssä (Asia N:o IV/35. 691/E-4: Esieristettyjen kaukolämmitysputkien alan kartelli) (tiedoksiannettu numerolla K(1998) 3117) (Ainoastaan englannin-, italian-, saksan-, suomen- ja tanskankieliset toisinnot ovat todistusvoimaisia) (1999/60/EY) SISÄLLYS I. JOHDANTO. A. Tiivistelmä tapahtuneesta kilpailusääntöjen rikkomisesta. B. Esieristettyjen putkien ala. 1. Tuote. 2. Kaukolämmitysjärjestelmien markkinat. 3. Valmistajat. a) ABB. b) Løgstør. c) Tarco. d) Dansk Rørindustri. e) Pan-Isovit. f) Henss/Isoplus. g) KWH. h) Paikalliset toimittajat. i) Powerpipe. 4. Toimialajärjestö EuHP. Sivu 3 3 4 4 5 6 7 6 7 7 7 7 8 8 8 9 L 24/2 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 C. Menettely. 1. Powerpipen tekemä kantelu. 2. Tarkastukset. 3. 11 artiklan mukaiset tiedonsaantipyynnöt. 4. Yritysten vastaukset. 5. Väitetiedoksianto. 6. Vastaukset väitetiedoksiantoon. D. Rikkomisen yksityiskohdat. 1. Markkinoiden taustaa. 2. Tanskan kartelli. a) Kiintiöjärjestelmä ja hintojen määrääminen. b) Kartellin toiminta. 3. Laajentuminen muille markkinoille. 4. Euroopan laajuinen kartelli vuodesta 1994. a) Alustavat yhteydet. b) Euroopan markkinoiden jakaminen: kiintiöitä koskeva perussopimus. c) Euroopan kartellin rakenne. i) Johtajien klubi. ii) Yhteysryhmät. d) Toteutus kansallisilla markkinoilla. Saksa. i) ii) Tanska. iii) Alankomaat. Itävalta. iv) Italia. v) vi) Ruotsi. vii) Suomi. viii) Yhdistynyt kuningaskunta. e) Yhdenmukaistettu toiminta Powerpipen sulkemiseksi markkinoilta. i) ABB:n strateginen suunnitelma. ii) Powerpipen avainhenkilöstön palkkaaminen. iii) Powerpipea varoitetaan pyrkimästä Saksan markkinoille. iv) Leipzig-Lippendorfin urakka: Powerpipen boikotointi. v) Boikotin toteuttaminen. f) Kartellin jatkaminen tarkastusten jälkeen. 5. EuHP:n asema. 6. Kartellin jäsenien osuuden arviointi. 7. Vaikutukset yleiseen hintatasoon. 8. ABB:n korvaus Powerpipelle. II. OIKEUDELLINEN ARVIO. A. 85 artikla. 1. 85 artiklan 1 kohta. 2. Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat. 3. Rikkomisen luonne käsiteltävässä asiassa. Sivu 9 9 10 10 10 11 11 12 12 13 13 14 16 22 22 23 26 26 27 27 27 30 31 32 32 33 33 33 33 33 34 35 36 37 40 42 43 47 48 48 48 48 48 50 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/3 4. Kilpailun rajoittaminen. 5. Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. 6. Rikkomisen kesto. 7. Tämän menettelyn kohteena olevat yritykset. a) Yleisiä havaintoja. b) ABB. c) Henss/Isoplus. d) KWH. B. Korjaavat toimenpiteet. 1. Asetuksen N:o 17 3 artikla. 2. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta. a) Yleisiä huomioita. b) Yrityskohtaiset sakot. i) ABB. ii) Løgstør. iii) Tarco, Starpipe, Henss/Isoplus ja Pan-Isovit. iv) Brugg, KWH, Ke-Kelit ja Sigma. Sivu 54 55 56 57 57 58 58 60 61 61 61 61 63 63 65 66 67 EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka on kuullut kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina- asemaa käsittelevää neuvoa-antavaa komiteaa, ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuk- sen, sekä katsoo seuraavaa: ottaa huomioon 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17, joka on perustamissopi- muksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpano- asetus (1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Itä- vallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjalla, ja erityi- sesti sen 3 ja 15 artiklan 2 kohdan, ottaa huomioon 19 päivänä maaliskuuta 1997 tehdyn komission päätöksen menettelyn aloittamisesta asetuksen N:o 17 3 artiklan mukaisesti, on antanut asianomaisille yrityksille mahdollisuuden ase- tuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohdan sekä neuvoston asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyistä kuulemisista 25 päivänä heinäkuuta 1963 annetun komission asetuksen N:o 99/63/ETY (2) mukaisesti tulla kuulluiksi niistä asioista, joita komissio on vastustanut, ja (1) EYVL 13, 21. 2. 1962, s. 204/62. (2) EYVL 127, 20. 8. 1963, s. 2268/63. I — JOHDANTO A. Tiivistelmä tapahtuneesta kilpailusääntöjen rikkomisesta 1) Tämä päätös sakkojen määräämisestä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 85 artiklan rikko- misesta on osoitettu seuraaville yrityksille: — ABB Asea Brown Boveri Ltd, — Brugg Rohrsysteme GmbH, — Dansk Rørindustri A/S (Starpipe), — Henss/Isoplus Group, — Ke-Kelit Kunststoffwerk GmbH, — Oy KWH Tech AB, — Løgstør Rør A/S, — Pan-Isovit GmbH, — Sigma Tecnologie di rivestimento S. r. l. , — Tarco Energi A/S. L 24/4 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 2) Rikkomisen muodostaa osallistuminen monimut- kaisiin kilpailun vastaisiin järjestelyihin, jotka alkoivat kansallisena kartellina Tanskassa marras- kuun 1990 aikoihin, laajenivat muihin jäsenvalti- oihin (Italia, Saksa) vuonna 1991 ja järjestettiin vuonna 1994 kattamaan käytännössä koko yhteismarkkinat; rikkomisen toteuttivat esieristet- tyjen kaukolämpöputkien tuottajat, jotka yhdessä tekoon osallisina sekä perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan vastaisesti — Ke-Kelit noin tammikuusta 1995 samaan ajan- kohtaan saakka, — Sigma noin huhtikuusta 1995 samaan ajan- kohtaan saakka. (Bruggin, Ke-Kelitin ja Sigman osallistuminen rajoittui kunkin kotimaan markkinoita koskeviin järjestelyihin. ) — jakoivat kansalliset markkinat ja lopulta koko Euroopan markkinat keskenään kiintiöperiaat- teella, — määräsivät kansalliset markkinat tietyille val- mistajille ja järjestivät muiden vetäytymisestä markkinoilta, — sopivat tuotteen ja yksittäisten hankkeiden hinnoista, — osoittivat yksittäiset hankkeet tietyille valmis- tajille ja ohjailivat kyseisten hankkeiden tar- jousmenettelyä varmistaakseen, että se valmis- taja, jolle hanke oli sovittu annettavaksi, sai kyseisen tilauksen, — suojatakseen kartellia ainoan huomattavan kartellin ulkopuolisen valmistajan Powerpipe AB:n kilpailulta ryhtyivät yhdenmukaistettui- hin menettelytapoihin estääkseen sen kaupalli- sen toiminnan, vahingoittaakseen sen liiketoi- mintaa tai karkoittaakseen sen kokonaan markkinoilta, — käyttivät laatunormeja hintojen pitämiseen korkeina ja uuden kustannuksia säästävän tek- niikan käyttöönoton viivästyttämiseen. 3) Rikkomiseen osallistumisen kesto vaihteli yrityk- sittäin seuraavasti: — ABB, Løgstør, Starpipe, Tarco: marras–joulu- kuusta 1990 ainakin maalishuhtikuuhun 1996, — Pan-Isovit marras–joulukuusta 1990 samaan ajankohtaan saakka, — Henss/Isoplus suunnilleen lokakuusta 1991 samaan ajankohtaan saakka, B. Esieristettyjen putkien ala 1. Tuote 4) Ensisijaisesti kaukolämmitysjärjestelmissä käytet- tävät esieristetyt putket koostuvat teräsputkista, jotka suljetaan muoviputkien sisään siten, että teräs- ja muovikerroksen välissä on eristävä vaah- tokerros. Kaukolämmitysjärjestelmiä käytetään yleisesti Länsi-Euroopan pohjoisosien valtioissa ja entisen itäblokin valtioissa, joissa ilmasto on ankara. Vesi lämmitetään keskitetysti ja siirretään maanalai- sissa putkissa kunnan tai alueen eri puolille asuin- ja liikerakennuksien lämmittämiseksi. Koska ympäristöön ja erityisesti energian tehok- kaaseen käyttöön kiinnitetään yhä enemmän huo- miota, kaukolämmitysjärjestelmien mahdollisuu- det on tunnustettu entistä laajemmin. Esimerkkinä tästä ovat sähkövoimaloiden ja kaukolämmitys- (”yhteistuotanto”), järjestelmien joissa sähköntuotannon tai teollisuuden tuottama ylimääräinen lämpö käytetään kaukolämmityk- seen. yhdistelmät Tehokkaan ja turvallisen jakelun varmistamiseksi putket on eristettävä, koska kuuman veden (tai höyryn) on kuljettava maan alla pitkiä matkoja ja koska sen lämpötila on hyvin korkea (jopa 140 °C). 5) Esieristetyissä putkissa on kolme pääosaa: — teräsputki (tai joskus kupariputki), joka on tuotteen ydin ja jossa kuuma vesi kulkee, — KWH ainakin maaliskuusta 1995 samaan ajankohtaan saakka, — samankeskisesti ulkopuolelle asetettu suojaava muoviputki, — Brugg noin elokuusta 1994 samaan ajankoh- — näiden kahden putken välissä oleva jäykkä taan saakka, vaahtoeriste. 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/5 Kaukolämmitysputket valmistetaan yleensä jäyk- kinä 6, 12 tai 16 metrin pituisina putkina. Vakio- putkien läpimitta on 125-800 mm, mutta suurem- piakin kokoja pystytään valmistamaan. Esi- eristettyjen putkien valmistajat toimittavat täydel- listä putkien, mutkaosien ja erikoisliitoskappalei- den valikoimaa, johon kuuluu myös vuotojen havaitsemisessa käytettävät valvontajärjestelmät. Jotkut tässä järjestelyssä mukana olleet yritykset valmistavat myös joustavia putkia, joita käytetään pääasiassa yhdistämään yksittäiset kotitaloudet pääputkistoon. Tämä menettely ei koske joustavia putkia. Ensimmäisen sopimustyypin kohdalla kunta tai muu julkinen/paikallinen viranomainen antaa ra- kennusurakoitsijalle tietyn hankkeen, mitä on edeltänyt asianmukainen tarjousmenettely, ja so- pimuksen saanut urakoitsija pyytää sitten putkien valmistajilta tarjouksia esieristetyistä putkista. (Yli 400 000 ecun arvoiset putkien toimitussopimuk- set ovat yhteisön julkisia hankintoja koskevien sääntöjen (3) alaisia). Urakoitsija hoitaa valmista- jan toimittamien putkien asennuksen. Tämän tyyppiset urakat muodostavat noin 60 prosenttia koko Euroopan markkinoista. Tuotteet ovat standardoituja ja niiden on täytet- tävä laatuvaatimukset, jotka on asetettu valmista- jien, asiakkaiden ja standardointiviranomaisten yhteistyönä; keskeisimmät standardit ovat EN 253, EN 258, EN 488 ja EN 489. Perinteisessä tuotantomenetelmässä käytetään tietyn pituisia teräsputkia, jotka puristetaan yhteen välikappa- leilla ja peitetään muovisella ulkoputkella; näiden kahden samankeskisen putken väliin ruiskutetaan vaahtoa. Innovaatioilla on alalla suuri merkitys. Turvallisuus-, tehokkuus- ja ympäristönäkökoh- dat ovat keskeisiä. Eräänä kehitysaskeleena oli CFC-yhdisteitä sisältämättömän eristevaahtomate- riaalin tuominen markkinoille vuonna 1988. Suunnilleen samaan aikaan putkien jatkuvan tuo- tantoprosessin kehittäminen on mahdollistanut merkittävät kustannussäästöt. Tässä tekniikassa putkia siirretään eteenpäin koko tuotantovaiheen ajan keskeytyksettä, kun taas perinteisessä mene- telmässä putket vietiin yksitellen ruiskutuspistee- seen ja täytettiin vaahdolla. Eräät perinteistä menetelmää käyttäneet valmistajat vastustivat joi- denkin vuosien ajan jatkuvaa tuotantomenetelmää ja sen käyttöönottoa kaupallisessa mitassa. 2. Kaukolämmitysjärjestelmien markkinat Vuosisopimuksia tehtäessä (nämä tunnetaan myös ”vähittäismarkkinoina”) kunta tai muu loppu- käyttäjä sitoutuu ostamaan suoraan valmistajalta putkia ja liittimiä määrättyyn arvoon asti vuo- dessa. Tavallisesti ne käytetään valmiin kauko- lämmitysjärjestelmän osittaiseen uusimiseen tai huoltoon. 7) Kaukolämmitysputkien markkinoiden arvo oli vuonna 1995 yhteisössä noin 400 miljoonaa ecua; kasvu edellisestä vuodesta oli 15 prosenttia. Tuo- tetta markkinoidaan käytännöllisesti katsoen kai- kissa jäsenvaltioissa. Jäsenvaltioiden välillä käy- dään merkittävää kauppaa. ABB:llä on tuotanto- laitoksia useissa jäsenvaltioissa, Henss/Isoplusilla Itävallassa ja Saksassa. Tärkeimmän tuotantokes- kuksen eli Tanskan osuus yhteisön putkentuotan- tokapasiteetista on noin 50 prosenttia, ja se toi- mittaa tuotetta kaikkiin muihin kaukolämmitystä käyttäviin jäsenvaltioihin. Yhteisön suurimmat kansalliset markkinat ovat Saksassa (noin 160 miljoonaa ecua eli 40 prosenttia koko yhteisön kulutuksesta). Vähintään kaksi kolmannesta Sak- saan asennetuista kaukolämmitysputkista on pe- räisin muista jäsenvaltioista, pääasiassa Tanskasta mutta myös Itävallasta, Suomesta ja Ruotsista. Toiseksi suurimmat kansalliset markkinat yhtei- sössä ovat Tanskassa, 20 prosenttia kokonais- 6) Länsi-Euroopassa kaukolämmitysputkien loppu- käyttäjiä ovat ensisijaisesti kuntien omistamat energiayhtiöt tai erikoistuneet kaukolämmitysyh- tiöt. Urakkasopimukset liittyvät joko erityishank- keisiin tai vuosihuoltoon. (3) Neuvoston direktiivi 93/38/ETY, annettu 14 päivänä kesä- kuuta 1993, vesi- ja energiahuollon, liikenteen ja teletoimin- nan alan hankintoja koskevien tekomenettelyjen yhteensovit- tamisesta, 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan iii luetelmakohta ja 14 artikla, (EYVL L 199, 9. 8. 1993, s. 84). Direktiiviä on viimeksi muutettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direk- tiivillä 98/4/EY (EYVL L 101, 1. 4. 1998, s. 1). L 24/6 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 kulutuksesta. Yhteisössä toimivat valmistajat toi- mittavat tuotteita Euroopan vientimarkkinoille (Itä-Eurooppaan, Pohjoismaihin ja Baltian mai- hin) noin 100 miljoonan ecun arvosta, ja myös Venäjällä ja Kiinassa on nopeasti laajenevat mark- kinat. Suurimman osan tarkasteltavana olevasta ajanjak- sosta johtoryhmässä istuivat seuraavista neljästä liiketoimintaryhmästä vastaavat varatoimitusjoh- tajat: Power Generation (voimantuotanto), Power Transmission and Distribution (voimansiirto ja sähkönjakelu), Industrial and Building Systems (teollisuusjärjestelmät sekä ja Transportation (kuljetukset) (4). talotekniikka) 8) 9) 3. Valmistajat Menettelyssä käsiteltävien tapahtumien aikana oli Länsi-Euroopan markkinoille merkittäviä määriä toimittavia valmistajia kahdeksan: ABB, Løgstør Dansk Rør (”Starpipe”), Tarco, Pan-Isovit, Henss/ Isoplus, KWH ja Powerpipe. Yhteisössä tuotanto on keskittynyt Tanskaan. Siellä on neljä valmista- jaa, joista kolme Frederician kaupungissa. a) ABB Kaukolämmitysputkien suurin valmistaja (ja ainoa alalla toimiva suuri monikansallinen yhtymä) on sveitsiläis-ruotsalainen teollisuusyhtymä ABB Asea Brown Boveri Ltd, jonka pääkonttori on Züri- chissä. ABB muodostettiin vuonna 1988 Asea AB:n (Tukholma, Ruotsi) ja BBC Brown Boveri Ltd:n (Baden, Sveitsi) yhdistämisen tuloksena. Nämä kaksi yritystä, jotka ovat nyt pelkästään holdingyhtiöitä ja nimeltään ABB AB ja ABB AG, omistavat kumpikin suuren osuuden ABB:stä. ABB Asea Brown Boveri Ltd on yli 1 000 yritystä sisältävän yhtymän emoyhtiö, ja yhtymän konsolidoitu liikevaihto oli vuonna 1997 noin 31,3 miljardia Yhdysvaltain dollaria (27,6 miljardia ecua). Yli puolet sen toiminnoista on Euroopassa. yhtä ABB:n yhtymäorganisaatio on matriisi, joka on järjestetty toisaalta alueellisesti ja toisaalta liike- toimintaryhmittäin. ABB:n päätöksentekoelin on johtokunta, jonka alapuolella ylimpänä toimeenpanoelimenä on yh- tymän (elokuussa 1993) pääjohtaja ja seitsemän varapääjohtajaa, jotka edustivat ABB:n toiminnan kolmea maantie- teellistä aluetta ja neljää pääliiketoimintaryhmää. johtoryhmä. Siihen kuului Jokainen liiketoimintaryhmä on jaettu edelleen ”liiketoiminta-alueisiin” (”Business Area” eli BA), jotka vastaavat kukin omasta teollisesta toimin- nastaan maailmanlaajuisesti. Kaikkiaan ABB:ssä on nyt noin 37 liiketoiminta-aluetta, joista yksi on kaukolämmitys. ABB on myös ryhmitelty kolmeen maantieteelli- seen alueeseen: Eurooppa, Amerikka sekä Aasian ja Tyynenmeren alue). Tämä rakenne ylittää liike- toimintaryhmä- ja tuoterajat, ja sen tarkoitus on hoitaa yleiset strategiset kysymykset ja varmistaa liiketoimintaryhmien ja maiden koordinointi. 10) ABB:n organisaatiorakenne uudistettiin elokuussa 1993, ja siitä lähtien kaukolämmityksen liiketoi- minta-alue (BA-VDH) on kuulunut Transporta- tion-ryhmään, ja se raportoi suoraan liiketoimin- taryhmän johtajalle, joka yhtymän varapääjohta- jana kuului yhtymän johtoryhmään ja siten koko konsernin ylimpiin johtajiin. liiketoiminta-alueella ABB:n kaukolämmityksen tuotantolaitoksia Fredericiassa, (BA-VDH) on Tanskassa (ABB IC Møller A/S), Suomessa (enti- nen Ecopipe), Saksassa (ABB Isolrohr GmbH), Ruotsissa ja Puolassa. Nämä yhtiöt, muut ABB:n tytäryhtiöt ja edustajat hoitavat esieristettyjen putkien myynnin/jakelun yhteisössä. ABB:llä on noin 40 prosentin osuus kaukolämmityksen koko- (4) ABB:n maailmanlaajuinen raidekuljetustoimiala sulautettiin 1. tammikuuta 1996 Daimler-Benz Transportationin vastaa- viin toimintoihin ADTRANZ-nimiseksi yhteisyritykseksi; katso komission päätös 97/25/EY (asia N:o IV/M. 580 — ABB/Daimler-Benz) (EYVL L 11, 14. 1. 1997, s. 1). ABB:n Transportation-liiketoimintaryhmän silloinen toimitusjohtaja nimitettiin uuden yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi ja toi- mitusjohtajaksi. Kaukolämmitystoiminnot säilyivät ABB:n yhtymärakenteessa ja ovat nyt osa sen voimantuotantoyksik- köä (Power Generation). 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/7 ja suurin naismarkkinoista Länsi-Euroopassa. Se on mark- kinajohtaja toimittaja useimmissa maissa, joissa se toimii. ABB aloitti toiminnan Tanskassa ABB IC Møllerina, ja se on laajentunut näillä markkinoilla voimakkaasti ostamalla pie- nempiä valmistajia. Kaikki nämä yritykset on lii- tetty ABB:n toimintoihin. ABB:n vuosikertomuk- sen mukaan kaukolämmityksen liiketoiminta-alu- een saamien tilausten arvo oli vuonna 1995 283 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (216 miljoonaa ecua). Vaikka IC Møller on kaukolämmityksen alalla toimivista ABB:n yhtiöistä merkittävin ja sen pää- johtaja on kaukolämmityksen liiketoiminta-alueen johdossa, se ei rakenteellisesti ole muiden kauko- lämmitysalan yritysten holdingyhtiö, vaan esimer- kiksi Isolrohr GmbH on ABB:n Saksan pääyhtiön kokonaan omistama tytäryhtiö. b) Løgstør 11) Løgstør Rør A/S, joka on yhteisön toiseksi suurin kaukolämmitysputkien valmistaja, on perheyhtiö, jonka tuotanto alkoi vuonna 1960 saman nimi- sessä kaupungissa Tanskassa. Løgstør organisoi- tiin uudelleen vuonna 1988, ja sen toiminnot siirrettiin uuteen yhtiöön. Sillä on noin 20 prosen- tin markkinaosuus Länsi-Euroopassa. Vuonna 1993 se osti pienen suomalaisen tuotantolaitok- sen, joka myöhemmin tunnettiin nimellä LR Putki. Tämä lopetti toimintansa vuonna 1996 huomattavien tappioiden jälkeen. Løgstør on myös yhteisyritys, jolla on tuotantolaitoksia Itali- assa, ja niissä valmistetaan pääasiassa liitoskappa- leita. Løgstør otti vuonna 1992 ensimmäisenä käyttöön jatkuvan tuotantoprosessin, ja se väittää pienentäneensä kustannuksia noin 15-20 prosent- tia eräprosessia hyödyntäviin perinteisiin tuotan- tomenetelmiin verrattuna. Koska uudessa menetel- mässä tarvitaan ohuempi ulkovaippa ja vähem- män eristysvaahtoa, voidaan materiaalikustannuk- sissa säästää huomattavasti. Løgstørin mukaan sillä oli suuria vaikeuksia tuoda uusi tuote mark- kinoille, koska perinteisiä tuotantomenetelmiä käyttävät valmistajat kyseenalaistivat sen nor- mienmukaisuuden: ne vaativat vaipan paksuutta ja vaahdon tiheyttä koskevien vanhojen normien säilyttämistä. Løgstør osti saksalaisen Pan-Isovitin (jolle tämä päätös myös on osoitettu) 1. tammikuuta 1997 voimaan tulleella kaupalla. c) Tarco Tarco Energi A/S:n tuotantolaitokset ovat Frederi- ciassa, Tanskassa, ja sen myynti suuntautuu pää- asiassa Tanskaan ja Saksaan. Se toimii myös Skandinaviassa, Italiassa, Alankomaissa ja joilla- kin Itä-Euroopan markkinoilla. Länsi-Euroopan markkinoilla sillä on noin 14 prosentin markkina- osuus. Tarco Energi A/S kuuluu Tarco A/S (Ny- borg) -teollisuusyhtymään, jonka omistaa yli 80:n Tanskan kunnan yhteenliittymä; monet näistä kunnista käyttävät kaukolämmitystä. d) Dansk Rørindustri Dansk Rørindustri A/S, joka tunnetaan nimellä Starpipe, on myös sijoittautunut Fredericiaan, Tanskaan. Sillä on noin 6 prosentin osuus Länsi- Euroopan markkinoista. Sen tärkeimmät mark- kina-alueet ovat Tanska ja muut Skandinavian maat, Saksa sekä Itä-Euroopan maat. e) Pan-Isovit Tarkasteltavana ajanjaksona Pan-Isovit Holding AG omisti 100-prosenttisesti Pan-Isovit GmbH:n, joka oli silloin sijoittautunut Speyeriin, Saksaan, ja sen sveitsiläisen tytäryhtiön Pan-Isovit AG:n (Regensdorf); Pan-Isovit Holding AG on puoles- taan sveitsiläisen teollisuusyhtymän WMH — Walter Meier Holding AG:n täysin omistama tytäryhtiö. Kaukolämmitysputkien tärkein tuotan- tolaitos on Speyerissä: Sveitsin tehdas valmistaa vain liitoskappaleita. Pan-Isovitillä oli noin 12 prosentin markkinaosuus Länsi-Euroopan mark- kinoilla. Løgstør osti Pan-Isovitin tässä käsiteltä- vän asian tutkimusten jälkeen. 12) 13) 14) f) Henss/Isoplus 15) Isoplus Fernwärmetechnik Gesellschaft mbH:lla on tuotantolaitos Hohenbergissä, Itävallassa ja (100-prosenttisesti omistetun tytäryhtiön kautta) toinen tehdas Sonderhausenissa, Saksassa. Tär- L 24/8 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 keimmät markkinat ovat Saksassa. Isoplusilla on tuotantolaitoksia myös Unkarissa ja Tšekin tasa- vallassa. Isoplus perustettiin vuonna 1989, ja vuonna 1990 se osti ABB Isolrohrin tehtaan Itä- vallassa. Tässä päätöksessä tarkasteltavana ajan- jaksona Isoplusin myynti Saksassa hoidettiin yksinomaan kahden yrityksen kautta: Rosenhei- missa sijaitsevan Dipl-Kfm Walter Henss GmbH:n ja Berliinissä sijaitsevan Dipl-Kfm Walter Henss Rohrleitungsbau GmbH:n (5). Henss Rosenheim toimi myös ABB IC Møller A/S:n myyntiagenttina Baijerissa. Tämä liikesuhde selittyy sillä, että Henssin omistajat olivat aikaisemmin omistaneet Isolrohrin ja myyneet sen IC Møllerille vuonna 1987. ABB:n kanssa tehty agentuurisopimus aiheutti jatkuvasti erimielisyyksiä ja johti välimies- menettelyyn. Henss ja Isoplus muodostivat tosiasi- assa yhtymän, vaikka julkisen kaupparekisterin mukaan niiden välillä ei ollut omistussuhdetta. Henss/Isoplusin osuus Länsi-Euroopan markki- noista on noin 9 prosenttia. noillaan: Brugg (Saksa/Sveitsi), Sigma (Italia) ja KE-Kelit (Itävalta). Brugg valmistaa nykyisin vain joustavia putkia. Niihin kaukolämmityshankkei- siin, joista se kilpailee muiden valmistajien kanssa, se ostaa jäykät putket Starpipelta suljettuaan omat tämän tyyppisiä putkia valmistavat tuotan- tolaitoksensa vuoden 1994 lopulla. KE-Kelit on itsenäinen yhtiö, joka toimittaa omaan lukuunsa Løgstørilta ostamiaan putkia. Sigma, jonka aiemmin omisti Italian valtion omis- tama teräsyhtymä Ilva, siirtyi vuonna 1995 tapah- tuneessa yksityistämisessä Riva-yhtymän omistuk- seen. Vaikka sen omistaa suuri yhtymä, se toimii vain paikallisesti. g) KWH i) Powerpipe 16) Vaasalainen Oy KWH Pipe AB, joka on ainoa suomalaisten omistama valmistaja, valmistaa ja markkinoi pääasiassa muoviputkia (HdPE, PVC) rakennus- ja kunnallistekniikan käyttöön. KWH Tech on sen yksikkö, joka valmistaa muun muassa kaukolämmityksessä käytettäviä esieristet- tyjä putkia (Thermopipetoimiala; toinen liiketoi- mintayksikkö on koneyksikkö, joka valmistaa ja myy putkiin liittyviä koneita, laitteita ja tekniik- kaa). KWH:lla, jonka toiminta kaukolämmityksen parissa rajoittuu Länsi-Euroopassa Skandinavian maihin, on noin 2 prosentin osuus Länsi-Euroo- pan kokonaismarkkinoista. Vuodesta 1992 läh- tien se on erikoistunut yhteisyritysten perustami- seen kaukolämmityksen edistämiseksi yhteisön ulkopuolisilla markkinoilla, joille se on vienyt tekniikkaa ja tietotaitoa. 18) Powerpipe AB:n perustivat vuonna 1986 ruotsa- laisen valmistajan Ecopipen entiset työntekijät sen jälkeen, kun suomalainen Uponor oli ostanut Eco- pipen. Vuonna 1988 tehdyn velkajärjestelyn ja Birka Business Development AB:n takaaman taloudellisen uudelleenjärjestelyn jälkeen Birka otti haltuunsa Powerpipen, josta tuli sen koko- naan omistama tytäryhtiö. Powerpipe oli vuonna 1988 ensimmäisiä valmistajia, jotka kehittivät esieristettyjä putkia varten CFC:tä sisältämättö- män eristevaahdon, jossa käytetään hiilidioksidiin perustuvaa tekniikkaa. Powerpipellä oli vuonna 1994 noin 2 prosentin osuus esieristettyjen put- kien kokonaismarkkinoista Länsi-Euroopassa, mutta sen toiminta keskittyy pääasiassa Ruotsiin ja Suomeen. h) Paikalliset toimittajat 17) On useita kaukolämmitysalan toimittajia, jotka toimivat ensisijaisesti omilla kansallisilla markki- Noin vuodesta 1993 alkaen Powerpipe laajeni muille Euroopan markkinoille mukaan lukien Saksan markkinat. Yhtenä syynä tähän oli Power- pipen mukaan selittämättömän matala hintataso Ruotsissa (jossa ABB oli markkinajohtaja). Po- werpipe uskoi, että suuret valmistajat painoivat tahallaan Ruotsin hintoja alas Powerpipen liike- toiminnan vahingoittamiseksi. (5) Henss Rosenheim muutti nimensä 1. tammikuuta 1997 alkaen Isoplus Fernwärmetechnik Vertriebsgesellschaft mbH:ksi, ja 6. elokuuta 1997 siihen sulautui Henss Berlin, jota ei enää ole erillisenä oikeushenkilönä olemassa. Powerpipen mukaan vakiintuneet valmistajat pyr- kivät heti alusta alkaen poistamaan tai estämään sen kilpailuvaikutuksen. Vuodesta 1991 alkaen muut valmistajat lähestyivät sinnikkäästi Birkaa ja 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/9 ja sen omistajaa aikeenaan ostaa Powerpipe, mutta neuvottelut eivät koskaan onnistuneet. 1997. Muutkin valmistajat ovat ilmeisesti eron- neet siitä, eikä EuHP:n asemasta päätöksenteko- hetkellä ole tarkkaa tietoa Tammikuussa 1997 Birka myi Powerpipen liike- toiminnan uudelle yhtiölle, jonka omistaa pieniin ja keskisuuriin teollisuusyrityksiin erikoistunut tanskalais-ranskalainen sijoitusryhmä. Powerpipe AB muutti nimensä ja on jäänyt Birka-yhtymään. Uusi yhtiö on jatkanut liiketoimintaansa Power- pipe AB:n nimellä eikä sillä ole mitään yhteyttä Birkaan. 4. Toimialajärjestö EuHP 19) sääntöjen mukaan Vuonna 1991 perustettiin ABB:n aloitteesta toimi- alajärjestö, jonka nimeksi tuli European District Heating Pipe Manufacturers’ Association (EuHP). sen ensisijaisena EuHP:n tavoitteena on varmistaa sekä itse tuotteen että asennuksen, palvelun ja koulutuksen laatu. EuHP on laatinut omat tekniset standardinsa, ja se vaatii tuotteelta myös eurooppalaisten normien (EN) mukaisuutta. EuHP:n muut ilmoitetut tavoitteet ovat seuraa- vat: — tutkimuksen ja teknisen kehityksen edistämi- nen, — kaukolämmityksen käytön edistäminen, — osallistuminen ympäristö- ja standardointityö- hön, — teknisen tuen ja neuvonnan tarjoaminen. EuHP:n taustavoimana oli ABB, joka tosiasialli- sesti määräsi järjestön toiminnasta ja antoi sen käyttöön henkilöstöä. Alunperin siihen kuuluivat ainoastaan ABB-yhtiöt ja kolme tanskalaista val- mistajaa. KWH liittyi EuHP:hen hieman myöhem- min (huhtikuussa 1992), ja seuraavana vuonna Pan-Isovitistäkin tuli jäsen. Henss/Isoplus pyrki määrätietoisesti EuHP:n jäseneksi vuodesta 1993 alkaen (uhaten muun muassa oikeudellisilla toi- milla siksi, että EuHP oli kartelli, jonka ulkopuo- lelle se suljettiin), ja sen sallittiin lopulta liittyä jäseneksi vuoden 1995 puolivälissä. Powerpipe ei ole koskaan ollut EuHP:n jäsen. Tässä päätöksessä käsiteltävän menettelyn kulu- essa ABB ilmoitti, että se oli päättänyt jäädä pois EuHP:stä. Løgstør erosi EuHP:stä 31. joulukuuta C. Menettely 1. Powerpipen tekemä kantelu 20) Powerpipe jätti komissiolle 18. tammikuuta 1995 päivätyllä kirjeellä kantelun, jonka olennainen sisältö oli seuraava: — esieristettyjen putkien muut valmistajat ja toi- mittajat, erityisesti ABB, Løgstør, Tarco, Star- pipe, Pan-Isovit ja Isoplus, olivat muodosta- neet laittoman ja salaisen kartellin, jolla ne jakoivat Euroopan markkinat keskenään kiin- tiöjärjestelmän mukaisesti, sopivat tuotteen ja yksittäisten hankkeiden hinnoista ja toimivat yhteistyössä ohjaillakseen yksittäisten hankkei- den tarjousmenettelyä sen varmistamiseksi, että kyseinen urakkasopimus annettaisiin kar- tellin etukäteen valitsemalle valmistajalle, — suojellakseen kartellia kilpailulta ja säilyttääk- seen markkinoiden hallinnan edellä mainitut valmistajat olivat ryhtyneet yhdenmukaistet- tuihin toimenpiteisiin Powerpipen liiketoimin- nan vahingoittamiseksi ja/tai sen toiminnan rajoittamiseksi Ruotsin markkinoille ja/tai kar- kottaakseen sen kokonaan toimialalta (muun muassa) houkuttelemalla järjestelmällisesti sen tärkeää johtohenkilöstöä pois ja vaikuttamalla laittomasti sen sopimussuhteisiin asiakkaiden ja toimittajien kanssa. 21) Birkan (Powerpipen emoyhtiön) omistaja oli kah- desti jo vuoden 1994 alkupuolella tuonut asian ABB:n tietoon kirjoittamalla henkilökohtaisesti toimitusjoh- Transportation-liiketoimintaryhmän tajalle (katso kohta 10) Zürichiin ja ehdottamalla tapaamista. Tämä kiisti kaikki vilpillistä ja kilpai- lua rajoittavaa toimintaa koskevat väitteet täysin perusteettomina ja kieltäytyi tapaamasta Powerpi- pen omistajaa sillä perusteella, että kilpailuviran- omaiset voisivat pitää tämän kirjeitä Powerpipen yrityksenä houkutella ABB laittomiin järjestelyi- hin. Tämän jälkeen Powerpipen omistaja ilmoitti eräälle ABB:n johtokunnan jäsenelle kartellin toi- minnasta ja sen vaikutuksista Powerpipen liiketoi- mintaan ja kehotti ABB:n johtokuntaa välittömiin toimenpiteisiin kilpailusääntöjen rikkomisen lo- pettamiseksi. Joulukuussa 1994 Powerpipen asi- L 24/10 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 anajajien otettua jälleen kerran asian esiin ABB:n kanssa ABB:n Zürichissä sijaitseva pääkonttori kiisti voimakkaasti yhtymän olevan ”mukana mis- sään yhdenmukaistetuissa menettelytavoissa tai järjestelyissä, jotka voisivat vääristää tai rajoittaa kilpailua tai muuten vaikuttaa kilpailuun kauko- lämmityksen ja putkijärjestelmien alalla”. ABB vakuutti, että Powerpipen väitteet laittomasta toi- minnasta olivat täysin perusteettomia ja varoitti, että ”ABB puolustautuu määrätietoisesti kaikkia epäasianmukaisia toimenpiteitä tai sen liiketoi- minnan häirintää vastaan ja vaatii korvausta kai- kista sille mahdollisesti aiheutuvista vahingoista”. Saatuaan ABB:ltä tämän vastauksen Powerpipe teki kantelun komissiolle. 2. Tarkastukset kokousmuistiinpanoja, sisäisiä muistioita, työasia- kirjoja, taulukoita ja luetteloita, jotka kaikki näyt- tivät vahvistavan Powerpipen esittämiä väitteitä. 3. 11 artiklan mukaiset tiedonsaantipyynnöt 23) Komissio osoitti 13. maaliskuuta 1996 asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaiset tiedonsaantipyynnöt ABB IC Møllerille, Løgstørille, Tarcolle, Starpi- pelle, Pan-Isovitille ja neljälle Henss/Isoplus-ryh- män yritykselle. Tiedonsaantipyynnöissä vaadittiin kyseisiä yrityksiä toimittamaan lisätietoja ja yksi- tyiskohtaisia selvityksiä asiakirjoista, jotka löydet- tiin niiden tiloista edellisenä vuonna asetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohdan mukaisten tarkas- tuksien yhteydessä. 22) Komission virkamiehet, jotka toimivat komission 12. kesäkuuta 1995 antaman päätöksen nojalla, ja asiaan liittyvien jäsenvaltioiden kansallisten kil- pailuviranomaisten edustajat tekivät 28. kesä- kuuta 1995 samanaikaisesti ja ilman ennakkoil- moitusta tarkastuksia seuraavissa yrityksissä tai järjestöissä: — ABB IC Møller A/S, Fredericia, Tanska, 24) — Dansk Rørindustrie A/S, Fredericia, Tanska, — Løgstør Rør A/S, Løgstør, Tanska, — Tarco Energi A/S, Fredericia, Tanska, — European District Heating Pipe Manufacturers Association, Fredericia, Tanska, — Dipl-Kfm Walter Henss GmbH, Rosenheim, Saksa, — Dipl-Kfm Walter Henss Fernwärmerohrlei- tungsbau GmbH, Berliini, Saksa, — Pan-Isovit GmbH, Speyer, Saksa, — Isoplus Fernwärmetechnik GmbH, Hohen- berg, Itävalta, — Oy KWH Pipe AB, Vaasa, Suomi. 4. Yritysten vastaukset Useat yritykset ottivat 11 artiklan mukaisten tie- donsaantipyyntöjen lähettämisen jälkeen yhteyttä komissioon myöntäen yleisesti ottaen osallistumi- sensa perustamissopimuksen 85 artiklan vakaviin rikkomisiin ja ilmoittaen aikeestaan osallistua täy- sipainoisesti tutkimukseen ja toimittaa rikkomi- seen liittyviä tietoja 11 artiklan mukaisia tiedon- saantipyyntöjä (tiedonsaantipyynnöt oli rajattu lähes kokonaan tiettyihin asiakirjoihin, jotka oli löydetty kyseessä olevan valmistajan hal- lusta). laajemmin Useimmat rikkomiseen osallistuvat yritykset toi- mittivat tämän jälkeen komissiolle vapaaehtoisesti tietoja ja todistusaineistoa, jotka eivät ainoastaan vahvistaneet ja tukeneet tarkastuksissa löydettyjä todisteita, vaan myös paljastivat, että kartelli oli alkanut tanskalaisten valmistajien markkinoiden jakamisesta ja hintojen sopimisesta jo marras- tai joulukuussa 1990 ja että se oli jatkunut lähes yhtä laajana vähintään yhdeksän kuukauden ajan tar- kastusten jälkeen ja että sen salaamiseksi komissi- olta oli ryhdytty uusiin varotoimiin (esimerkiksi kokouksia pidettiin yhteisön ulkopuolella). Tarkastuksien tuloksena komissio sai useimmista tarkastetuista yrityksistä huomattavan määrän todistusaineistoa, mukaan lukien yksityiskohtaisia Vaikka Henss/Isoplusin yritykset olivat ensin 11 artiklan mukaiseen tiedonsaantipyyntöön vastates- saan kiistäneet tietävänsä mistään rikkomisesta tai 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/11 25) osallistuneensa sellaiseen ja/tai kieltäytyneet käsit- telemästä niille esitettyjä asioita, ne myönsivät myöhemmin osallistuneensa rajoitetusti (vain Iso- plus) 85 artiklan rikkomiseen ja toimittivat myös eräitä asiakirjoja. 5. Väitetiedoksianto Komissio totesi 20. maaliskuuta 1997 päivätyssä väitetiedoksiannossaan, että ne, joille tiedoksianto oli osoitettu, olivat rikkoneet perustamissopimuk- sen 85 artiklan 1 kohtaa osallistumalla salaiseen kartelliin, joka alkoi Tanskasta suunnilleen mar- raskuussa 1990 ja laajeni asteittain ensin Saksaan suunnilleen lokakuussa 1991 ja vuoden 1994 lop- pupuolella koko yhteismarkkinoille ja jolla ne lopulta jakoivat Euroopan markkinat ja yksittäi- set kansalliset markkinat keskenään kiintiöjärjes- telmän mukaisesti, sopivat tuotteiden ja yksittäis- ten hankkeiden hinnoista, osoittivat yksittäiset hankkeet tietyille valmistajille ja ohjailivat näiden hankkeiden tarjousmenettelyä varmistaakseen, että tuo valmistaja sai kyseisen hankkeen, ja suo- jatakseen kartellia kilpailulta ryhtyivät yhdenmu- kaistettuihin toimenpiteisiin, joilla pyrittiin vahin- goittamaan Powerpipen liiketoimintaa, rajoitta- maan sen toiminta Ruotsin markkinoille tai kar- kottamaan se kokonaan toimialalta. Väitetiedoksiannossa määriteltiin eri tuottajien osallistumisen kesto seuraavasti: — ABB, Løgstør, Starpipe ja Tarco marraskuusta 1990 ainakin vuoden 1996 maalis- tai huhti- kuuhun asti, — Pan-Isovit noin ajankohtaan asti, joulukuusta 1990 samaan — Henss/Isoplus noin maaliskuusta 1995 samaan ajankohtaan asti, — KWH noin maaliskuusta 1995 samaan ajan- kohtaan asti, — Brugg noin elokuusta 1994 suunnilleen samaan ajankohtaan asti, — Ke-Kelit ja Sigma noin vuoden 1995 alusta tai alkupuolesta samaan ajankohtaan asti. Bruggin, Ke-Kelitin ja Sigman osallistumisen väi- tettiin rajoittuneen kunkin kansallisilla markki- noilla toteutettuihin järjestelyihin. 6. Vastaukset väitetiedoksiantoon 26) Vastauksissaan väitetiedoksiantoon useimmat val- mistajat myönsivät osallistuneensa 85 artiklan rik- komiseen, mutta ABB:tä lukuun ottamatta (joka ei kiistänyt komission esittämiä keskeisiä väitteitä eikä sen tekemiä päätelmiä) väittivät, että rikko- misen kesto ja niiden osallistumisen laajuus olivat vähäisemmät kuin komissio väitti ja kiistivät osal- listuneensa mihinkään suunnitelmaan Powerpipen vahingoittamiseksi tai lopettamiseksi. Løgstør ja Tarco väittivät, että kyse ei niinkään ollut yhdestä jatkuvasta rikkomisesta kuin kah- desta täysin erillisestä kartellista, joista ensimmäi- nen rajoittui Tanskaan ja kesti vuoden 1990 lopusta tai vuoden 1991 alusta vuoden 1993 alkukuukausiin, kun taas toinen kartelli toimi laajemmilla markkinoilla ja alkoi vasta vuoden 1994 lopulla. Starpipe ei omalta osaltaan käsitellyt erityisesti tätä seikkaa, mutta väittää olleensa hyvin vähäi- sessä asemassa, kun ABB ja Løgstør pyrkivät määräämään markkinoilla. Vaikka komissio olikin väittänyt, että Henss/ Isoplus-yhtiöt muodostivat yhden ainoan yrityk- sen, se osoitti väitetiedoksiannon Henss-yhtiöille ja Isoplus-yhtiöille, koska yhtymää edustavaa hol- dingyhtiötä ei ollut, ja menettelyssä Henss ja Isoplus olivat edustettuina erikseen. Isoplus, joka kiisti jyrkästi muodostavansa yhty- män Henss-yhtiöiden kanssa tai olevansa niihin missään omistusyhteydessä, sanoi, että se ei osal- listunut markkinoiden jakamiseen ennen vuoden 1994 loppua tai vuoden 1995 alkua. Molemmat Henss-yhtiöt väittivät, että vaikka nii- den omistaja osallistui satunnaisiin keskusteluihin valmistajien kanssa vuodesta 1991 lähtien hinta- sodan lopettamiseksi, keskustelut eivät olleet sito- via ennen vuoden 1994 loppua. Jos sen jälkeen oli olemassa kartelli, jossa Henssin pääomistaja oli valtuutettu osallistumaan Isoplusin puolesta ko- kouksiin, Henss-yhtiöt eivät koskaan osallistuneet mihinkään rikkomiseen, koska ne olivat vain Iso- plusin kaupallisia edustajia, eivätkä sellaisina voi- neet osallistua ”valmistajakartelliin”: yksinomaan Isoplus oli vastuussa kaikesta mahdollisesta 85 artiklan rikkomisesta. L 24/12 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 Myös Pan Isovit väitti, että vaikka sillä olikin joitakin yhteyksiä muihin valmistajiin ennen vuo- den 1994 loppua, se ei liittynyt kartelliin ennen vuodenvaihdetta 1994–1995. 27) KWH ei vastustanut sisällöllisesti niitä seikkoja, joihin komissio perusti väitetiedoksiantonsa, mutta väitti, että ABB pakotti sen liittymään kar- telliin toukokuussa (eikä maaliskuussa) 1995 ja että se oli mukana kartellissa vain välttääkseen muiden valmistajien järjestelmälliset kostotoimet. Brugg myönsi osallistuneensa rajoitetusti kartelliin (tämä rooli tunnustettiin täysin väitetiedoksian- nossa), mutta vasta joulukuusta 1994 eikä elo- kuusta, kuten oli väitetty; se väitti myös osallistu- neensa kokouksiin, jotta sen suuremmat kilpaili- jat, erityisesti ABB, eivät sulkisi sitä markki- noilta. Ke-Kelit vähätteli rooliaan ja sanoi, että muut edustivat sitä, mitä pidettiin itsestään selvänä asi- ana, eikä sillä ollut muuta vaihtoehtoa kuin hyväksyä muiden sille osoittama Itävallan kiin- tiö. Sigma (joka näyttää pitävän kartelliin osallistu- mista samana kuin EuHP:n jäsenyyttä, eikä se koskaan liittynyt EuHP:hen) sanoi että useim- missa tapauksissa sen osallistuminen Italiaa kos- keviin kokouksiin rajoittui teknisiin seikkoihin ja että niissä harvoissa tapauksissa, joissa kilpailun- vastaisia järjestelyjä käsiteltiin, se ei ollut hyväksy- nyt kaupallisen vapautensa rajoituksia. Niiden väitetiedoksiannossa yksilöityjen toimenpi- teiden osalta, joilla pyrittiin eliminoimaan Power- pipe kilpailijana, ABB:tä lukuun ottamatta kaikki muut valmistajat, joita vastaan väitteitä esitettiin (näihin eivät kuuluneet Ke-Kelit ja Sigma), kiisti- vät osallistuneensa mihinkään sellaisiin toimenpi- teisiin tai toteuttaneensa niitä. KWH väitti, että se joutui painostuksen alaisena osallistumaan yh- teisen Powerpipeen suunnattuun boikottiin, mutta uhmasi kartellin ohjeita. D. Rikkomisen yksityiskohdat 29) 1. Markkinoiden taustaa 28) Vuonna 1987, sulautumistaan ASEA:n kanssa, Brown Boveri Company, joka ennen juuri omisti tanskalaisen valmistajan IC Møllerin, josta myöhemmin tuli ABB IC Møller A/S, oli käynnis- tänyt strategisen ohjelman, jolla pyrittiin otta- maan haltuun muita kaukolämmitysputkien val- mistajia eri puolilla Eurooppaa, mukaan lukien Isolrohr (nyt ABB Isolrohr) Saksassa, Itävallassa ja Unkarissa sekä Ecopipe ja Dyrotan Skandinavi- assa. Vaikka Tanska oli kaukolämmitysteollisuuden ”kotikenttä”, suurimmat yksittäiset kansalliset markkinat olivat jo Saksassa. Ne katsottiin 1980- luvun lopulla kypsiksi markkinoiksi, joilla on vain vähän mahdollisuuksia uusiin asennuksiin, vaik- kakin olemassa olevien kaukolämpöjärjestelmien ylläpito ja uudistaminen tarjosivat enemmän mah- dollisuuksia. Suurten valmistajien mukaan kaukolämmitys- markkinoille oli tuohon aikaan luonteenomaista voimakas kilpailu, joka pyrki alentamaan hintata- soa. ABB puolestaan katsoo, että se joutui epäreilusti kantamaan kaikki toimialan uudelleenjärjestelyn kustannukset, kun taas muut olivat ”vapaamat- kustajia” (ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 14). Sen näkemyksen mukaan toimit- tajat leikkasivat 1980-luvun jälkipuoliskolla hin- toja vastuuttomasti pyrkiessään laajentamaan osuuttaan markkinoilla, joiden ei odotettu kasva- van merkittävästi lähitulevaisuudessa. ABB sanoo, että uudelleenjärjestelyt olivat välttä- mättömiä, koska markkinoilla oli liian monta pientä valmistajaa, jotka tekivät heikkolaatuisia putkia, joiden heikko kestävyys ”vaaransi kauko- taloudelliset perustelut”. lämmityksen käytön Nämä järjestelmät, joissa ei noudatettu CEN- laatustandardeja, voivat olla 10–20 prosenttia hal- vempia kuin hyväksytty materiaali, muuta kestivät kahdenkymmenen vuoden sijasta vain kymme- nen. järjestön, Saksalaiset, itävaltalaiset ja sveitsiläiset valmistajat perustivat Saksassa joka tunnetaan nimellä BFW (Bundesverband Fernwärmeleitun- gen) ja johon otettiin niiden mukaan vain yrityk- siä, jotka ainoina täyttivät Saksan markkinoiden tarkat laatustandardit. Yritykset, joilla ei ollut tuotantolaitoksia Saksassa, eivät saaneet liittyä siihen. Tanskalaiset valmistajat (joihin kuului myös ABB IC Møller) jätettiin BFW:n ulkopuo- 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/13 lelle, mutta ne pyrkivät hyvin innokkaasti pääse- mään laajemmin Saksan markkinoille: Løgstør kuitenkin ilmoittaa, että kun Brown Boveri oli ostanut Isolrohrin vuonna 1987, paine pieneni, koska se pystyi nyt itsekin valmistamaan Saksassa (Løgstørin vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyn- töön, lausunto II, sivu 87). ABB:n toimittamista hinnastoista käy ilmi, että markkinahinta pysyi Saksassa melko vakaana vuosina 1985–1990; hyvin pieniä vaihteluita lukuun ottamatta hintataso oli sama tämän jak- son lopussa kuin sen alussakin, mutta markkinat olivat supistumassa. Tanskan markkinoille putkia toimittavat yksin- omaan neljä kotimaista tuottajaa, mutta niitä pidettiin korkean hintatason markkinoina. Hinta- tason vakaus kotimarkkinoilla antoi paikallisille tuottajille vankan perustan naapurimaihin suun- tautuvalle viennille. ABB piti Saksan hintojen jatkuvasti alhaisen tason pääsyinä seuraavia rakenteellisia seikkoja: i) liittovaltion investointien keskittyminen enti- seen Itä-Saksaan; ii) kasvu Itä-Saksassa oli miltei yksinomaan vastakohtana perustuvaa hankkeisiin korvausinvestointeihin keskittyvälle liiketoi- minnalle; niinpä suorina asiakkaina olivat rakennusurakoitsijat (eivätkä juurikaan pai- kallisviranomaiset), jotka kannustivat tuotta- jia hintakilpailuun kasvattaakseen omia kat- teitaan; iii) tuottajien turvautuminen tappioiden kerää- miseen saadakseen asiakkaita uusilta markki- noilta. Lisäksi siirtyminen julkisten hankintojen tarjous- kilpailumenettelyyn useimpien hankkeiden toteut- tajan valinnassa on voinut johtaa tuottajien väli- sen kilpailun lisääntymiseen. 30) Vuosina 1988-1989 pidettiin ABB:n aloitteesta useita kokouksia, joihin osallistuivat ABB, Løgs- tør, Tarco ja Starpipe ja joissa pyrittiin löytämään ”ratkaisu” alalla havaittuihin ongelmiin (Løgstø- rin vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, lau- sunto I, sivu 72; lausunto II, s. 86–87. ) 2. Tanskan kartelli a) Kiintiöjärjestelmä ja hintojen määrääminen Pian keskustelujen jälkeen markkinatilanne muut- tui jyrkästi. Entisen itäblokin maiden kaupan avautuminen vuonna 1989 merkitsi kysynnän val- tavaa kasvua: länsieurooppalaisten toimittajien potentiaaliset kokonaismarkkinat kasvoivat vuo- den 1988 noin 2 500 miljoonasta Tanskan kruu- nusta (315 miljoonasta ecusta) 3 500—3 700 mil- joonaan Tanskan kruunuun (440–470 miljoonaan ecuun) vuonna 1991. Kaikki valmistajat lisäsivät tuotantokapasiteetti- aan voidakseen tyydyttää uuden kysynnän, jota oli erityisesti entisen Itä-Saksan alueella, missä liittohallitus ja uudet osavaltiot sijoittivat standar- dit alittavan infrastruktuurin uusimiseen. Vaikka Saksan markkinat kasvoivat 20 prosenttia yhden vuoden aikana, hinnat eivät nousseet, ja valmista- jien mukaan ne itse asiassa laskivat Saksassa vuonna 1991 10 prosenttia edellisestä vuodesta. 31) Vaikka ABB oli jo niin varhain kuin 30. loka- kuuta 1989 (väitetiedoksiannon liite X1 (*)) arvi- oinut eräitä mahdollisuuksia, joita olivat 1) Løg- størin tarjous rajoittaa toimintansa Tanskaan, Saksaan, Suomeen ja Ruotsiin, ja 2) Tanskaa koskeva kaikkien neljän valmistajan ”rauhansopi- mus” markkinaosuuksien jäädyttämisestä, ensim- mäiset selvästi määritellyt markkinoidenjakosopi- mukset, joista komissio on tietoinen, tulivat voi- maan vuonna 1991. Neljän tanskalaisen valmistajan välinen sopimus kotimaan markkinoilla noudatettavista yhteisön perusperiaatteista tehtiin Jyllannissa pidetyssä ko- kouksessa vuoden 1990 lopulla. Siihen aikaan tuonti Saksasta Tanskaan oli merkityksetöntä. Kaikki osallistujat olivat korkeassa asemassa ole- via johtajia, vähintään toimitusjohtajia (ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 49; (*) Kaikki tässä päätöksessä tehdyt viittaukset mainittuihin liit- teisiin ovat viittauksia väitetiedoksiannon liitteisiin. L 24/14 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 Løgstørin vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyn- töön, lausunto 1, s. 72; Tarcon lausunto 26. huhtikuuta 1996, s. 2). b) Kartellin toiminta Ensimmäisiä toimenpiteitä oli sen yhteensä 10-12 prosentin hinnankorotuksen yhteensovittaminen, jonka piti tulla voimaan Tanskassa kahdessa vai- heessa (eri valmistajat nostivat hintoja eri aikaan), sekä vientihintojen korottaminen 6–12 prosentilla (liite 19). 33) ABB:n eläkkeelle jäänyt ylempi johtaja, jolla oli läheiset henkilökohtaiset suhteet ABB:hen ja joka oli aiemmin ollut IC Møllerin johtokunnassa, pal- kattiin konsultiksi, joka toimisi kartellin koordi- noijana. Kiintiö- ja asiakkaidenjakojärjestelmästä tehdyn sopimuksen tarkkojen ehtojen viimeistelemiseksi pidettiin tämän jälkeen useita kokouksia. Toimi- tusjohtajat (jotka alkoivat kutsua itseään ”paa- veiksi”) tapasivat 16. tammikuuta 1991. 32) Kiintiöt, joiden oli tarkoitus olla voimassa seuraa- vat kaksi vuotta eli vuodet 1991 ja 1992, sovittiin 16. tammikuuta pidetyssä kokouksessa, mutta niitä muutettiin kaksi kuukautta myöhemmin (4. maaliskuuta 1991), jolloin ABB:lle ja Løgstørille sovittiin hieman suuremmat osuudet. Lopullisesti 4. maaliskuuta sovitut kiintiöt olivat seuraavat: — ABB 41 prosenttia — Løgstør 27 prosenttia — Tarco 18 prosenttia — Starpipe 14 prosenttia. Tanskan markkinoiden jakamista koskevan järjes- telmän perusperiaate oli ”vakiintuneiden asiakas- suhteiden” kunnioittaminen: kukin valmistaja piti omat asiakkaansa eikä toisen valmistajan asiak- kaista kilpailtaisi hyökkäävästi. Toimitusjohtajien sopiman kiintiöjärjestelmän to- teuttajina ja valvojina oli alempien myyntijohta- jien ryhmä (”myyntiryhmä” tai ”yhteysryhmä”), joka kokoontui kerran (Tarcon mukaan) tai jopa kaksi kertaa (ABB:n mukaan) kuukaudessa. Toimitusjohtajat kokoontuivat noin kolmen kuu- kauden välein ratkaistakseen ongelmia tai erimie- lisyyksiä. Yhteysryhmä, joka jakoi urakat kartellin jäsenten kesken, ylläpiti hanke- ja asiakastietokantaa syli- mikrolla. Etukäteen sovittiin, kuka saisi kyseisen urakan. Jokaisen hankkeen osalta ”suosikki” (toi- sin sanoen yritys, jolle hanke oli osoitettu), ilmoitti muille osallistujille hinnan, jota se aikoi tarjota, ja muut toimittajat tekivät korkeamman tarjouksen ”suojellakseen” kartellin nimeämää toimittajaa. Tavallisesti kartelli ohjasi hankkeen kyseisen asi- akkaan tavanomaiselle toimittajalle. Koska Tans- kan markkinat ovat kypsät, suurin osa urakoista koskee suoraa myyntiä nykyisille asiakkaille. Vuo- sittain tarjolle tulevat 20—30 ”uutta” hanketta, joiden arvo vaihtelee 500 000:sta 30 miljoonaan Tanskan kruunuun, jaettiin neljän tuottajan kes- ken siten, että niiden kokonaismyynnit noudatti- vat sovittuja kiintiöitä. Tanskan markkinoiden jakamista tuettiin kor- vausjärjestelmällä. Jokaisen valmistajan tilintar- kastajat vahvistivat putkien kokonaismyynnin vuoden aikana, ja kartelliin osallistujat vaihtoivat nämä todistukset keskenään. 34) Vuoden 1990 lopussa neljä tanskalaistuottajaa olivat sopineet hinnankorotuksista kotimaan ja vientihinnastoissaan sekä korotusten ajoituksesta ja vaiheista, jotka vaihtelivat tuottajasta toiseen (ks. 31 kohta edellä). Parantaakseen järjestelyn toimivuutta valmistajat vaihtoivat hinnastoja, jotka ABB kokosi yhdeksi viiteasiakirjaksi 23. tammikuuta 1991. Maalis- kuussa 1991 sovittiin listahinnoista myönnettä- vistä alennuksista, ja sopimuksen panivat täytän- töön myyntijohtajat, jotka antoivat myyntihenki- 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/15 löstölle ohjeet sallituista alennuksista. Hinnastojen noudattaminen varmistettiin sillä, että valmistajat vaihtoivat myös näiden sisäisten ohjeiden jäljen- nöksiä (Tarcon lausunto, s. 3). Olipa tarkka menettely korvauksen maksamiseksi vuonna 1991 mikä tahansa, sovittiin vuodesta 1992 sovellettavasta uudesta järjestelmästä: yli- määräinen markkinaosuus jaettaisiin seuraavana vuonna valmistajille, joiden kiintiöt jäisivät muu- toin vajaiksi. Hinnankorotuksista sovittiin ajoittain. Syksyllä 1991 neljä tanskalaistuottajaa keskustelivat vuo- tuisista sekä Tanskan että ulkomaiden markki- noita koskevien listahintojensa korotuksista. Lo- kakuuhun mennessä kaksi saksalaista tuottajaa tuli mukaan säännöllisiin kokouksiin (41 kohta). Tämän seurauksena päästiin sopimukseen hinto- jen korottamisesta Tanskan ulkopuolella noin 6—8 prosentilla 1. tammikuuta 1992 alkaen, ja tässä sopimuksessa olivat mukana myös Pan- Isovit ja Henss/Isoplus (ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 18—19; Løgstørin vas- taus väitetiedoksiantoon, s. 30—31). 35) Tanskan kiintiojärjestelmän ensimmäisen vuoden aikana (1991) ABB saavutti tavoitteensa, mutta Løgstør vei merkittäviä markkinaosuuksia kah- delta pienemmältä valmistajalta (liite 22). Näiden mahdollisesta tyytymättömyydestä vaiettiin, koska hinnat olivat nousseet ja kaikki valmistajat olivat ansainneet huomattavasti enemmän. Tarcon mu- kaan korvausjärjestelmää kuitenkin sovellettiin. Korvausjärjestelmän soveltamisesta vuoden 1991 lopulla ei ole erimielisyyttä (laskelmista on run- saasti dokumenttiaineistoa), mutta tarkat tiedot siitä, miten korvaus maksettiin, puuttuvat. Tarco (pääasiallinen korvauksen saaja) on ilmoittanut, että se sai käteismaksun ja että siirto kirjattiin yrityksen kirjanpitoon laatimalla laskuja putkitoi- mituksista, joita ei ollut lainkaan tehty (Tarcon lausunto, s. 4; vastaus toiseen 11 artiklan mukai- seen pyyntöön, s. l). Løgstør kiistää jyrkästi tämän selostuksen tapahtumista ja väittää, että Tarcon saatavat (noin 4,5 miljoonaa Tanskan kruunua) hoidettiin a) ottamalla huomioon niiden muovipäällysteiden ja muiden materiaalien tilauk- set, jotka Løgstør oli tehnyt Tarcolta vuoden mittaan ja jotka paransivat sen tulosta, sekä b) siten, että Løgstør luopui Tarcon hyväksi Islannin yhteishankeosuudestaan (Løgstørin vastaus 26. elokuuta 1997 lähetettyyn 11 artiklan mukaiseen pyyntöön). 36) Vaikka maaliskuussa 1991 Tanskaa varten sovitut kiintiöt kaksivuotisiksi tarkoitettu (1991—1992), niistä neuvoteltiin uudelleen jo yhdeksän kuukauden kuluttua. oli Vuoden 1991 lopulla ja vuoden 1992 alussa pide- tyissä kokouksissa sovittiin uudesta markkinoiden jaosta vuosiksi 1992—1993. Uudet kiintiöt olivat Tanskassa seuraavat: — ABB 41,5 prosenttia — Løgstør 28,5 prosenttia — Tarco 16 prosenttia — Starpipe 14 prosenttia. Ei ole selvää, olivatko vuonna 1992 toteutuneet markkinaosuudet tavoitteiden mukaiset (Løgstør ilmoittaa, että sen osuus oli lähes 35 prosenttia, mutta sen omassa sisäisessä strategisessa suunni- telmassa vuosille 1994—1997 todetaan sen vuo- den 1992 markkinaosuuden olleen 29,5 prosent- tia; ks. myös liitteet 24, 49). Løgstørin odotettiin kuitenkin ylittävän selvästi vuoden 1993 kiintiön, koska se otti silloin käyttöön kustannuksiltaan edullisemman jatkuvan tuotantoprosessin, vaikka sillä olikin vaikeuksia saada sille EuHP:n hyväk- syntä. Løgstør vaati vuoden 1992 lopulla ja vuoden 1993 alussa, että sen markkinaosuuden kasvu tunnustettaisiin muodollisesti antamalla sille suu- rempi kiintiö (mikä vapauttaisi sen velvollisuu- desta maksaa korvausta muille). Tämä johti sii- hen, että ABB tarjosi Løgstørille 1,5 prosenttia omasta osuudestaan ja 1 prosenttia kahden muun valmistajan kiintiöstä; nämä luonnollisesti vastus- tivat muutosta. 37) Løgstør väittää (vastaus väitetiedoksiantoon, s. 22), että se oli jo vuoden 1992 lopulla uhannut erota kartellista, ellei sille anneta suurempaa kiin- tiötä. Tarkoitus oli, että markkinaosuudet Tans- kassa pidettäisiin vuonna 1993 samoina kuin vuonna 1992 (ABB:n vastaus 11 artiklan mukai- L 24/16 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 seen pyyntöön, liite 8). Esittipä Løgstør uhkauk- sensa tai ei, se pysyi kuitenkin kartellissa (tosin se väittää ABB:n pakottaneen sen siihen: vastaus väitetiedoksiantoon, s. 24). Maaliskuussa 1993 Løgstør vaati yhä uutta 34 prosentin kiintiötä, kun taas ABB syytti sitä sopimuksen rikkomisesta polkemalla Tanskan hintatasoa. Tanskan tuottajien välisiä suhteita vuoden 1992 lopulla ja vuoden 1993 alkupuolella mutkisti kaksi lisätekijää: — ABB vaati 10 prosentin osakkuutta Løgstø- ristä — Henss/Isoplus ja Pan-Isovit vaativat yhä pai- nokkaammin osuutta Tanskan markkinoista. Valmistajien välille tuona aikana mahdollisesti syntyneistä erimielisyyksistä riippumatta Løgstør itse myöntää, että ”vuoden 1993 alussa koordi- nointi perustui lähinnä perinteisten asiakassuhtei- den kunnioittamista koskevaan yhteisymmärryk- seen” (vastaus väitetiedoksiantoon, s. 23). Komissio on saanut Tarcolta yksityiskohtaisen taulukon (päivätty 25. maaliskuuta 1993), joka koskee vuoden 1993 hankkeita. Siitä käyvät ilmi sekä urakan saanut tarjoaja ja sille vuodelle jo annettujen sopimusten hinnat että ”odotettu tar- joaja” ja ”odotettu hinta” hankkeille, joista pää- töstä ei vielä ollut tehty ja hankkeille, joista todennäköisesti tarjouskilpailu. julistettaisiin Edellä mainittuja numerotietoja verrattiin koh- dassa 33 kuvailtuun menettelyyn, ja vertailu osoit- taa että tuohon aikaan kartelli toimi hyvinkin aktiivisesti (liite 23). Koska kevät on ”huippusesonkia”, jolloin useim- mat tarjoukset tehdään, suurin osa kyseisen vuo- den urakoista oli siihen mennessä jo jaettu. Komissio hyväksyy kuitenkin, että noin maalis- huhtikuusta 1993 lähtien uusien urakoiden hinnat alkoivat Tanskassa laskea. Myöhemmin samana vuonna oli nähtävissä esimerkkejä, joissa Tans- kassa noudatettua ”vanhojen asiakassuhteiden” kunnioittamisen periaatetta rikottiin. seen muut valmistajat kurissa ja pakotti ne jatka- maan kartellia. Se sanoo ABB:n jopa ilmoittaneen, että tämä oli avannut 50 miljoonan Tanskan kruunun luottorajan kukistaakseen Løgstørin hin- tasodassa (Løgstørin vastaus väitetiedoksiantoon, s. 22—24, 32, 40 ja 42). ABB taas syyttää Løgs- tørin kiintiön korottamista koskevia vaatimuksia, ja tästä on samaa mieltä Henss, joka todisti (”Beiratsitzungin” pöytäkirja, 3. helmikuuta 1994, sisältyy Isoplusin 11 artiklan mukaista pyyntöä koskevaan kirjeenvaihtoon), että Løgstør oli vienyt ABB:ltä ison ”vanhan asiakkaan” alhai- silla hinnoillaan saadakseen ABB:n vakuuttu- neeksi siitä, että Løgstørin oli saatava suurempi markkinaosuus. Riippumatta siitä, kumpi versio tapahtumista on totta, hintojen lasku Tanskassa johtui kartellin sisäisestä valtapelistä eikä kartellin hylkäämisestä. Itse asiassa Løgstør ja ABB pyrkivät samaan aikaan ”yleisratkaisuun” ja tekivät Saksaa koske- via sopimuksia (kohdat 49–51). Tanskan markki- noita koskevien erimielisyyksien ratkaisemiseksi käydyt keskustelut yhdistyivät Saksaa koskeviin toimiin ja olivat osa yhtenäistä prosessia (ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 59). 3. Laajentuminen muille markkinoille 38) Tanskalaisten valmistajien yhteisö ei rajoittunut niiden kansallisiin markkinoihin, vaan ensimmäi- nen yhdessä sovittu hinnankorotus koski myös vientimarkkinoita ja astui voimaan 1. tammikuuta 1991. Saksassa ABB korotti hintoja 7 prosenttia, Tarco ja Løgstør 10 prosenttia ja Starpipe 6 prosenttia 1. joulukuuta 1990 alkaen (liite 19). Samaan aikaan (vuoden 1990 lopulta vuoden 1991 alkupuolelle) kun tanskalaiset valmistajat viimeistelivät salaisia järjestelyjään voidakseen hallita Tanskan markkinoita, tehtiin jo aloitteita markkinoiden jakamista koskevan yhteistyön laa- jentamisesta muille markkinoille ja saksalaisten valmistajien mukaanottamisesta kartelliin. Käytännöstä poikettiin molemmin puolin. Løgstør väittää, että ABB peukaloi koko tilannetta pitääk- Nämä aikeet olivat aluksi suhteellisen hajanaisia ABB — joka oli ottanut Isolrohrin haltuunsa vuonna 1987 ja jolla siten oli jalka sekä Saksan että Tanskan leirissä — kävi joulukuussa 1990 ja 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/17 tammikuussa 1991 Pan-Isovitin kanssa kahdenvä- lisiä keskusteluja ”epävirallisen strategisen liittou- man” muodostamisesta (liitteet 30 ja 31, ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 7—9). Nämä kaksi valmistajaa toimittivat tuohon aikaan yhdessä suurimman osan Saksan markkinoiden putkista. Isoplus oli juuri ostanut Isolrohrin Itä- vallan tehtaan ja oli yhä käynnistämässä pyrki- myksiään vakavasti otettavaksi haastajaksi Saksan markkinoille Henss kaupallisena agenttinaan. 40) Tanskalaisten valmistajien keskinäiset järjestelyt laajennettiin koskeman Italiaa, vaikka Tarco ilmoitti maaliskuussa, että ABB IC Møller ja Løgstør ”eivät toimineet aivan Italian markkinoita koskevien sopimuksien mukaisesti”. (ABB oli nos- tanut hintoja vain 6 prosenttia vuoden toisella puoliskolla, kun taas Løgstør oli nostanut lista- hintojaan mutta antanut samanaikaisesti alennuk- sia, jotka pitivät hinnat vuoden 1990 tasolla (liite 33)). Tuohon aikaan ei tullut kysymykseenkään, että kaikki neljä tanskalaisvalmistajaa ja Pan-Isovit olisivat muodostaneet virallisen yhteenliittymän: Pan-Isovit piti Løgstøriä, Tarcoa ja Starpipea ”rosvoina”, jotka yrittivät vallata markkina- osuuksia Saksasta halvoilla hinnoilla. ABB oli Isolrohrin omistajana sen luonnollinen kumppani Saksassa. Epäilemättä oli ABB:n strategisten etu- jen mukaista toimia yhteisymmärryksessä kum- mankin puolen kanssa. Hankkeiden jakamisen osalta on todettava, että huomattavasta Torinon urakasta, jota ala piti markkinoiden lippulaivana, oli ABB:n mukaan lokakuussa 1991 tehty ”kaikki yhden ja yksi jonka mukaan kaikkien puolesta” tilauksen saava valmistaja jakaisi sen muiden kanssa sovitussa suhteessa. (Sopimusta ei kuiten- kaan sovellettu, koska alhaisimman tarjouksen esitti ulkopuolinen; ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 53–55, liite 32. ) -sopimus, Teknisen yhteistyön lisäksi ABB:n ja Pan-Isovitin keskustelut koskivat markkinoiden jakamista nii- den kesken. Ne olivat kaksi suurinta putkien toimittajaa Saksassa. Perusajatuksena oli jakaa asiakasalueet ja säilyttää silloiset markkinaosuu- det. 39) Sovittiin järjestelystä, johon sisältyi ”johtoryh- män” ja ”strategiaryhmän” perustaminen; nämä koordinoisivat kahden suurimman valmistajan toimintaa ja varmistaisivat, että nämä hallitsevat yhdessä Saksan markkinoita. Pan-Isovit ilmoitti myös tukevansa niitä 6—8 pro- sentin hinnankorotuksia, joista ABB oli juuri sopi- nut (tanskalaisten valmistajien kanssa) vienti- markkinoiden osalta. Sopimus koski myös Saksan markkinoita. ABB:n mukaan Pan-Isovit suhtautui ehdotettuun tekniseen yhteistyöhön varauksellisesti, ja kun se oli kieltäytynyt kutsusta liittyä EuHP:hen (6), kah- denväliset keskustelut yhteistoiminnasta markki- noilla päättyivät huhtikuussa vuonna 1991. Myös Pan-Isovit osallistui tanskalaisten kilpailijoi- densa kanssa käytyihin keskusteluihin Torinon hankkeen jakamisesta heinäkuussa 1991. On ole- massa jotakin näyttöä siitä, että vastavuoroisuus oli markkinoiden ominaispiirre: ABB:n kerrotaan sanoneen muille osallistujille eräässä kokouksessa, että Løgstør oli luopunut Torinon hankkeesta IC Møllerin hyväksi ”saadakseen korvausta jossakin muualla kansainvälisillä markkinoilla” (lisäasi- akirjat 1—4). 41) Syksyllä 1991 tanskalaisten valmistajien vakiintu- nut yhteistyö laajennettiin virallisemminkin Sak- san markkinoille, ja lokakuusta lähtien kaksi sak- salaista valmistajaa, Pan-Isovit ja Henss/Isoplus (joista jälkimmäinen oli nyt sijoittunut Saksaan) liittyvät niiden salaiseen yhteistyöhön. Tästä läh- tien kaikki Saksan markkinoiden kuusi päätoimit- tajaa pitivät säännöllisiä kokouksia, joiden tarkoi- tuksena oli parantaa alhaista hintatasoa (ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 31, 51). (42) Toimitusjohtajien (tai vastaavien) kokouksia tie- detään pidetyn (ainakin) seuraavina ajankohtina: (6) EuHP:n perustamiskokous pidettiin 29. huhtikuuta 1991 Billundissa Tanskassa. Pan-Isovit oli aluksi kieltäytynyt liitty- mästä, eikä Isoplusia (sen huomattavaksi harmiksi) ollut kutsuttu. — 9. (tai 10. ) lokakuuta 1991 — 10. joulukuuta 1991 L 24/18 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 — 19. helmikuuta 1992 — 6. maaliskuuta 1992 — 1. huhtikuuta 1992 — 30. kesäkuuta 1992 — 11. elokuuta 1992 — 11. marraskuuta 1992 — 20. huhtikuuta 1993 — 30. kesäkuuta 1993 — 18. (tai 19. ) elokuuta 1993 — 8. (tai 9. ) syyskuuta 1993. 43) Tanskalaisen ja saksalaisen ryhmän välillä on ollut ilmeisiä jännitteitä: Henss/Isoplus väittää, että tanskalaiset valmistajat käyttivät kotimarkki- noillaan vakiintuneen kartellin avulla saatuja voit- toja hintasodan rahoittamiseen Saksan markki- noilla, missä niiden tarkoituksena oli laajentaa omaa markkinaosuuttaan Henss/Isoplusin kustan- nuksella. Tanskan ulkopuolisten valmistajien salainen yh- teistyö ei vielä tässä vaiheessa ollut kehittynyt niin pitkälle kuin se kolme vuotta myöhemmin kehit- tyi. Osallistujilla oli erilaisia tavoitteita niiden pyrkiessä uuteen markkinoiden jakoon. ABB:n tarkoituksena oli ”suuri suunnitelma”, jolla var- mistettaisiin toimialan strateginen hallinta, kun taas Tarcon aggressiivinen hinnoittelu Saksassa oli saanut saksalaiset valmistajat Løgstørin ja Starpi- pen harmiksi tunnustelemaan Tanskan markki- noita. Saksalaisyhtiöt olivat kuitenkin selvästi kiinnostuneita pääsemään markkinaosuussopi- mukseen suojatakseen asemiaan tanskalaisilta val- mistajilta. ABB katsoi, että valmistajien oli mieletöntä tais- tella keskenään hinnoista kun markkinat olivat laajenemassa nopeasti, ja se katsoi asian niin tärkeäksi, että sitä oli käsiteltävä huipputasolla (liite 35). 44) ABB painosti edelleen sopimaan Saksan hinnoista. Hintasopimus olisi täyttänyt kaksi tarkoitusta: se olisi hillinnyt Tarcon toimintaa ja antanut ABB:lle mahdollisuuden nostaa agenteiltaan perimiään hintoja. Frankfurtissa 9. tai 10. lokakuuta 1991 pidetyssä kokouksessa, johon kaikki kuusi valmis- tajaa osallistuivat, sovittiin noin 6 prosentin koro- tuksesta listahintoihin. (Vielä edellisenä päivänä tanskalaiset valmistajat olivat sopineet, että toimi- tusjohtajat keskustelisivat Saksan ja muiden vien- timarkkinoiden tilanteesta; ABB:n vastaus 11 arti- klan mukaiseen pyyntöön, s. 51). Hintasopimus vahvistettiin myöhemmässä ko- kouksessa Hampurissa 10. joulukuuta 1991, ja tulos oli seuraava: — kaikki valmistajat toteuttavat heti 6 prosentin hinnankorotuksen, — osallistujien välille perustetaan suora ”kuuma linja”, — lisäkokouksia pidetään kerran kuukaudessa, — vähimmäishinnasto laaditaan 13. tammikuuta 1992 mennessä. ABB:n mukaan keskusteltiin myös siitä, pitäisikö markkinaosuusluvuista tiedottaa toisille (liite 36; ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 18—19). 45) Seuraavan vuoden aikana huipputason kokouksia pidettiin melko säännöllisesti ”yhteisesti kiinnos- tavien asioiden käsittelemiseksi” (kuten eräässä kutsussa sanottiin) (7). Tanskan kartellin koordinaattori toimi myös Sak- san ryhmän ”rehellisenä välittäjänä”, jonka tehtä- vänä oli kutsua kokoukset koolle ja edistää yksi- mielisyyttä hintatason korottamiseksi. On mahdollista, että Saksaa koskevia alemmankin johtotason kokouksia pidettiin, mutta niistä ei ole tarkempia tietoja (kohta 69). Kuten aiemmin oli sovittu, hinnaston luonnosteli eräs ABB IC Møllerin toimihenkilö Henssin toi- mittamien tietojen ja ABB:n vuoden 1992 K3- hinnaston perusteella. (Løgstør kuvaillee ABB:tä ja Henssiä ”liikkeellepanevaksi voimaksi” Saksaa koskevissa neuvotteluissa: vastaus väitetiedoksian- (7) Løgstørin mukaan keskusteluja käytiin Saksan lisäksi myös Alankomaista, Itävallasta ja Ruotsista, mutta vain tieto siitä on käytettävissä, että osallistujat olivat samat. Siihen aikaan Itävalta ja Ruotsi eivät olleet EY:n jäseniä. 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/19 toon, S. 28). Kyseinen hinnasto oli tarkoitettu oppaaksi yksilöllisten hintatasojen asettamiseen osana yleistä hinnankorotusta. Se oli tarkoitus jakaa viimeistään 10. huhtikuuta 1992. osuuden kukin yhtiö pystyisi hankkimaan omin avuin”. (Løgstør lisää, että saksalaiset eivät olleet tyytyväisiä siihen, miten markkinaosuudet jaettiin ja että koko yritys epäonnistui. ) 46) Tässä vaiheessa markkinaosuuksista ei ollut vielä sovittu, ja Tanskan ja Saksan ryhmät kävivät mutkikkaita neuvotteluja Saksan markkinoiden jakamisesta. Komissio sai tutkimustensa aikana eräitä Tarcon ja Starpipen näistä kokouksista tekemiä käsinkirjoitettuja muistiinpanoja (liitteet 37, 44 ja 45). Valmistajat päättivät vaihtaa yksityiskohtaisia tie- toja markkinaosuuksista (katso kohta 44), kuten eräästä Starpipen aiemmassa kokouksessa teke- mästä muistiinpanosta käy ilmi (liite 37). Kuuden osallistujan nimien kohdalle on merkitty otsikon ”ennen” (Tidligere) alle sen myynnin arvo ja sitä vastaava markkinaosuus, ja otsikon ”uusi” (Ny) alle erilaiset prosenttiluvut. Kyseinen vuosi näyt- tää olevan 1991, mutta ei ole mahdollista päätellä varmasti, ovatko ”uudet” prosenttiluvut tavoit- teita vai yksinkertaisesti myyntiarvioita. Saksalais- yritysten sanotaan halunneen 130 miljoonan Sak- san markan myynnin (Henss arvioi kokonais- markkinat 180 miljoonaksi Saksan markaksi) ja 15 prosentin hinnankorotuksen. Brysselissä marraskuussa 1992 pidetyssä myöhäi- semmässä kokouksessa luonnosteltiin taulukko valmistajien saman vuoden myyntimääristä ja markkinaosuuksista Saksassa, mikä oletettavasti oli askel kohti kiintiösopimusta (liite 44). Tanska- laiset Løgstør, Tarco ja Starpipe vaativat yhteensä 40 prosentin osuutta Saksan markkinoista. Løgstør sanoo (lausunto 1, s. 73), että vuosina 1991 ja 1992 pyrittiin valmistajien välisestä epä- luottamuksesta huolimatta toteuttamaan Tanskan mallia monessa maassa, muun muassa Saksassa. Markkinaosuuksien jako perustui eri valmistajien kahtena edellisenä vuotena saamiin markkina- osuuksiin ”sekä arvioon siitä, millaisen markkina- Vuoden 1993 alussa suurimmat valmistajat etsivät yleistä koko toimialaa koskevaa ratkaisua, ja ABB hahmotteli (liite 48) ”eurooppalaista ratkaisua”, joka koskisi Tanskaa, Ruotsia, Suomea, Saksaa, Itävaltaa, Alankomaita, Ranskaa ja Italiaa (näihin viitattiin yhteisnimellä ”vanhat Länsi-Euroopan kaukolämmitysmarkkinat”); ABB kaavaili itsel- leen 42 prosentin ja Løgstørille 25 prosentin markkinaosuutta. Koska niiden yhteinen markki- naosuus olisi ollut 67 prosenttia, nämä kaksi valmistajaa olisivat kahdestaan olleet määräävässä markkina-asemassa. ABB uskoi, että sen tilanne voitaisiin vakiinnut- taa, kun se hankkisi 10 prosentin omistusosuuden Løgstøristä, mistä hyvästä se varmistaisi Løgstøril- le entistä suuremman kiintiön kartellissa. (Tämä idea ei koskaan toteutunut. ) 47) Näihin aikoihin kaksista päämarkkinoista — Sak- san ja Tanskan — keskusteltiin säännöllisesti samalla foorumilla (ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 58—59). Løgstør kuvasi (vastaus väitetiedoksiantoon, s. 37) ABB:n taktiikkaa sopimuksen turvaamiseksi ”keppi ja porkkana” -menetelmäksi: ABB tarjosi houkuttimia mutta esitti samalla uhkauksia siltä varalta, että sen ehdotuksia ei hyväksyttäisi. Komissio hyväksyy täysin sen, että suurimman osan tarkasteltavasta ajanjaksosta ja 1. tammi- kuuta 1992 voimaan tulleesta hinnankorotussopi- muksesta huolimatta yleinen hintataso oli Sak- sassa alhainen, kun jokainen valmistaja halusi kasvattaa markkinaosuuttaan. Saksalaiset valmistajat olivat yrittäneet saada neljä tanskalaisvalmistajaa myymään Saksassa samoilla jotka ne saivat kotimarkkinoillaan. hinnoilla, Tanskalaiset puolestaan olivat vuoden 1993 alku- kuukausina pyrkineet turvaamaan sopimuksen siitä, että Isoplus pysyisi poissa Tanskan markki- noilta, ilmeisesti vastineena siitä, että Tarco ja L 24/20 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 Starpipe luopuisivat Itävallan markkinoista tai eivät pyrkisikään niille. mukaiseen pyyntöön aiemmin antama tieto osoitti kuitenkin, että sen myyntijohtaja osallistui ”Eu- roopan laajuiseen kokoukseen” tuona päivänä. 48) ABB oli edelleen johtavassa asemassa. Se vahvisti asemaansa markkinajohtajana toisaalta kartellilla ja toisaalta strategisella liittoutumalla ainakin yhden kilpailijansa kanssa. Se pyrki hankkimaan omistusosuuden Løgstøristä (ja tarjosi sille suu- rempaa kiintiötä kartellissa), mutta yritti turhaan myös agenttien välityksellä ostaa Isoplusin ja myöhemmin kehotti sitä pysymään poissa Tans- kan markkinoilta (Isoplusin 10. lokakuuta 1996 päivätty lausunto, s. 23). Vuoden 1993 puolivälissä Pan-Isovitin ja Isoplu- sin kärsivällisyys loppui neuvotteluissa ja koska ne halusivat parantaa vaikutusvaltaansa, ne päät- tivät tunkeutua Tanskan markkinoille. Ne väittä- vät tämän toimenpiteen osoittaneen, ettei kartellia ollut olemassa, mutta selvästikin kyseessä oli neu- vottelujuoni, jolla tanskalaiset valmistajat oli tar- koitus suostutella nostamaan hintojaan Saksassa. Henss/Isoplusin Tanskaa koskevana suunnitel- mana oli saada yksittäistä liiketoimintaa ainoas- taan ABB:n tai Løgstørin kanssa tehdyllä sopi- muksella: tarkoituksena oli osoittaa ”tiettyä soli- daarisuutta” ABB:lle, mutta odottaa Løgstørin yhteydenottoa (Isoplusin ”Beiratsitzungin” pöytä- kirja, 37 kohta edellä). 49) Vaikka erimielisyyksiä oli ja diplomatia oli välillä tiukkaa, kuusi valmistajaa pyrkivät edelleen rat- kaisemaan erimielisyytensä ja pääsemään sopi- mukseen. Tärkeimpien valmistajien edustajat kokoontuivat jälleen Hampurissa 20. huhtikuuta 1993 aloit- taakseen uudelleen yhteisen hinnaston valmistelun ja sopiakseen yhteisestä hinnankorotuksesta Sak- sassa (ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyn- töön, s. 32—33). Løgstør oli Tanskan valmistajien liiton puheenjohtajan ominaisuudessa kutsunut kokouksen koolle. Päivää ennen kokousta Tarco oli jakanut muille tanskalaisvalmistajille taulukot (liite 49), joissa esitettiin kaikkien tavarantoimittajien (saksalaiset valmistajat mukaan luettuna) myyntimäärät ja markkinaosuudet kaikilla kansallisilla markki- noilla vuonna 1992. Tiedot oli koottu myyntijoh- tajien aikaisemmassa kokouksessa antamista tie- doista. Tarcon itse antaman tiedon mukaan (vas- taus ensimmäiseen 11 artiklan mukaiseen kirjee- seen, s. 8) sen tarkoituksena oli auttaa Euroopan (oletettavasti vuoden 1993) kokonaismarkkinoi- den laskemisessa; tämän suunnitelman yhteyttä jonkinlaiseen markkinoiden jakamista koskevaan suunnitelmaan ei voida kiistää. Kööpenhaminassa 30. kesäkuuta 1993 pidettyyn kokoukseen osallistuivat vanhaan tapaan ABB:n, Løgstørin, Tarcon, Starpipen, Isoplusin ja Pan- Isovitin toimitusjohtajat, ja siellä keskusteltiin Saksan markkinoiden jakamisesta, myös ehdote- tusta 60/40-jaosta. ABB:n vain muutamaa päivää myöhemmin laaditun muistiinpanon mukaan (liite 48) tästä jaosta ”melkein sovittiin”, mutta Løg- stør sanoo, että saksalaiset valmistajat eivät hyväksyneet sitä. Kuusi valmistajaa sopivat kui- tenkin varmasti siitä, että teetettäisiin vuosien 1992 myyntimäärien tarkastus, joka olisi pohjana Saksan markkinoiden kiintiöinnille. laajeneminen yhteisen hinnaston Keskustelujen luomisesta ”jäsentyneemmäksi markkinoiden ja- koyritykseksi” kesäkuusta 1993 lähtien johtui siitä, että oli ymmärretty hinnankorotusyritysten ilman markkinoiden jakoa tai kiintiösopimusta epäonnistuvan aina (ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 35). ABB sanoo kuitenkin, että Løgstørin edustaja ei ilmeisesti päässyt kokoukseen, ja Løgstør sanoo samoin vastauksessaan väitetiedoksiantoon (s. 35). Sen komissiolle vastauksessaan 11 artiklan ABB:n valmistelumuistiossa kokoukseen, joka pidettiin Zürichissä 5. —6. heinäkuuta 1993 ABB:n johdon välillä, ennustettiin melko luottavaisesti, että koko Eu- rooppaa koskevaan ratkaisuun päästäisiin pian (liite 48). ja Løgstørin ylimmän 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/21 50) Osana yleiseen sopimukseen tähtääviä pyrkimyk- siä Løgstør lupasi Pan-Isovitin emoyhtiölle 18. elokuuta 1993 pidetyssä kokouksessa (liite 52), että se toimisi yhdessä ABB:n kanssa saadakseen Tarcon ”kuriin” Tanskassa ja Saksassa. (Løgstø- rin sanottiin olevan periaatteessa kiinnostunut Saksaa koskevasta hintasopimuksesta, mikäli sille annettaisiin oikea kiintiö). Myyntimäärien tarkastuksen jälkeen (jonka teki- vät sveitsiläiset tilintarkastajat), jossa oli todettu kunkin valmistajan vuoden 1992 myyntitulot (liite 53), valmistajat kokoontuivat Zürichissä 18. tai 19. elokuuta 1993 ja pääsivät sopimukseen seu- raavista kohdista: — Saksan vuoden 1992 markkinaosuudet säily- tettäisiin vuonna 1994 sellaisinaan hyvin pie- nin tarkistuksin, — luonnosteltaisiin uusi yhtenäishinnasto, — Pan-Isovit valmistelisi rangaistusohjelman sille varalle, että joku poikkeaisi sovituista kiinti- öistä (ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 34—35). 51) Saksan markkinoita koskevat vuoden 1994 ”ta- voitteet” olivat seuraavat: — Pan-Isovit — ABB — Tarco 26 % 25 % 17 % — Henss/Isoplus 16 % — Løgstør — Starpipe 12 % 4 %. Ratkaisuna oli 33 prosentin kiintiön antaminen tanskalaisille valmistajille, kuten kartellin koordi- naattori oli aiemmin ehdottanut. Tarcon sanotaan esittäneen ”varaumaa”, koska se tahtoi yhtä prosenttiyksikköä suuremman kiin- tiön. Kööpenhaminassa ja Frankfurtissa pidettiin 8. tai 9. syyskuuta 1993 kiintiöjärjestelmästä jatkoko- koukset, joissa keskusteltiin myös kiintiönsä ylit- täneiden sakottamisesta. Näyttää siltä, että päästiin yleiseen konsensuk- seen. Tarcon osuus nostettiin 17,7 prosenttiin (Løgstørin vastaus väitetiedoksiantoon, liite 7) ja rangaistusjärjestelmä luotiin; Løgstør sanoo tä- män olleen ABB:n aloite, ”jota Henss voimak- kaasti kannatti”. Suunnitelma, joka piti panna täytäntöön 15. syys- kuuta 1993, sisälsi kuukausiraportin jokaiselta valmistajalta ja niiden tuottojen neljännesvuositar- kastukset, jotka toteuttaisi aiemmankin tarkastuk- sen tehnyt sveitsiläinen tilintarkastustoimisto. Sa- kot kiintiöiden ylittämisestä tuli maksaa sveitsiläi- selle pankkitilille, joka avattaisiin uuden kauko- lämmitystä edistävän toimialajärjestön nimiin. Yhtenäishinnastoa käytettäisiin tavoitteena, jolla pyrittäisiin nostamaan yleistä hintatasoa vaiheit- tain noin 25 prosenttia kuuden kuukauden aikana. 52) Sopimus oli tarkoitus laatia kirjallisena ja allekir- joittaa, mutta tätä ei ilmeisesti koskaan toteutettu. Løgstør väittää kieltäytyneensä allekirjoittamasta, koska se ei koskaan tahtonut tehdä sopimusta Saksan markkinoista, mutta tämä vakuutus ei riitä selittämään, miksi Løgstør osallistui haluk- kaasti sveitsiläistoimiston suorittamaan tarkastuk- seen, ja on vastoin Pan-Isovitin arviota, jonka mukaan Løgstør oli kiinnostunut kiintiöjärjestel- mästä (liite 52). Muut valmistajat eivät halunneet edetä pelkkien kädenpuristusten perusteella. Løgstør väittää, että Tanskassa 29. syyskuuta 1993 pidetyssä kokouksessa ABB painosti sitä allekirjoittamaan korvausjärjestelyn, jota ABB, Henss/Isoplus ja Pan-Isovit vaativat Saksan mark- kinoita koskevan yhteistyön edellytykseksi. Kun Løgstør kieltäytyi allekirjoittamasta, ABB reagoi (Løgstørin mukaan) hyvin kielteisesti ja henkilökohtaisesti. Kööpenhaminassa pidetyssä johtotason kokouksessa, joka Løgstørin mukaan pidettiin 2. joulukuuta, silloisen ABB:n Transpor- toimitusjohtajan tation-liiketoimintaryhmän (jonka aktiivisuus kartellin edistämisessä on laa- jasti dokumentoitu) väitetään arvostelleen Løgstø- rin johtoa yhteistyöhaluttomuudesta varsin terä- väkielisesti (Løgstørin vastaus väitetiedoksian- L 24/22 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 toon, s. 39). ABB ei ole kiistänyt Løgstørin havainnollista selvitystä tästä tapahtumasta. Vaikka markkinat määrällisesti laajenivat edelleen varsinkin Saksassa, valmistajat sanovat ”hintaso- dan” puhjenneen taas kerran: hintataso laski suu- rimmilla markkinoilla todellakin 20 prosenttia muutamassa kuukaudessa. ABB toteaa, että val- litsi ”luottamuspula”, joka lopetti käytännöllisesti katsoen yritykset päästä laajaan sovintoon Saksan markkinoista. Valmistajat jatkoivat kuitenkin ko- kouksiaan, vaikka jonkin aikaa monenväliset kokoukset korvattiinkin kahden- ja kolmenväli- sillä yhteyksillä. On hyvin todennäköistä, että näihin yhteyksiin sisältyi ABB:n yrityksiä saada aikaan ”uusjako”, jotta järjestys palautuisi mark- kinoille (ks. Isoplusin vastaus 11 artiklan mukai- seen pyyntöön, s. 25). Løgstørin pääjohtaja järjesti jo 21. joulukuuta 1993 ABB:n ja kartellin koordinaattorin kanssa kokousta tammikuun 28. päiväksi 1994 (liite XI); Løgstørin luettelo kilpailijoihin pidetyistä yhteyk- sistä, jonka se toimitti komissiolle vastauksessaan 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, osoittaa, että kokous pidettiin tuona päivänä. ABB ja Løgstør pitivät uudestaan kahdenvälisiä kokouksia (23. helmikuuta ja 11. maaliskuuta 1994), samoin Løgstør ja Tarco (8. tammikuuta ja 19. maaliskuuta 1994) sekä Tarco ja Pan-Isovit (22. helmikuuta 1994). ABB:n mukaan useita kahdenvälisiä kokouksia pidettiin myös ABB:n johtajien ja Pan-Isovitin, Tarcon ja Henssin edus- tajien kesken (ABB:n vastaus 11 artiklan mukai- seen pyyntöön, s. 44). Näistä ei kuitenkaan ole muita yksityiskohtaisia tietoja kuin se, että Løg- stør väittää Tarcon siinä onnistumatta vaatineen Løgstøriltä 16 miljoonan Tanskan kruunun kor- vausta (Tarcon vuoden 1993 alijäämä) edellytyk- senä ”rauhanneuvotteluille” (vastaus väitetiedok- siantoon, s. 25). ABB selittää, että vuoden 1993 loppupuolelta vuoden 1994 alkukuukausiin käyty ”hintasota” aiheutti lähes kaikille kaukolämmitysalan toimit- tajille sellaisia tappioita, että pienten valmistajien oli pakko vaatia yhteisiä ponnisteluja, jotta voitai- siin palata hintasotaa edeltäneelle hintatasolle (ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 62). Løgstørin mukaan valmistajat olivat ”koko vuo- den 1993 yrittäneet saavuttaa sellaisen aseman, että ne pystyisivät selviämään uudessa tilanteessa, joka muistutti aikaisempaa tilannetta Tanskassa. Useita sopimuksia tehtiin, mutta niitä ei kos- kaan toteutettu, koska pääperiaatteena oli, että vaikeneminen on erimielisyyden merkki”. Vuonna 1994, jolloin useiden valmistajien toimitusjohtajat vaihtuivat, vallitsi uusi ilmapiiri: ”ABB panosti voimakkaasti tähän hankkeeseen, ja kaikki tans- kalaiset valmistajat tätä pyrkimystä” (Løgstørin vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyn- töön, lausunto 1, s. 74; katso myös liite 55). tukivat 54) Maaliskuun ja huhtikuun kokouksissa keskustel- tiin hinnankorotuksista, mutta niissä ei ilmeisesti saatu aikaan päätöksiä. (Løgstørin kirjeessä Ke- Kelitille 17. maaliskuuta 1994 viitataan kollegojen kanssa pidettyihin kokouksiin, joissa keskusteltiin hintatilanteesta; Løgstør ei suhtautunut optimisti- sesti ratkaisun löytymiseen ennen vuoden loppu- kuukausia; liite 55). Hannoverin messuilla 3. tou- kokuuta 1994 pidetyn kokouksen jälkeen, johon osallistuivat ABB, Henss, Pan-Isovit ja Løgstør, laadittiin kuitenkin hinnasto, jota oli tarkoitus käyttää kaikille Saksan markkinoille suuntautu- vien toimitusten perustana (liite 56 ja ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, sivut 42—43). 4. Euroopan laajuinen kartelli vuodesta 1994 a) Alustavat yhteydet 53) Kuuden valmistajan täysimittaiset kokoukset, joi- hin osallistuivat toimitusjohtajat ja myyntijohta- jat, aloitettiin uudelleen 7. maaliskuuta, 15. huhti- kuuta ja 3. toukokuuta 1994. Näyttää siltä, että yhteishinnasto otettiin heti käyttöön yksittäisten hankkeiden hintatarjousten koordinoinnissa, vaikka sen käyttö olikin ongel- mallista. ”Toukokuun 9. päivän listaan” viitataan 18. elokuuta 1994 pidetyn johtajien kokouksen kokouskutsussa, jossa todetaan, että koska lista oli joissakin suhteissa ollut puutteellinen, se oli johtanut ”erimielisyyksiin ja tulkintaeroihin” tar- jousten vertailussa. Siksi kartellin koordinaattori lähetti kutsun liitteenä muutetun ja laajennetun hinnaston (liite 56). 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/23 55) Vaikka Henss ja Isoplus asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaiseen pyyntöön vastatessaan aluksi kielsivät tietävänsä mitään kyseisestä hinnastosta, Henss ilmoitti myöhemmin, että muut valmistajat jakoivat hinnastoa osana suunnitelmaa pakottaa Isoplus pois Tanskan markkinoilta, vaikka se ei selittänytkään tarkkaan, miten toimenpiteellä py- rittiin siihen tulokseen. Tarco ilmoittaa, että tosiasiassa Henss laati hin- naston, mahdollisesti yhteistyössä ABB:n neuvon- antajan kanssa, joka toimi kartellin koordinaatto- rina (vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 8—9). Myös Løgstør sanoo, että Henss oli hinnaston laatija ja kartellin koordinaattori (vastaus väitetie- doksiantoon, s. 41—42). Näiden yritysten selos- tusta hinnaston alkuperästä vahvistavat muut asiakirjat, joista tärkein on 28. kesäkuuta 1994 lähetetty Zürichissä toimivan ABB:n Transporta- tion-liiketoimintaryhmän johtajan (katso kohdat 10, 24 ja 52) faksi ABB IC Møllerin vasta nimite- tylle toimitusjohtajalle. Siinä vahvistettiin jälkim- mäisen ohjeet kartellin koordinaattorille ja todet- tiin, että hän (ABB:n johtaja ) oli soittanut sekä koordinaattorille että Henssille ”ilmoittaakseen, että sinun ohjeitasi on noudatettava. [Koordinaat- tori] ilmoitti, että hän oli ymmärtänyt viestin ja oli kutsumassa kokousta Saksaan elokuuksi” (liite X9. ) 56) ABB IC Møllerin uusi toimitusjohtaja (joka rapor- toi suoraan edellä mainitulle liiketoimintaryhmän johtajalle) piti tärkeimpänä tehtävänään pistää Länsi-Euroopan kaukolämmitysmarkkinat järjes- tykseen (KWH:n 29. marraskuuta 1996 päivätty lausunto, s. 6). Kokouksessa harkittiin ehdotuksia, jotka koskivat hintojen nostamista Saksassa, ja näyttää todennä- köiseltä, että siellä sovittiin uuden yhteishinnaston valmistelusta ja alennusten rajoittamisesta sovit- tuun tasoon (15:een tai 30 prosenttiin). Tässä vaiheessa KWH oli EuHP:n jäsen, mutta sitä ei vielä ollut otettu mukaan kartelliin eikä se osallistunut kokoukseen. Se ei toiminut nimeksi- kään Saksan markkinoilla. EuHP:n teknisessä kokouksessa muutamaa päivää myöhemmin (23. elokuuta) KWH:n edustaja sai tiedon jonkinlai- sesta sopimuksesta muiden osanottajien kesken ja kirjoitti päivyriinsä: ”pojat tapasivat, näyttää siltä kuin markkinoista olisi sovittu?” (KWH:n lau- sunto, s. 7; KWH:n aikataulu B. 2. b; liite 185). Løgstør yrittää vähätellä rooliaan ja sanoo ”pitä- neensä matalaa profiilia” Saksaa koskevissa kokouksissa, sillä se ei ollut kovinkiinnostunut Saksan markkinoista. Sen mukaan ainut syy, jonka vuoksi sen oli pakko ottaa yhteyttä kartel- lin koordinaattoriin kesäkuun lopussa ja pyytää rauhaa, olivat hintasodan kielteiset vaikutukset. Vastauksessaan väitetiedoksiantoon (s. 42) se jopa väitti, ettei olisi osallistunut elokuun 18. päivän kokoukseen, mutta tämän vakuutuksen kumoaa Løgstør itse vastauksessaan 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, jossa osoitetaan, että sen myyntijohtaja osallistui kyseiseen kokoukseen. (Itse asiassa Løgstør oli ollut aktiivisesti mukana jo alkuyhtey- denotoissa maalis-huhtikuussa ja osallistui omien sanojensa mukaan 3. toukokuuta Hannoverissa pidettyyn kokoukseen sekä sai hinnaston, joka laadittiin sen jälkeen ja jota Henss ja kartellin koordinaattori jakelivat). b) Euroopan markkinoiden jakaminen: kiintiöitä koskeva perussopimus Elokuun 18. päivän 1994 kokous (ks. ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 43—44) Saksan markkinoista pidettiin itse asiassa Kööpenhaminassa, ja siihen osallistuivat kuuden suurimman yrityksen korkeat edustajat sekä (en- simmäistä kertaa) Bruggin edustaja. Koordinaat- tori ei ollut virallisesti kutsunut Bruggia, mutta se osallistui kokoukseen Henssin ehdotuksesta. (Bruggin mukaan sen oli annettu ymmärtää, että jos se ei noudattaisi kartellin sääntöjä, se voisi kärsiä menetyksiä pääasiakkaidensa kohdalla). 57) Kun ABB:n, Løgstørin, Tarcon, Starpipen, Pan- Isovitin ja Henss/Isoplusin toimitusjohtajat olivat tehneet ratkaisevan tärkeät Saksan markkinoita koskevat aloitteensa, ei kestänyt kauan, kun he tekivät syksyllä 1994 yleissopimuksen Euroopan markkinoiden jakamisesta. (KWH:n toiminta kes- kittyi pääosin Skandinaviaan ja Itä-Eurooppaan, ja sen toiveet ilmeisesti täytettiin hieman myöhem- min. ) L 24/24 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 Tämä markkinoidenjakosopimus ei koskenut vain EU:ta vaan myös Sveitsiä, EU:hun kuulumattomia Pohjoismaita, Baltian maita sekä useita Itä-Euroo- pan maita. Sen jälkeen pidettiin kaikkien kuuden valmistajan ”strategiset” kokoukset 30. syyskuuta, 12. loka- kuuta ja 16. marraskuuta 1994. Kokouksissa neu- voteltiin Euroopan markkinoiden kokonaiskiinti- öistä ja sovittiin niistä periaatteessa. Jokaiselle valmistajalle sovittiin kiintiö prosent- teina kokonaismarkkinoista. Kokonaismarkkinoi- den arvo laskettiin (Tanskan kruunuina) ja kun- kin valmistajan prosenttimääräiset Euroopan laa- juiset kiintiöt muutettiin rahaksi. Sitten jokaiset kansalliset markkinat jaettiin niiden valmistajien kesken, joilla oli niillä eri kiintiöitä. 58) Järjestelyn perustarkoitus oli hintatason nostami- nen. Kaikki ymmärsivät, että tähän tavoitteeseen voitaisiin päästä vain kiintiösopimuksella. Tarco toteaa, että sopimuksen tarkoitus oli ”nostaa hin- toja noin 30—35 prosenttia kahden vuoden kulu- essa. Hintoja odotettiin nostettavan asteittain vuosineljänneksittäin. Kaikkien yritysten ei ole- tettu nostavan hintojaan samalla prosenttimää- rällä samanaikaisesti. Tavallinen käytäntö oli 6—8 prosentin korotus neljännesvuodessa kunkin yrityksen hinnastosta riippuen” (Tarcon vastaus toiseen 111 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 18). Ensimmäisessä kokouksessa 30. syyskuuta, jolloin keskusteltiin ABB:n ehdotuksista, päätettiin, että ABB:n edustaja kävisi kaikkien osallistujien luona ja yrittäisi saada myös KWH:n ja Bruggin mukaan Euroopan kiintiöjärjestelmään. Tässä kokouksessa päästiin periaatteelliseen sopi- mukseen siitä, että luotaisiin yleinen kiintiöjärjes- telmä, joka koskisi Skandinaviaa, muuta Länsi- Eurooppaa sekä Itä-Eurooppaa. Siihen sisällytet- täisiin tarkat kuitakin kansallisia markkinoita koskevat luvut, jotka sitten siirrettäisiin alemman tason markkinointikokousten toteutettaviksi (ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 62—63). ABB sanoo, että Euroopan laajuisten kiintiöiden kokonaisluvuista sovittiin (kolmannessa) strategi- sessa kokouksessa 16. marraskuuta (ABB:n vas- taus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 64). Pan-Isovitin muistiinpanoissa on yksityiskohtia järjestelystä (liite 60), ja ne vahvistavat, että suun- nitelmana oli hintojen nostaminen ainakin 25 prosentilla vuonna 1995. 60) Pan-Isovitilta löytyneet taulukot (Pan-Isovitille osoitetun 11 artiklan mukaisen pyynnön liite V; liite 60) osoittavat, että tässä vaiheessa peruskiin- tiöt (”aiemmat päätökset”) sovittiin seuraaviksi: Erään ABB:n liiketoimintaryhmän 30. syyskuuta 1994 pidetyn kokouksen pöytäkirjassa viitataan ABB:n ja sen kilpailijoiden toiveeseen hintojen nostamisesta ja jatketaan: ”Odotettavissa on suh- teelliset 10 prosentin ja vielä toisen 10 prosentin hinnankorotukset, joilla katetaan raaka-aineiden hintojen nousu” (liite 61). 59) Eri valmistajien kertomuksista päätellen (esimer- kiksi ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyn- töön, s. 62—65; Løgstørin vastaus väitetiedoksi- antoon, s. 43—45; Tarcon vastaus ensimmäiseen 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 5; Tarcon 10. heinäkuuta 1996 päivätty kirje; Pan-Isovitin vas- taus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 54—55) näyttää siltä, että neljä tanskalaista valmistajaa kokoontuivat ensin Billundissa 16. syyskuuta 1994, missä ABB selitti ehdotustaan uudeksi Euroopan laajuiseksi järjestelyksi. — ABB — Løgstør — Tarco — Pan-Isovit — Isoplus — Starpipe 37 % 20 % 10 % 10 % 10 % 6 % — muut 2 % (8). (8) Vastauksessaan 11 artiklan mukaiseen pyyntöön (lausunto I, s. 74) Løgstørin antaman hieman eriävän selostuksen mukaan sovitut kiintiöt olivat ABB:lle 37 %, Løgstørille 18 %, Tarcolle, Pan-Isovitille ja Isoplusille kullekin 9 % ja Starpipelle 5,5 %. Vastauksessaan väitetiedoksiantoon (s. 45) se väittää, että näistä kiintiöistä sovittiin lopulta 20. maalis- kuuta 1995. Todellisuudessa peruskiintiöistä oli sovittu jo paljon aikaisemmin. 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/25 Pan-Isovitin muistiinpano (liite 60), jossa luetel- laan kartellisopimuksen yksityiskohdat, osoittaa, että järjestelyn piti tulla voimaan 1. lokakuuta 1994. 61) KWH ja Brugg eivät osallistuneet 16. marras- kuuta pidettyyn kokoukseen, mutta ABB suhtau- tui optimistisesti siihen, että ne saataisiin mukaan järjestelyyn, ja niin kartelli valtuutti ABB:n teke- mään lopullisen sopimuksen näiden kahden val- mistajan kanssa ja raportoimaan siitä vuoden 1995 alussa (Løgstørin vastaus väitetiedoksian- toon, s. 45). Vaikuttaa siltä, että Brugg, joka oli osallistunut Kööpenhaminan kokoukseen 18. elokuuta ja Sak- saa koskeneisiin paikallisiin kokouksiin joulu- kuusta 1994 lähtien, otettiin ensin mukaan järjes- telyyn; se sanoo kuulleensa joulukuussa, että Sak- san markkinoista oli tehty kiintiösopimus, mutta että sille ei ollut vielä varattu kiintiötä. Kohta tämän jälkeen ABB ilmoitti sille (Bruggin kerto- man mukaan), että johtajien klubi oli antanut sille oman kiintiön (joka vastasi 4:ää prosenttia Saksan markkinoista) (vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 6). Løgstørin mukaan (lausunto I, s. 74; vastaus väitetiedoksiantoon, s. 45) Bruggin rooli oli jonkin verran aktiivisempi: se sanoo, että Brugg oli vaatinut 2 prosentin osuutta koko markkinoista ja 4 prosentin osuutta Saksan mark- kinoista. Brugg halusi myös, että joustavat putket jätettäisiin sopimuksen ulkopuolelle, ja takuun siitä, että Sveitsiin ei tulisi uusia kilpailijoita. Näyttää siltä, että sen vaatimukset hyväksyttiin. Joka tapauksessa ainoastaan ne hankkeet, joissa Brugg kilpaili muiden putkien valmistajien kanssa, laskettiin sen kiintiöön. 62) KWH:n ilmoituksen mukaan muut valmistajat painostivat sitä jatkuvasti: sen piti joko luopua markkinoista kokonaan tai sopia asioista kartellin kanssa. Tämä voi olla tottakin, mutta on myös todisteita siitä, että KWH tahtoi markkinoista suuremman osuuden kuin toiset olivat sille valmiit antamaan. KWH oli myös valmis luopumaan kau- kolämmitysmarkkinoista kokonaan, jos se saisi 5 vuoden takuun siitä, etä muut ostaisivat siltä putkia; tästä ehdotuksesta keskusteltiin yksityis- kohtaisesti. KWH liittyi salaiseen yhteistyöjärjestelyyn aikai- semmin kuin se itse myöntää. Vuoden 1994 lopulla se oli ja tavannut ABB:n suomalaisen tytäryhtiön ”markkinavolyymiä koskeviin odotuk- siin liittyvissä asioissa” (ABB:n täydentävä vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 26). KWH Pipe Oy:n toimitusjohtaja, joka oli myös KWH Techin hallituksen puheenjohtaja, osallistui kuitenkin ABB:n kanssa 19. tammikuuta 1995 Kööpenhaminassa pidettyyn kokoukseen, jossa sen oman lausunnon mukaan keskusteltiin ”mark- kinoiden suuntauksista” (KWH:n vastaus 11 arti- klan mukaiseen pyyntöön, sivu 9). KWH osallistui ensimmäisen kerran Tanskan yhteysryhmän kokoukseen (katso kohta 77) 4. huhtikuuta 1995 (ABB:n täydentävä vastaus, s. 7). Pan-Isovitilta löytynyt aineisto (liite 60) viittaa siihen, että tähän mennessä KWH oli tehnyt tiet- täväksi halunsa osallistua kiintiöjärjestelmään. KWH myöntää osallistuneensa ”työpäivälliselle” 14. maaliskuuta 1995 ABB IC Møllerin toimitus- johtajan kanssa; päivällisellä keskusteltiin markki- naosuuksista (KWH:n lausunto s. 8, KWH:n aika- taulu B. 2. a. ). Pan-Isovitin toimitusjohtajan johtajien klubin ko- kouksessa vuoden 1995 maaliskuussa tai huhti- kuussa tekemien yksityiskohtaisten muistiinpano- jen mukaan KWH:n kiintiövaatimuksiin eri mark- kinoilla vastattiin: ”Ei käy!”. 63) Huhtikuun 1995 lopulla KWH päätti liittyä joh- tajien klubiin (KWH:n lausunto, s. 10). Tämän jälkeen ABB pystyi valmistamaan lopullisen mark- kinaosuustaulukon jokaisia kansallisia markki- noita varten, Baltia ja Itä-Eurooppa mukaan lukien. Ensimmäinen kokous, johon KWH osallis- tui, pidettiin 5. toukokuuta. Kokouksessa tai juuri ennen sitä KWH:n kiintiö kartellissa kaksinker- taistettiin ehdotetusta 76 miljoonasta Tanskan kruunusta 144 miljoonaan kruunuun (3,8 pro- senttiin). Komissio on saanut sekä Tarcolta (liite 62) että KWH:lta (liite 186) taulukon, jossa määritellään kiintiöt kunkin maan markkinoilla prosentteina ja rahallisena arvona siltä pohjalta, että markkinoi- den kokonaisarvo on 3 794 miljoonaa Tanskan kruunua (noin 513 miljoonaa ecua). L 24/26 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 Se hyväksyttiin johtajien kokouksessa Budapes- tissä 5. toukokuuta 1995. 64) Kiintiöjärjestelmän perustana oli se, että markki- naosuuksia voitaisiin tulevaisuudessa ainoastaan ”ostaa”. Løgstør selittää (lausunto II, sivu 90), että ABB vaati markkinoiden ”lukitsemista” eli markkinaosuuksien jäädyttämistä. Jos valmistaja halusi kasvattaa markkinaosuuttaan, se pystyi tähän ainoastaan ostamalla kilpailijan. Tämän vahvistaa myös Pan-Isovitin muistiinpano: ”Markkinaosuuksia voidaan vain ostaa, ei ottaa” (liite 60). Niitä valmistajia, joiden markkinaosuudet joissa- kin maissa katsottiin liian pieniksi, kannustettiin tai vaadittiin poistumaan näiltä markkinoilta, koska tällaisella vähäisellä läsnäololla markki- noilla oli taipumus painaa hintatasoa alas (liitteet 63 ja 64; Løgstørin lausunto II, sivu 90; Starpipen vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, alakohta K(g); Pan-Isovitin vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 28—32). Luopuessaan tästä liiketoi- minnasta ne saisivat korvausta siten, että niiden kiintiötä kasvatettaisiin yhtä paljon muilla mark- kinoilla, joilla ne jo toimivat. Käytännössä nämä ”vaihtosopimukset” tehtiin kahdenvälisesti. Pan-Isovit poistui Alankomaiden markkinoilta ja sai lisää markkinaosuutta Itali- assa; Isoplus menetteli juuri päinvastoin. 65) Kiintiöjärjestelmän valvomiseksi rakennettiin kor- vausjärjestelmä. ABB sanoo (vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 63), että keskusteltaessa järjestelyistä vuonna 1994 Henss oli puhunut voi- makkaasti sakkojärjestelmän puolesta, jota käy- tettäisiin, jos kiintiöitä rikottaisiin, mutta että asiasta ei päästy sopimukseen. ”— vähimmäishintataso — ei saa alittaa missään tapauksessa/millään markkinoilla (lukuun ot- tamatta erillistä päätöstä, esimerkiksi Power- pipe), — rangaistus, sempi hinta, jos kohteelle/asiakkaalle alhai- — kohde/asiakas vähennetään kyseisen vuoden markkinaosuudesta (jos 11 miljoonan hanke otetaan 8 miljoonalla, rangaistus on 4 mil- joonaa)”. Tarcon mukaan korvausmekanismia ei kuiten- kaan käytetty yksittäisten hankkeiden tasolla, vaan valmistajat olivat itse asiassa tarkoittaneet tasausta yleisellä tasolla, jolla oikaistaisiin kiinti- öistä poikkeaminen. Perusperiaatteena oli, että vuoden lopussa verrattaisiin kunkin valmistajan kauppoja kiintiöihin ja poikkeavuudet oikaistai- siin joko seuraavan vuoden kiintiöiden tarkistuk- sina tai korvausta maksamalla. c) Euroopan kartellin rakenne i) J o h t a j i e n k l u b i 66) Euroopan laajuinen kartelli sisälsi tanskalaisen mallin kaksikerroksisen rakenteen. Kartelliin osallistuvien valmistajien pääjohtajista tai toimitusjohtajista koostuva valvontaelin tun- nettiin ”johtajien klubina”. Siihen osallistuivat seuraavat yritykset: — ABB — Løgstør — Starpipe — Tarco — Henss/Isoplus — Pan-Isovit Yksityiskohtaisissa muistiinpanoissa (liite 60), jotka Pan-Isovit teki vuoden 1995 maaliskuussa tai huhtikuussa pidetyssä johtajien klubin ko- kouksessa, on kuitenkin perustiedot korvausjär- jestelmästä, jolla rangaistaan yksittäisiä urakoita koskevasta ”huijaamisesta” eli siitä, että urakka viedään sovitulta suosikilta alittamalla sovittu hinta: — KWH (5. 5. 1995 alkaen). 67) Johtajien klubi (jota kutsuttiin nyt myös ”elefant- tiryhmäksi”), joka oli päättänyt kiintiöistä maail- manmarkkinoilla, tapasi tämän jälkeen voidak- 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/27 seen asettaa erilliset markkinaosuudet eri kansal- lisille markkinoille, joihin kuuluivat Saksa, Tanska, Itävalta, Alankomaat, Suomi, Ruotsi ja Italia. Juuri tähän aikaan (marras-joulukuussa 1994) Powerpipe oli tuonut asian ABB:n johto- ryhmän tietoon, ja Powerpipeä oli varoitettu esit- tämästä (liitteet 8—16). ”perusteettomia” väitteitä Johtajien klubi tapasi jatkossa noin kuukauden välein eri paikoissa sekä yhteisön alueella että sen ulkopuolella. KWH liittyi mukaan 5. toukokuuta 1995. Johtajien klubissa sovittiin myös yleisistä hinnan- korotuksista. Suuria hankkeita koskevissa uusissa tarjouskilpai- luissa, joihin ei liittynyt olemassa olevaa lujaa asiakassuhdetta, urakka osoitettiin jollekin val- mistajalle sille sovitun vuosikiintiön jäljellä olevan osan perusteella. Jokaisesta esiin tulleesta hank- keesta, jonka arvo ylitti tietyn vähimmäismäärän, oli ilmoitettava kartellin kyseessä oleville markki- noille nimittämälle koordinaattorille. Saksassa tämä kynnys oli 50 000 Saksan markkaa. Yhteysryhmät perustettiin (ainakin) Saksaa, Tans- kaa, Itävaltaa, Italiaa, Ruotsia, Alankomaita, Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Suomea sekä joi- takin yhteisön ulkopuolisia maita varten (liite 67). Jäsenet olivat pääasiassa paikallisia myyntipäälli- köitä tai johtajia, mutta toisinaan ylemmätkin johtajat olivat mukana. Seuraavassa luvussa kuva- taan yksityiskohtaisesti yhteysryhmien toimintaa kussakin jäsenvaltiossa. d) Toteutus kansallisilla markkinoilla Pan-Isovitiltä löytyi monista johtajien kokouksista siellä laaditut tarkat muistiinpanot (liitteet 60, 65 ja 66). i) S a k s a ii) Y h t e y s r y h m ä t 68) Kaikille tärkeille kansallisille markkinoille perus- tettiin yleensä paikallisista myyntijohtajista koos- tuvat ”markkinointi-” tai ”yhteysryhmät”, joille annettiin tehtäväksi hallinnoida kartellijärjestelyjä johtajien klubin yleisessä valvonnassa. Kansalliset yhteysryhmät eivät sopineet kiintiöistä, vaan ne asetettiin maakohtaisesti ylemmällä tasolla. Nii- den tehtävä oli jakaa yksittäiset hankkeet ja koor- dinoida salaiseen yhteistyöhön perustuvaa tarjous- menettelyä. ”Vakiintuneen asiakkaan” periaate, joka oli ollut Tanskassa aikaisemmin toimineen kartellin pe- rusta, otettiin jälleen käyttöön. Useimmissa hank- keissa entinen toimittaja nimettiin ”suosikiksi” ja muiden valmistajien oli joko luovuttava tarjouk- sen tekemisestä tai tehtävä kalliimpi ”suojaava” tarjous sen varmistamiseksi, että suosikki saa ura- kan. Suurissa hankkeissa, joissa olisi voinut olla useita toimittajia, tavallisesti kyseiselle asiakkaalle toimittavien valmistajien oli määrä tehdä tarjous ja jakaa urakka keskenään. 69) Saksan markkinat arvioitiin vuonna 1995 aluksi melkein 180 miljoonan ecun arvoisiksi, mutta arviota tarkistettiin myöhemmin 160 miljoonaan ecuun. Saksan yhteysryhmä kokoontui kerran vii- kossa tai kerran kahdessa viikossa. Sen ensimmäi- nen uusien järjestelyjen mukainen kokous pidet- tiin 7. lokakuuta 1994, ja kuusi päävalmistajaa (sekä Brugg) olivat kokoontuneet Kööpenhami- nassa 18. elokuuta päättääkseen niistä toimista, joita voitaisiin toteuttaa hintojen nostamiseksi Saksan markkinoilla. Osallistujina olivat yleensä seuraavat yritykset: — ABB — Løgstør — Tarco — Starpipe — Henss/Isoplus — Pan-Isovit — Brugg (7. 12. 1994 alkaen). (ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 67; Tarcon lausunto, s. 7; Bruggin vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, liite 2; Henssin lisä- lausunto, liite 7). L 24/28 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 Saksalaisten valmistajien johtajat olivat kuitenkin pitäneet jo vuoden 1994 toukokuusta ja todennä- köisesti vielä paljon aikaisemmasta ajankohdasta alkaen kokouksia, joissa tarkasteltiin yksityiskoh- taisesti yksittäisiä hankkeita Saksassa. ABB kertoo (lisävastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 10), että muista yhteysryhmistä poiketen Saksan markkinointiryhmä perustui aikaisempaan eli- meen, joka oli ”kokoontunut ajoittain pitkän ajanjakson aikana”, eikä ollut johtajien klubin perustama. Aiemmassa vaiheessa ryhmää oli orga- nisoinut sama eläkkeelle jäänyt johtaja, joka oli palkattu kartellin koordinaattoriksi ja joka oli järjestänyt toimitusjohtajien säännölliset tapaami- set vuosina 1991—1993 (kohdat 33, 42 ja 45). 70) Kiintiöt olivat Saksan markkinoilla alunperin seu- raavat (liitteet 62, 68 ja 69): tyiskohtaiset tiedot liikevaihdosta, toimitettujen tilausten arvosta ja yksittäisiä hankkeita koske- vista tarjouksista mukaan lukien hankkeet, joissa tarjouskilpailu ei vielä ollut päättynyt. Yritysten oli myös ilmoitettava kaikista tietämistään hank- keista yhteysryhmän kokouksissa. Nämä tiedot pidettiin kannettavan tietokoneen tietokannassa, ja ABB Isolrohr laati päivitetyn hankeluettelon jokaiseen kokoukseen. Tammikuussa 1995 ko- kouksia pidettiin käytännöllisesti katsoen joka viikko. Osallistujien oli ilmoitettava ABB Isolroh- rille joka keskiviikko hankkeet, joista ne olivat tehneet tarjouksen, sekä summan, jota ne olivat niistä pyytäneet. Tämä ABB:n pitämä tietokone- lista ilmoitti hankkeiden arvon, ”suosikin” (eli yrityksen, jolle kartelli oli urakan osoittanut) sekä yrityksen, jolle urakka todellisuudessa annettiin. — ABB — Pan-Isovit 24 % 21 % — Isoplus 18,5 % — Tarco — Løgstør — Starpipe — muut 17 % 11 % 3,5 % 5 %. Brugg, joka alunperin kuului ryhmään ”muut” (”Sonstige”), sai myöhemmin 4 prosentin kiintiön Saksassa tai 2 prosentin kokonaiskiintiön (Løgstø- rin vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, lau- sunto I, sivu 74; Bruggin vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, sivu 6). 71) Saksan uudelleen muodostetun yhteysryhmän teh- tävänä, kun se oli täysin toimintakykyinen, oli jakaa yksittäiset hankkeet ”vakiintuneen asiak- kaan” periaatteen ja vuosikiintiöiden mukaisesti ja koordinoida ja valvoa hankekohtaisia tarjous- menettelyjä sopimuksen noudattamisen varmista- miseksi. Kaikki yli 50 000 Saksan markan hank- keet kuuluivat tämän menettelyn piiriin. 72) Tämän monimutkaisen mekanismin ansiosta Sak- san yhteysryhmä pystyi valvomaan vuosittain noin 1 400—1 500:aa hanketta, jotka ylittivät 50 000 Saksan markan kynnyksen. Hankeluetteloista saa- tiin esimerkkejä 14 artiklan 3 kohdan mukaisissa tarkastuksissa sekä Henssin Berliinin toimistosta että Tarcolta, ja jälkimmäinen on toimittanut komissiolle lisää esimerkkejä (liitteet 68, 71, 72 ja 73). Muita valvonnassa käytettyjä luetteloita (joissa oli otsikot ”Favorit + Angebotsumme” ja ”Auftrag + Angebotsumme”) pidettiin sekä koko Saksan markkinoista että jokaisesta osavaltiosta (liitteet 74, 75 ja 76). Henss toimitti komissiolle 10. lokakuuta 1996 vastaavia taulukoita ja luetteloita, jotka liittyvät hankkeiden jakamiseen Saksassa (liitteet 77, 78 ja 79). Saksan markkinoiden uusi koordinaattori oli ABB Isolrohr GmbH:n toimitusjohtaja (eläkkeelle jää- nyt tanskalaisjohtaja, joka oli aiemmin hoitanut tätä tehtävää, oli tähän mennessä vetäytynyt aktii- visesta toiminnasta kartellissa). Eri valmistajien oli alunperin toimitettava hänelle kuukausittain yksi- 73) Saksan yhteysryhmän jäsenet käyttivät hintalas- kelmiensa perustana niin kutsuttua ”Europa-Preis Liste” -hinnastoa (jota kutsuttiin myös ”EU- listaksi” ja ”Euro-hinnastoksi”), jonka tarkoituk- sena oli toimia kaikkien toimituksien yhteisenä 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/29 hinnastona. Valmistajat sanovat, että nimestään huolimatta se oli tarkoitettu vain Saksan markki- noille. Euro-hinnasto oli itse asiassa se ”toukokuun 9 päivän luettelo”, johon oli viitattu Kööpenhami- nan kokouksen kokouskutsussa (liite 56), oletet- tavasti täydennettynä ja päivitettynä. Useimpien lähteiden mukaan sen laativat ABB ja Henss. Alkuperäisessä muodossaan Euro-hinnastossa il- moitetut hinnat olivat noin 30 prosenttia korke- ammat kuin markkinoiden silloinen hintataso. Sen tarkoituksena oli muodostaa tavoitehinta tai ver- tailukohtia, jonka avulla alennuksia vähennettäi- siin. urakkaa, saivat tarjota hintaa Euro-hinnasto −5 prosenttia, kun taas ”suosikki” sai käyttää hintaa Euro-hinnasto −10 prosenttia. ABB kertoo 10. tammikuuta 1995 pidetyssä kokouksessa sovitun, että kaikki Euro-hinnastoa edullisempien tilausten hinnat nostettaisiin luettelohintaan (katso myös Starpipen muistiinpano kokouksesta, liite 70). Kurittomuudesta ja alhaisista hinnoista valitettiin kuitenkin edelleen, ja 20. maaliskuuta 1995 johta- jat päättivät, että seuraavasta päivästä kello 10. 00 alkaen Euro-hinnastoa käytetään poikkeuksetta Saksan markkinoilla (Starpipen vastaus 11 artik- lan mukaiseen pyyntöön, alakohdat J, K ja L; liitteet 83 ja 84). Tähän hinnastoon oli useita viittauksia eri yrityk- sistä tarkastusten yhteydessä löydetyissä asiakir- joissa, mutta jäljennös itse hinnastosta saatiin vasta (liitteet 80—81). 1996 Tarcolta huhtikuussa 75) Yhteysryhmän säännöllisissä kokouksissa valvot- tiin yksittäisiä hankkeita ja tarkasteltiin tarjous- menettelyn etenemistä ja kunkin valmistajan tar- jouksia sopimusten noudattamisen varmistami- seksi. Vaikka ABB, Tarco, Starpipe ja Brugg kuvailivat asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaiseen pyyn- töön vuoden 1996 alkukuukausina antamissaan vastauksissa melko tarkkaan, miten hinnastoa käytettiin, Henss/Isoplus-yhtiöt kielsivät alussa tietävänsä mitään hinnastosta ja edes Saksan tapaisen elimen olemassaolosta yhteysryhmän (Henssin vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 14—15). Isoplus myönsi lopulta Euro-hinnas- ton olemassaolon (lausunto 10. lokakuuta 1996, s. 26) ja toimitti siitä jäljennöksen. Henssiltä Rosenheimista (Saksa) löydettiin käsin kirjoitettuja muistiinpanoja, jotka liittyvät tähän valvontaan. Jokaisen auki olevan hankkeen koh- dalla verrataan ”luettelohintaa” (josta oletetta- vasti on vähennetty sopiva alennus) tarjouksiin, joista eri valmistajat ovat ilmoittaneet edellä kuvatun raportointimenettelyn mukaisesti. Selväs- tikin valmistajien oli annettava selvitys, jos epäil- tiin minkäänlaista poikkeamista sovitusta (liite 85). 74) Heti kun Saksan yhteysryhmä alkoi kokoontua, sovittiin (4. marraskuuta 1994), että ennen 15. lokakuuta vastaanotettujen tilauksien hinta voisi olla Euro-hinnasto −30 prosenttia, 15. lokakuuta jälkeen tilauksien hinta olisi Euro-hinnasto −15 prosenttia, eikä alennuksia sallittaisi 1. tammi- kuuta 1995 jälkeen (ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 67—68; liite 82, joka löydettiin Pan-Isovitiltä). Oman ilmoituksensa mukaan vuoden 1994 lopussa kokouksiin osallis- tuessaan Euro-hinnaston saanut Brugg kertoo, että valmistajat, joille ei ollut määrätty tiettyä On huomattava määrä todistusaineistoa siitä, että jos kilpailija teki kartellin sääntöjen vastaisesti ”suosikkia” edullisemman tarjouksen, sitä painos- tettiin peruuttamaan tarjouksensa. Varsinkin Henss oli innokas panemaan sopimuksia täytän- töön. Niinpä Starpipe joutui lupaamaan Henssille kirjallisesti, ettei se tarjoaisi kahdesta hankkeesta (Stassfurt, Zeitz) tiettyä hintaa alhaisempaa hintaa (liitteet 86 ja 87). Erfurt-Tiergartenin hankkeesta Løgstør joutui vetämään (Henssin vaatimuksesta) tarjouksensa pois ja esittämään selityksiä (liitteet 92 ja 93). Kun Tarco oli Henssin mielestä alitta- nut Euro-hinnat ja saanut siten hankkeen (Strau- bing), jota Henss oli vaatinut itselleen, Henss L 24/30 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 Rosenheimin toimitusjohtaja ”reagoi varsin kii- vaasti ja vaati, että vedän tarjouksemme pois” (liitteet 88 ja 89). Eräissä muissa tapauksissa Tarco todella vetäytyi tietyistä hankkeista Henssin painostuksen vuoksi (Tarcon 1. vastaus 11 artik- lan mukaiseen pyyntöön, s. 4; liite 91). Tarco kuului niihin, jotka rikkoivat sopimuksia useim- min, ja se väittää esittäneensä todella tarjoamansa hinnat väärin. Henss kykeni kuitenkin ”laajojen yhteyksiensä avulla” (kertoo Tarco) aina paljasta- maan todelliset hinnat ja tilaukset, ja se syytti Tarcoa toistuvasti puhelinkeskusteluissa ja johta- jien klubin kokouksissa huijaamisesta. Henss ja ABB pitivät luetteloita hankkeista, joissa ne väitti- vät Tarcon huijanneen (liite 90). 76) Saksan yhteysryhmän kokoukset jatkuivat kartel- lin muiden kokousten tavoin kauan sen jälkeen kun komissio suoritti tarkastuksensa kesäkuun 1995 lopussa. Komission tarkastuksien jälkeen katsottiin varo- vaisuuden vuoksi parhaaksi pitää kokoukset yhteisön ulkopuolella, ja ne siirrettiin Zürichiin. (Løgstørin mukaan erityisesti ABB vaati kokouk- sien jatkamista. ) Zürichin kokoukset jatkuivat samassa kokoonpa- nossa 25. maaliskuuta 1996 asti, toisin sanoen muutaman päivän ajan sen jälkeen, kun yritykset olivat saaneet komissiolta 11 artiklan mukaiset tiedonsaantipyynnöt. 78) Løgstør s. 51) (vastaus väitetiedoksiantoon, toteaa, että tammikuussa ABB oli ehdottanut pysyvän sihteeristön perustamista Saksan kartel- lille Zürichiin, ja että vielä touko-kesäkuussa 1996 ABB:n Saksan yhtiö otti yhteyttä Løgstørin paikalliseen tytäryhtiöön. Ryhmän jäseniä olivat ABB, Løgstør, Tarco, Star- pipe, Isoplus, Pan-Isovit ja KWH (Tarcon lau- sunto, s. 7; ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 66; ABB:n lisävastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 7). joukostaan yhden, Tarco kertoo, että kun kontaktiryhmä alunperin perustettiin, neljä tanskalaista valmistajaa tapasi- vat ensin yksityisesti, ja tämän jälkeen joko KWH, Isoplus ja Pan-Isovit liittyivät seuraan tai tanskalaiset valitsivat joka tapasi kolme Tanskan ulkopuolista valmistajaa. Myöhemmin kaikki yritykset kuitenkin osallistui- vat Tanskan yhteysryhmään tasavertaisesti. Pan- Isovit väittää (vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 63), että neljällä paikallisella valmis- tajalla oli hallitseva asema Tanskan markkinoilla ja että kolme muuta valmistajaa osallistuivat har- voin kokouksiin: ne yksinkertaisesti tapasivat uuden koordinaattorin (Løgstørilta), joka kertoi, mitkä hankkeet niille oli osoitettu. (Tämän selon- teon vahvistaa ABB:n täydentävä vastaus 11 artik- lan mukaiseen pyyntöön. ) Näyttää todellakin siltä, että neljä tanskalaista valmistajaa olivat tavanneet vuoden 1994 elokuussa ja sopineet, että Pan-Isovitin olisi poistuttava Tanskasta (liite 98). Koska 75 prosenttia myynnistä tapahtui Tans- kassa suoraan vakiintuneille asiakkaille, markki- noiden jakamista koskeva sopimus toteutettiin pääasiassa olemassa olevien asiakassuhteiden kun- nioittamisen pohjalta. Tämä uskollisuuteen perustuva järjestelmä toimi hyvin ja ABB:n mukaan (vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 66) sitä noudatettiin 70—80 prosentissa tapauksista. Tämän vuoksi Tanskassa oli vain rajoitetusti sellaisia tapauksia, joissa uusi hanke oli osoitettava tietylle valmista- jalle. Jos kilpailija teki edullisemman tarjouksen kuin tavanomainen toimittaja ja ”varasti” liiketoi- mintaa, tämä korjattiin yleensä siten, että louka- tulle suosikille myönnettiin korvauksena toinen hanke. Vaikuttaa siltä, että käytössä oli samantapainen raportointijärjestelmä kuin mitä käytettiin (paljon suuremmassa mittakaavassa) Saksassa (liitteet 99 ja 100). ii) T a n s k a 77) Tanskan yhteysryhmä perustettiin lokakuussa 1994. Se kokoontui noin kerran kuukaudessa ja yleensä hotelleissa Jyllannissa. Kartelli arvioi alunperin vuoden 1995 kokonais- markkinat noin 640 miljoonaksi Tanskan kruu- nuksi (melkein 90 miljoonaa ecua), mutta luku tarkistettiin myöhemmin 610 miljoonaan kruu- nuun (83 miljoonaan ecuun). 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/31 Tanskan yhteysryhmän viimeinen täysimittainen kokous pidettiin 11. maaliskuuta 1996, mutta 18. maaliskuuta 1996 pidettiin kaksi lyhyttä ABB:n ja Løgstørin johtajien välistä kokousta: kumpikin syyttää toista näiden kokouksien koollekutsumis- aloitteesta, jonka tarkoituksena oli löytää keino yhteistyön jatkamiseen muulla tavoin (ABB:n lisä- vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 9; Løgstørin vastaus väitetiedoksiantoon, s. 52). Tähän mennessä osallistujat olivat jo saaneet 11 artiklan mukaiset tiedonsaantipyynnöt ja ABB:n asianajajat olivat kirjoittaneet komissiolle kahdesti ilmoittaen päämiehensä olevan halukas yhteistyö- hön tutkimuksissa. — Tarco 14 % — Starpipe — Isoplus 5 % 5 % — Pan-Isovit 4 %. iii) A l a n k o m a a t 79) Alankomaiden yhteysryhmän tarkoituksena oli alunperin kokoontua vain kaksi kertaa vuodessa (ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 70). Ensimmäinen kokous pidettiin 14. maalis- kuuta 1994 Amsterdamissa. Muiden valmistajien mukaan ABB teki aloitteen ryhmän perustami- sesta ja toimi kokousten puheenjohtajana. (Starpi- pen vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, kohta H; Pan-Isovitin vastaus 11 artiklan mukai- seen pyyntöön, s. 59) Tähän kokoukseen osallis- tuivat ABB, Løgstør, Tarco, Starpipe ja Pan-Isovit sekä paikallisia edustajia. (ABB:n osallistujaluette- lossa on myös Isoplusin edustaja; yritys oli luopu- nut Italian markkinoista ja saanut hyvitykseksi isomman kiintiön Alankomaiden markkinoilla). Tarkastuksen yhteydessä komissio sai haltuunsa Starpipen tuolloin tekemän muistiinpanon 14. maaliskuuta 1995 pidetystä kokouksesta (liite 101), joka sisälsi vuoden 1995 urakat ja hankkeet ilmoittavan taulukon (liite 102) ja tiedon siitä, kuinka ne jaetaan, sekä Pan-Isovitiltä löydetyn käytännöllisesti täysin samanlaisen taulukon (liite 103). 80) Kokonaismarkkinat, joiden arvo oli noin 22,50 miljoonaa ecua (liitteet 102 ja 103: katso myös liite 62), oli määrä jakaa seuraavien kiintiöiden mukaisesti: — ABB 45 % — Løgstør 25 % Nämä olivat johtajien klubin osoittamat alkupe- räiset kiintiöt. Vuodelle 1995 odotetut todelliset markkinaosuudet olivat hieman erilaiset: ABB:n odotettiin saavan 50 prosenttia odotetusta liike- toiminnasta ja Løgstørin 28 prosenttia, kun taas kolme pienempää valmistajaa olivat kiintiöidensä alapuolella. Starpipe kertoo, että hanketaulukko laadittiin osallistujien ilmoittamien lukujen ja vuo- sibudjettien perusteella. (Starpipen vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, kohta H. ) Jos (ku- ten odotettiin) vuoden lopussa esiintyisi kiintiöstä poikkeamista, jollakin tavalla, vaikka tämän tasauksen tekotapaa ei eri- telty. tämä olisi käsiteltävä 81) Koska Pan-Isovitin odotettu markkinaosuus oli vain 2,5 prosenttia, ensimmäisessä kokouksessa päätettiin, että se poistuu Alankomaiden markki- noilta ja luovuttaa oman osuutensa Isoplusille, mistä hyvästä sille myönnettyä markkinaosuutta kasvatetaan vastaavasti Italiassa (ja Itävallassa): katso Pan-isovitin vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 58—69; liitteet 64 ja 103. Tämä selittäisi, miksi Pan-Isovit osallistui vain yhteen kokoukseen ja sen tilalle tuli Isoplus. Tämän jälkeen säännöllisinä osallistujina olivat ABB, Løgstør, Tarco, Starpipe ja Isoplus. Ensimmäisen kokouksen jälkeen sovittiin, että Løgstør alkaisi toimia ryhmän koordinaattorina ABB:n asemesta. Vaikka Alankomaiden yhteysryhmän oli ABB:n mukaan määrä kokoontua vain kaksi kertaa vuo- dessa, sillä oli ainakin kuusi muuta kokousta vuoden 1995 aikana (katso ABB:n lisävastaus, s. 13—17), ja 13. toukokuuta 1996 pidettäväksi suunniteltu kokous peruttiin ainoastaan komis- sion 11 artiklan mukaisten tiedonsaantipyyntöjen vuoksi. L 24/32 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 iv) I t ä v a l t a 82) On olemassa vahvoja todisteita siitä, että Itävallan markkinat jaettiin ennen yhteysryhmän perusta- mista ja Itävallan liittymistä Euroopan unioniin. Kaikki paikalliset kartellijärjestelyt, jotka ovat tapahtuneet näillä markkinoilla ennen Itävallan liittymistä, ovat kuitenkin tämän menettelyn ulko- puolella. Euroopan laajuisen kartellin perustamisen jälkeen vuoden 1994 lopulla Itävallan yhteysryhmä tapasi joka kolmas tai neljäs viikko. Osallistujat toimivat vuorotellen kokouksen järjestäjinä. Ensimmäinen ABB:n ja Henss/Isoplusin Itävallan myyntijohta- jien ja ylimmän johdon kokous pidettiin joulu- kuussa 1994 (ABB:n lisävastaus, s. 24). Sen jär- jesti (Pan-Isovitin vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 62) paikallinen valmistaja Ke-Kelit, ilmeisesti ABB:n aloitteesta. (Ke-Kelit on riippu- maton itävaltalainen kaukolämmitystoimittaja, joka käyttää Løgstøria esieristettyjen putkien ali- hankkijana. ) 83) Johtajien klubin ehdottamat alkuperäiset kiintiöt, jotka ABB ilmoitti Ke-Kelitille (liitteet 106 ja 107), olivat seuraavat: 85) — Isoplus — ABB 37 % 28 % — Ke-Kelit (LR) 23 % — Pan-Isovit — Starpipe — Tarco 5 % 3 % 2 %. (Katso myös Pan-Isovitiltä löydetty liite 64 ja Tarcon toimittama liite 62. ) Ke-Kelitin myynti Itävallassa liitettiin Løgstørin koko Eurooppaa koskevaan kiintiöön. sista ja tarvittaessa yksittäisiä hankkeita koske- vista tarkistuksista markkinaosuuksien pitämiseksi kiintiöiden mukaisina (liitteet 108 ja 109). Pan-Isovitin ilmoituksen mukaan kokouksiin osal- listuivat (vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 62) ABB, Ke-Kelit, Isoplus, Pan-Isovit ja Tarco. (Starpipeä edusti sen agentti Gruner & Krobath. ) Pan-Isovitin mukaan yhteysryhmä piti edelleen kokouksia vuoden 1995 aikana, ja kaksi kokousta pidettiin vielä vuoden 1996 alussa. Vii- meinen kokous pidettiin huhtikuussa 1996. (Tarco väittää poistuneensa Itävallan markki- noilta vuonna 1995. ) v) I t a l i a Italian yhteysryhmään kuuluivat alun perin ABB, Socoløgstør (Løgstørin yhteisyritys (9)), Tarco ja Pan-Isovit, ja pian siihen liittyi Sigma. Se kokoon- tui ensimmäisen kerran Milanossa 21. maalis- kuuta 1995. Pan-Isovitin toimitusjohtajan muuta- maa päivää myöhemmin tekemä Italian markki- noita koskeva muistiinpano (liite 111) osoittaa, että Løgstørille ja Pan-Isovitille oli jo osoitettu useita suuria hankkeita. (Katso myös Pan-Isovitin vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 26—28. ) Sigma ei osallistunut ensimmäiseen kokoukseen mutta tuli seuraavaan, joka pidettiin 12. huhti- kuuta 1995 (liite 187). Raportti, jonka paikallinen myyntijohtaja laati Tarcon toimitusjohtajalle 12. toukokuuta 1995 pidetystä kokouksesta, johon osallistui ainoastaan paikallisia edustajia (liite 112), osoittaa, että kiin- tiöjärjestelmää vahvistavasta korvausmekanis- mista oli jo sovittu: jos yritys ylitti kiintiönsä, sen piti maksaa korvaus muille osallistujille. Ulkopuo- Kartelli vuonna 1995 noin 18 miljoonaksi ecuksi. Itävallan kokonaismarkkinat arvioi 84) Itävallan ryhmä kokoontui säännöllisesti voidak- seen toteuttaa markkinoiden jakamisen sovitulla tavalla ja keskustella hinnoista ja markkinaosuuk- (9) Løgstørin Italiassa Socoløgstørin kautta tapahtuva myynti oli osa Løgstørin koko Euroopan kiintiötä, ja komissio torjuu Løgstørin väitteen, että ”Italian markkinat eivät liity Løgstø- rin asiaan”. Løgstør osallistui myös ensimmäiseen Italian yhteysryhmän kokoukseen sekä Zürichissä 9. kesäkuuta 1995 pidettyyn Italiaa koskevaan kokoukseen. 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/33 linen tilintarkastaja tarkasti kiintiöiden noudatta- misen aina vuoden lopussa. Sigman, joka on pai- kallinen italialainen valmistaja, oli määrä saada 10 prosentin markkinaosuus uusista hankkeista. 86) Nämä Italiassa toimiville valmistajille määrätyt alkuperäiset kiintiöt kävivät ilmi Pan-Isovitin muistiinpanosta (liite 64): 85 prosenttia markkinoista, joiden arvo oli noin 35 miljoonaa ecua. Tarco ja KWH osallistuivat harvemmin, ja Starpipe on saattanut osallistua yhteen kokoukseen. Ryhmä kokoontui seitsemän tai kahdeksan kertaa keskustelemaan ”vakiintu- neen asiakkaan” periaatteesta (ABB:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 69; lisävastaus, s. 21—23). Näistä kokouksista pidettiin viisi komis- sion tarkastuksien jälkeen vuoden 1995 kesä- ja joulukuun välisenä aikana. — ABB — Løgstør — Tarco — Pan-Isovit — Starpipe 36 % 26 % 12 % 9 % 2 % 88) — Sigma ja muut 15 %. Tämän kokonaisjärjestelyn osana Isoplusin oli määrä poistua Italian markkinoilta ja luovuttaa oma osuutensa Pan-Isovitille. (Katso Pan-Isovitin vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 30—32. ) Näyttää siltä, että myös Starpipe suostui luopumaan markkinoista varhaisessa vaiheessa, koska se (Isoplusin tavoin) ei osallistunut yhteys- ryhmän kokouksiin. Komission saama myöhempi kiintiötaulukko (liite 188) osoittaa, että Starpipen vetäydyttyä markki- noilta kiintiöihin tehtiin joitakin pieniä tarkistuk- sia. 89) Kartelli arvioi Italian kaukolämmitysmarkkinat vuonna 1995 alunperin noin 25 miljoonaksi ecuksi. Yksittäiset hankkeet jaettiin osallistujille niiden kiintiöiden mukaan ja kehitystä valvottiin ko- kouksissa määräajoin. Näyttää siltä, että kokouk- sissa riideltiin usein ja esitettiin kaikenlaisia vih- jauksia ja vastasyytöksiä. Italian yhteysryhmä kokoontui seitsemän kertaa vuoden 1995 aikana ja piti neljä kokousta komis- sion saman vuoden kesäkuussa tekemien tarkas- tuksien jälkeen. Viimeinen kokous, josta tiede- tään, pidettiin 9. kesäkuuta 1996 Zürichissä (ABB:n lisävastaus, s. 17). vii) S u o m i ABB:n, Løgstørin ja KWH:n kesken pidettiin tar- kasteltavana ajanjaksona useita Suomen markki- noita (arvo noin 15 miljoonaa ecua) koskevia kansallisia kokouksia. Tarco ja Starpipe eivät toi- mineet näillä markkinoilla. Kokouksissa käsitel- tiin odotettua markkinoiden kokoa, hintoja ja yksittäisiä hankkeita s. 26—27). lisävastaus, (ABB:n viii) Y h d i s t y n y t k u n i n g a s k u n t a kuningaskunnassa perustettiin Yhdistyneessä ABB:n organisoima johtama yhteysryhmä, ja jonka jäseniä olivat ABB, Løgstør, Tarco, Starpipe ja Pan-Isovit (Pan-Isovitin vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 62). Pan-Isovit sanoo sen kokoontuneen neljästi, mutta ABB myöntää jär- jestäneensä vain yhden kokouksen. Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoiden arvo on noin 4 miljoonaa ecua vuodessa. e) Yhdenmukaistettu toiminta Powerpipen sulke- miseksi markkinoilta i) A B B : n s t r a t e g i n e n s u u n n i t e l m a 90) Powerpipen tuhoaminen kilpailijana oli olennai- nen osa ABB:n pitkän aikavälin markkinoidenval- vontastrategiaa ainakin vuodesta 1992 alkaen. vi) R u o t s i 87) Ruotsin yhteysryhmän säännöllisiä jäseniä olivat ABB ja Løgstør. Näillä kahdella valmistajalla oli Powerpipe väitti kantelussaan (s. 10), että tuohon aikaan muut Ruotsin markkinoille myyvät valmis- tajat pitivät kaukolämmitysputkien hintatason keinotekoisen alhaalla vahingoittaakseen sen liike- toimintaa. Tätä epäilystä vahvisti ABB:n Ruotsin L 24/34 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 johtoryhmän kokouksen pöytäkirja sen 10. helmi- kuuta 1992 pidetystä kokouksesta: minä ostaa Powerpipen sen omistajilta, mutta neuvottelut eivät ole koskaan onnistuneet. ”Kaikki olivat sitä mieltä, että olisi ryhdyttävä toimenpiteisiin nimenomaan Powerpipeä vastaan (Løgstøria vastaan suunnatun syyskuun kampan- jan sijasta, koska Løgstørillä on riittävät taloudel- liset voimavarat sen kestämiseen). ABB:n, Ecopi- pen ja Løgstørin johtokunnilta pyydetään tukea siihen, että Powerpipe voidaan hinnoitella ulos. Jos Powerpipe ajettaisiin vararikkoon, ABB olisi ainoa valmistaja näillä markkinoilla, minkä perus- teella voitaisiin muodostaa voimakkaita myyntiar- gumentteja, ja voimme käydä Løgstørin kimp- puun vaiheessa 2. ” Lukuisissa ABB:n strategia-asiakirjoissa viitataan tarkasteluajanjaksona suunnitelmiin ajaa Power- pipe konkurssiin. ii) P o w e r p i p e n a v a i n h e n k i l ö s t ö n p a l k - k a a m i n e n strateginen ABB:n vuosille 1992—1996 (liite 116), joka laadittiin vuoden 1992 kesäkuussa, on myös hyvin yksityiskohtai- nen: suunnitelma 92) ”Powerpipe (Ruotsi) polkee hintoja hyvin voi- makkaasti Ruotsissa ja nyt myös Suomessa ja Saksan uusissa osavaltioissa. ABB ja Løgstør yrit- tävät pakottaa sen ulos markkinoilta. ” 91) Heinäkuussa 1992 Powerpipen ensiesiintyminen Saksan markkinoilla johti siihen, että ABB kutsui sen omistajat Billundiin kokoukseen, johon osal- listuivat myös Løgstør ja Tanskan kartellin koor- dinaattori. Powerpipen tästä kokouksesta esittämän selostuk- sen (liite 119) mukaan kaksi suurinta valmistajaa ehdottivat siellä, että Powerpipen tulisi rajoittaa toimintansa Ruotsiin ja pysyä poissa erityisesti Saksan markkinoilta, mistä hyvästä ne voisivat nostaa hinnat Ruotsissa hyväksyttävälle tasolle ja antaa Powerpipelle taatun kiintiön. Kun Powerpipe ei hyväksynyt ehdotusta, Løgstør tarjoutui (Powerpipen mukaan) ostamaan Birkan omistamat Powerpipen osakkeet. (Løgstør ei suo- ranaisesti kiistä tätä väitettä, mutta väittää ABB:n olleen tärkeimpänä aloitteentekijänä. ) Tämä oli yksi niistä tilanteista, joissa Løgstør tarjoutui ostamaan Powerpipen. sen jopa silloista ABB aloitti vuonna 1993 järjestelmällisen kam- panjan, jolla se houkutteli Powerpipen avainhen- kilöstöä, toimitusjohtajaa, tarjoamalla palkkoja ja työehtoja, jotka olivat alalla ilmeisen poikkeuksellisia. Powerpipen mu- kaan tämän taktiikan tavoitteena oli vahingoittaa Powerpipen asemaa markkinoilla a) hankkimalla sisäisiä tietoja sen tuotannosta, strategioista ja markkinoista ja b) vaikuttamalla haitallisesti sen asiakassuhteisiin siihen asti, kunnes Powerpipe pystyisi löytämään korvaavan henkilön. ABB ja Løgstør olivat jo sopineet 13 päivänä marraskuuta 1992 pitämässään kokouksessa, että ne palkkaavat Powerpipen tuolloisen toimitusjoh- tajan ja jakavat kustannukset, jotka koituvat hänen palkkaamisestaan ”konsultiksi” ABB:n suh- detoimistoon Brysseliin. (ABB:n alkuperäisenä aja- tuksena oli tehdä hänestä ABB Motorsin (Es- panja) varatoimitusjohtaja; liite 27. ) On selvää, että tämä järjestely oli suunnattu suoraan Power- pipeä vastaan: ”Sovimme yhteisestä Powerpipeä vastaan suunna- tusta toimenpiteestä, jolla palkataan [X]. (10)” (Liite 48). ABB myöntää (vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 26), että marraskuun 1992 kokouk- sessaan se ja Løgstør luopuivat suunnitelmasta hankkia yhdessä Powerpipe toimivana yrityksenä. Sen toimitusjohtajan palkkaamista pidettiin ”väli- vaiheena”, joka nopeuttaisi Powerpipen väistämä- töntä selvitystilaa. Sen asiakkaat voitaisiin sitten jakaa ABB:n ja Løgstørin kesken niiden Ruotsin markkinaosuuksien mukaisessa suhteessa. Itse asiassa ABB, Løgstør, Pan-Isovit, Tarco ja Isoplus ovat yrittäneet yksin tai erilaisina yhdistel- (10) Koko nimi mainitaan alkuperäisessä asiakirjassa. 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/35 93) Itse asiassa ABB piti Powerpipen toimitusjohtajan palkkaamista osana Eurooppaa koskevaa koko- naisjärjestelyä, jota se suunnitteli vuoden 1993 keskivaiheilla: Fernwärmetechnik GmbH oli lokakuussa 1994 ensimmäistä kertaa mukana tärkeää urakkaa kos- kevassa tarjouskilpailussa (Neubrandenburg). ”Tilanne näissä maissa (Tanska, Saksa, Puola) ratkaistaan todennäköisesti pienentämällä ABB:n markkinaosuutta Tanskassa 1,5 prosenttia ja hyväksymällä Løgstørin markkinaosuuden kasvat- taminen Puolassa pitkällä aikavälillä sekä sillä, että olemme palkanneet X:n”. Løgstørin oli määrä maksaa 40 prosenttia ja ABB:n 60 prosenttia Powerpipen toimitusjohtajan palkkaamisen kustannuksista (liite 120). Toimitusjohtaja lähti Powerpipesta vuoden 1993 lopulla ja siirtyi ABB:n palvelukseen. Sen jälkeen ainakin osa hänen tehtävistään oli antaa ABB:lle tietoja Powerpipen toiminnasta. Løgstør yrittää vähätellä rooliaan tässä hank- keessa, mutta myöntää, että tämän Powerpipen avainhenkilön ”yhteinen” palkkaaminen oli ”epä- viisas päätös”: ”Emme ole saavuttaneet paljoa X:n toiminnalla. Tiesimme, että X:n palkkaaminen voitaisiin katsoa Powerpipeen kohdistuvaksi kielteiseksi toi- menpiteeksi” (vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, lausunto I, sivu 76). ABB:n johto tiesi suunnitelmasta vahingoittaa Powerpipea palkkaamalla sen toimitusjohtaja, ja suunnitelma hyväksyttiin ylimmässä johdossa. ABB palkkasi vuoden aikana kaksi muuta Power- pipen avainhenkilöä sopimusehdoilla, joita Power- pipe väitti huomattavasti alan käytäntöä houkut- televammmiksi. Vielä vuoden 1995 alussa keskus- teltiin edelleen Powerpipen vahingoittamisesta muun muassa palkkaamalla sen avainhenkilöstöä. Pan-Isovitiltä löydetyissä kokousmuistiinpanoissa lukee: ”Powerpipe — Kuinka ryhtyä vastatoimiin — palkkaamalla myyntimies D!” (Liite 122. ) iii) P o w e r p i p e a v a r o i t e t a a n p y r k i m ä s t ä S a k s a n m a r k k i n o i l l e 94) Powerpipe pyrki edelleen vakavaksi kilpailijaksi Saksan markkinoille perustamalla vuoden 1994 huhtikuussa myyntiyhtiön Saksaan. Powerpipe Tämän urakan tarjouskilpailu sattui juuri samaan aikaan uusien järjestelyjen mukaisen Saksan yhteysryhmän kokouksen kanssa, joka pidettiin 7 päivänä lokakuuta. Powerpipe kuvaa tapahtumien kulkua muistiossa, joka on päivätty 13 päivänä joulukuuta 1994 (liite 124). Kartelli väitti Neu- brandenburgin urakan (joka oli määrä toteuttaa neljässä vaiheessa: BA 6 Los 1 — Los 4) koko- naisarvoksi noin 980 000 Saksan markkaa. 95) Kun tuli tietoon, että Powerpipe tekee hankkeesta tarjouksen, Henssiltä soitettiin 10 päivänä loka- kuuta Powerpipen saksalaiseen tytäryhtiöön ja vaadittiin, että Powerpipe asettaisi tarjouksensa sellaiselle tasolle, että Isoplus saisi urakan. Isoplu- sin hanketta koskeva tarjous oli päivätty 11 päi- vänä lokakuuta eli seuraavalle päivälle (liite 125). Powerpipen mukaan se yritettiin ”suostutella” luopumaan hankkeesta esittämällä lukuisia uh- kauksia ja erilaisia houkuttimia. Kun Powerpipe eteni tarjouksessaan (joka oli huomattavasti edul- lisempi kuin kartellin sopima hinta), asia vietiin ylemmälle tasolle, ja sekä Henssin että Løgstørin ylimpään johtoon kuuluvat (muun muassa) soitti- vat Powerpipen toimitusjohtajalle ja sen silloiselle omistajalle useita kertoja. Powerpipe teki näistä keskusteluista tarkat muistiinpanot niiden aikana (liitteet 126—133). Näiden muistiinpanojen mukaan Powerpipelle annettiin vaihtoehdoiksi luopua Neubrandenbur- gin sopimuksesta kartellin hankkeen saajaksi valitseman Isoplusin hyväksi (vastineena tästä Iso- plus järjestäisi Powerpipelle pääsyn kartelliin) tai aloittaa hintasota muiden valmistajien kanssa. Kun Powerpipe ei noudattanut uhkavaatimusta, jonka mukaan sen olisi pitänyt vetäytyä Neubran- denburgin hankkeesta 25 lokakuuta kello 16. 00 mennessä, sitä syytettiin vilpillisistä aikeista ja ehdotettu kriisikokous ABB:n, Løgstørin ja Hens- sin kanssa peruttiin. L 24/36 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 Tällöin esitettiin myös vaatimuksia, että Power- pipe, joka oli ilmoittanut eräälle Neubrandenbur- gin johtajalle kartellin toiminnasta, ottaisi häneen uudelleen yhteyttä, pyytäisi anteeksi ja muuttaisi tarinaansa niin, että muita valmistajia ei enää epäiltäisi. 96) Useissa puhelinsoitoissa Powerpipelle ja sen silloi- selle omistajalle muut valmistajat vahvistivat, että markkinoiden hallitsemiseksi oli perustettu kar- telli, joka toimi Saksan lisäksi myös muualla Euroopassa. Näissä keskusteluissa ABB esiintyi kartellin johtajana ja tämän yhtiön korkeat johta- jat nimettiin sen aktiiviseksi taustavoimaksi. Yhden näistä puhelinkeskusteluista kuuli Power- pipen asianajaja. Vaikka yrityksistä ei löydettykään suoria todis- teita, jotka olisivat vahvistaneet Powerpipen kes- kusteluista antaman yksityiskohtaisen selonteon, ei ole mitään syytä epäillä Powerpipen näitä kes- kusteluja koskevan lausunnon tarkkuutta. Ensinnäkin kartellin, jonka Powerpipe katsoi kil- pailijoidensa muodostaneen, tärkeimpien ominai- suuksien kuvaus vastaa lähes kaikilta kohdiltaan komission 14 artiklan 3 kohdan mukaisissa tar- kastuksissa löydettyjä todisteita. 98) Toiseksi Powerpipen kuvaama peräänantamatto- muus, jolla Henss/Isoplusin edustajat yrittivät saada Powerpipen luopumaan Neubrandenburgin hankkeesta, näkyy myös kirjallisista Henss/Isoplu- sia koskevista esimerkeistä, joissa se vaatii hanke- sopimuksen saaneita kartellin jäseniä vetämään tarjouksensa takaisin, koska Henss/Isoplus oli valittu ”suosikiksi” (liitteet 88, 91: myös Tarcon 1. vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 4—5). Løgstør väittää, että se ei itse uhannut Powerpi- pea, mutta se myöntää, että sen myyntijohtaja soitti kantelijalle, sillä Henss, joka halusi Powerpi- pen luopuvan urakasta, oli painostanut häntä voimakkaasti s. 58). (vastaus väitetiedoksiantoon, 97) Pian Neubrandenburgin tapahtumien jälkeen Po- werpipen silloinen omistaja tiedotti asiasta henki- lökohtaisesti eräälle ABB:n johtokunnan jäsenelle — joka ei ollut yhteydessä kartelliin ja oli siitä todennäköisesti täysin tietämätön — ja pyysi tätä puuttumaan asiaan Powerpipea vastaan suunna- tun toiminnan lopettamiseksi (liite 8). Tätä seurasi ABB:n lakimiehen tekemä sisäinen tarkastus sekä hänen ja Powerpipen lakimiesten tapaaminen. Tämän seurauksena ja kartellin henkilökohtaisesti perustaneiden ABB:n korkeiden johtajien kehotta- mana ABB lähetti Powerpipelle 16 päivänä joulu- kuuta 1994 kirjeen, jossa se kielsi voimakassanai- sesti kaiken väärän tai laittoman toiminnan ja uhkasi ryhtyä oikeustoimiin, mikäli Powerpipe jatkaa (liitteet syytöksiään ABB:tä vastaan 9—16). Tämän jälkeen Powerpipe jätti kantelun komissi- olle. iv) L e i p z i g - L i p p e n d o r f i n u r a k k a : P o w e r - p i p e n b o i k o t o i n t i jätettyä kantelunsa mutta ennen Powerpipen komission 29 päivänä kesäkuuta 1995 tekemiä tarkastuksia kartelli voimisti ponnistelujaan Po- werpipen tuhoamiseksi. Muiden valmistajien reak- tion laukaisi se, että Powerpipelle myönnettiin suurin yksittäinen kaukolämmityshanke kymme- neen vuoteen Saksassa, Leipzig-Lippendorf. Tä- män hankkeen arvo oli noin 30 miljoonaa Saksan markkaa. Asiakkaana oli VEAG-Vereinigte Energie Aktien Gesellschaft, joka rakensi voimalaa Lippendorfiin ja joka myös vastasi tähän liittyvästä kaukoläm- mitysverkosta, jolla tuotantolaitos yhdistettäisiin Leipzigin kaupunkiin. VEAG julkaisi tarjouspyynnön Euroopan yhtei- söjen virallisessa lehdessä kesällä 1994. Deutsche Babcockin tytäryhtiö IKR (Industrie und Kraft- werkrohrleitungsbau Bitterfeld GmbH) ja Man- nesmann-Seiffert muodostivat yhteenliittymän, joka tekisi kaukolämmitysjärjestelmän, ja vuoden 1994 lopulla esitettiin tarjouspyyntö putkien toi- alihankintana. Karsintavaiheessa mittamisesta kuudelle mahdolliselle jotka kaikki kuuluivat Saksan yhteysryhmään — annet- tiin lupa esittää tarjous: nämä olivat ABB, Løgs- tør, Tarco, Starpipe, Isoplus ja Pan-Isovit. toimittajalle — 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/37 99) Løgstør on myöntänyt (lausunto I, sivu 77), että tarjouspyynnön esittämisen jälkeen ”järkevän tilanteen luomiseksi ja toimittajien välisen luotta- muksen palauttamiseksi sovittiin, että kolme sak- salaista valmistajaa voittaisivat tarjouskilpailun ja että me muut noudattaisimme niiden hintaa. ” Starpipeltä löydetty muistiinpano Saksan yhteis- ryhmän kokouksesta 10 päivänä tammikuuta 1995 (liite 70) vahvistaa tämän tiedon: 100) Muut valmistajat reagoivat tähän välittömästi. Ne tapasivat kolme päivää myöhemmin eli 24 päi- vänä maaliskuuta Düsseldorfissa. Läsnä olivat ABB, Brugg, Henss/Isoplus, Løgstør, Pan-Isovit, Starpipe ja Tarco (Bruggin vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, liite 2). Siellä suunniteltiin Powerpipen asiakkaisiin ja toimittajiin kohdistu- vaa boikottia. Kokouksesta laadittu Tarcon muis- tiinpano ei voisi olla selvempi: ”Kolmen saksalaisen yrityksen eli ABB Isolrohrin, Pan-Isovitin ja Henzin [tekstissä näin] on määrä saada hanke. Arvo noin 120 000 000 kruunua. ” — Yksikään valmistaja ei toimita mitään L- IKR:lle, Mannesmann-Seiffertille, L:ään, VEAG:lle. ”Powerpipelle on myönnetty Leipzig-Lippendorf- urakka. ABB Isolrohr, Pan-Isovit ja Henss Berlin tarjosivat 32 miljoonan Saksan markan hintaa yhteenliitty- mänä, jota koordinoi ABB Isolrohrin toimitusjoh- taja. (ABB:n laatimassa hankkeen seurantaluette- lossa, joka oli päivitetty 22 päivänä maaliskuuta 1995, kolme saksalaista toimittajaa olivat edelleen Leipzig-Lippendorfin hankkeen ”suosikkeina”. ) Starpipe ja Tarco eivät jättäneet tarjousta määrä- aikaan mennessä, mutta VEAG:n painostamina ne jättivät ”suojaavat tarjoukset”, joiden hinnat oli- vat 33 miljoonaa ja 34 miljoonaa Saksan mark- kaa, tässä järjestyksessä. Løgstør kuitenkin jätti perinteisellä tavalla valmistettuja putkia koskevan tarjouksen lisäksi jatkuvalla tuontantoprosessilla valmistettuja putkia koskevan tarjouksen, jonka hinta oli lähes sama kuin yhteenliittymän tarjous. Se perui tarjouksensa myöhemmin sillä perus- teella, että se ei pysty valmistamaan hankkeen vaatimia 20 metrin putkia. Ehdotettua uutta tar- jousta jatkuvalla tuotantoprosessilla valmistetuista 18 metrin putkista ei koskaan jätetty. On koh- tuullista olettaa, että Løgstørin vetäytyminen joh- tui muiden valmistajien painostuksesta. —. — Yksikään meidän alihankkijoistamme ei saa työskennellä Powerpipelle; jos ne tekevät näin, kaikki yhteistyö keskeytetään niiden kanssa. — Yritämme estää Powerpipeä saamasta (esimer- kiksi) muovia. — EuHP tarkistaa, voimmeko valittaa siitä, että urakka on myönnetty epäpätevälle yrityk- selle. ” (Liite 143. ) Løgstør (joka jälleen yrittää vähätellä omaa osuuttaan) väittää, että yhteysryhmän kokouk- sessa Henss/Isoplus ”painosti yhteisiin toimenpi- teisiin” (vastaus väitetiedoksiantoon, s. 60). Se väittää, että myöhemmässä kokouksessa 5 päi- vänä toukokuuta 1995 ABB ja Isoplus vaativat ryhtymistä yhdenmukaistettuun toimintaan Po- werpipeä vastaan ja ABB päätti ottaa yhteyttä vaahdon ja muoviputkien valmistajiin painostaak- seen niitä lopettamaan toimitukset sille. v) B o i k o t i n t o t e u t t a m i n e n Tarjouskilpailun viimeisellä kierroksella VEAG, joka oli selvästi loukkaantunut kuuden valmista- jan vastahakoisuudesta tarjota toisiaan vastaan, pyysi tarjousta Powerpipelta. Kun Powerpipen noin 26 miljoonan Saksan markan tarjous oli saatu, VEAG päätti 21 päivänä maaliskuuta antaa urakan tälle yritykselle. 101) Pian kokouksen jälkeen ABB:n pääyhtiö Saksassa, Asea Brown Boveri AG kirjoitti VEAG:n ylim- mälle johdolle esittäen vastalauseen siitä, että urakka oli annettu Powerpipelle. (Løgstør myön- tää, että tähän ryhdyttiin sen ehdotuksesta. ) Henss/Isoplusilta löytyneet asiakirjat osoittavat myös, että määrätietoisiin toimiin ryhdyttiin, jotta VEAG jättäisi Powerpipen urakan ulkopuolelle (liitteet 147—150). L 24/38 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 Lisävahvistus sille, että Powerpipen saatua Leip- zig-Lippendorfin urakan muut valmistajat todella päättivät boikotoida hanketta, tulee KWH:lta (KWH:n lausunto, s. 13—14). Düsseldorfissa 24 päivänä maaliskuuta pidetyn kokouksen päätök- sistä pidettiin selkeästi kiinni johtajien 13 päivänä kesäkuuta 1995 Tukholmassa järjestetyssä ko- kouksessa ja ABB toisti ne puhelimitse KWH:lle. Osana Lippendorfin hankkeen boikotointia val- mistajat eivät saaneet toimittaa urakoitsijoille niitä osia, joita nämä eivät saaneet Powerpipelta. löytyneiden DSD (Dillinger Stahlbau GmbH) toimitti aliura- koitsijana ARGE Leipzig-Lippendorf-yhteenliitty- mälle niitä suurihalkaisijaisia holkkeja, joita Powerpipe ei valmistanut. (Ilman näitä osia ei putkia voida asentaa. ) DSD:n yritykset saada näitä liitososia useilta putkien valmistajilta, mu- kaan lukien ABB Isolrohr, Henss, Pan-Isovit, Tarco ja Løgstør, eivät aluksi onnistuneet. Pan- Isovitilta asiakirjojen mukaan (lisäasiakirja 8) DSD:n toimitusjohtaja otti yh- teyttä Henssiin ja ABB Isolrohriin DSD:n yrityk- sistä saada liitososia, ja asiasta oli tarkoitus kes- kustella (”Zur Diskussion 4. 5. 95”). Itse asiassa johtajat kokoontuivat 5 päi- vänä toukokuuta. Ja Løgstørin mukaan ”ABB ja Isoplus vaativat ryhtymistä yhdenmukaistettuun toimintaan Powerpipeä vastaan, jotta Powerpipen olisi vaikeampi saada toimituksia” (vastaus väite- tiedoksiantoon s. 61). johtajien klubissa KWH:n mukaan (vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 13; vastaus väitetiedoksiantoon, s. 24) ABB varoitti sitä erityisesti toimittamasta osia hankkeeseen, mutta se päätti olla välittämättä boikotista. Lopulta juuri KWH toimitti kyseiset osat DSD:lle samoin kuin joitakin Powerpipen tarvitsemia hitsaustarvikkeita. tua toimintaa Powerpipeä vastaan ja ABB oli päättänyt ”ottaa yhteyttä vaahdon ja PE:n toimit- tajiin ja painostaa niitä”. Yksi Powerpipen muoviosien alihankkijoista oli tanskalainen muoviosien valmistaja, Lymatex, joka itse asiassa myi suurimman osan tuotannos- taan Løgstørille. Lymatex ilmoitti Powerpipelle 10 päivänä touko- kuuta 1995, vain muutaman päivän kuluttua Løgstørin kuvailemasta johtajien klubin 5 päivänä toukokuuta pidetystä kokouksesta, että se ei voi- nut enää ottaa tältä vastaan tilauksia ainakaan ennen syyskuuta (liite 153). Powerpipe väitti, että tämä tapahtui Løgstørin ja ABB:n käskystä. Se sanoi saaneensa tiedon, että eräs Lymatexin suu- rimman asiakkaan Løgstørin myyntijohtaja oli antanut Lymatexille ohjeet olla toimittamatta Powerpipelle (liitteet 151—152). Løgstør väittää, että kyseessä oli väärinkäsitys. Se sanoo, että Lymatexin suurimpana asiakkaana se oli kärsinyt toimitusviivästyksistä ja oli vain pai- nostanut Lymatexia toimittamaan Løgstørille ajoissa ja ettei sitä kiinnostanut, miten Lymatex silloin selviytyisi muiden asiakkaidensa tilauksista (vastaus väitetiedoksiantoon, s. 62). Tämä selitys on vilpillinen. Løgstør ei ollut vain huolissaan omien tilaustensa viivästymisestä; sen tähtäimessä olivat erityisesti Lymatexin suhteet Powerpipeen. Løgstørillä tehdyssä tarkastuksessa komission virkamiehet löysivät Løgstørin myynti- johtajalta (allekirjoittamattoman) luonnoksen Ly- matexin kirjeestä Powerpipelle. Tämä luonnos oli faksattu Løgstørille muutamaa tuntia ennen kuin itse kirje faksattiin Powerpipelle. On selvää, että Lymatex oli lähettänyt luonnoksen Løgstørille hyväksyttäväksi tai tiedoksi ennen kirjeen faksaa- mista Powerpipelle. 102) Düsseldorfin kokouksessa 24 päivänä maaliskuuta oli päätetty myös yrittää lopettaa Powerpipen muovinsaanti. Løgstørin itse antaman tiedon mukaan (ks. kohta 100) johtajat olivat 5 päivänä toukokuuta harkinneet uudelleen yhdenmukaistet- 103) Oletusta, että juuri Løgstør sai Lymatexin kieltäy- toimittamisesta Powerpipelle, tymään muovin vahvistavat erääseen toiseen tilaukseen Tanskassa liittyneet olosuhteet; Powerpipe oli onnistunut vie- mään tämän tilauksen kartellilta samoihin aikoi- hin Leipzig-Lippendorfin urakan kanssa. 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/39 Tanskan kartelli oli perinteisesti varannut Århus Kommunale Vaerken (ÅKV) työt ABB:lle ja Løg- størille, mutta helmikuussa 1995 Powerpipe sai pienen osan ÅKV:n korvausputkien vuositilauk- sesta. Saatuaan tilauksen Powerpipe sai tietää, että tämä oli suututtanut tanskalaisvalmistajat. Århusissa käytetty liitäntätekniikka edellytti tiet- tyä ruotsalaisen Nitto-yrityksen toimittamaa ma- teriaalia (johon Løgstør väitti omistavansa oikeu- det suunnittelun osalta) sekä muita, Lymatexin toimittamia osia. Nitto kieltäytyi toimittamasta materiaalia Powerpipelle. 104) Kiertääkseen tämän kieltäytymisen Powerpipe otti yhteyttä toiseen ruotsalaisyhtiöön, Permatekiin, joka ei toimi kaukolämmitysalalla, saadakseen osia Løgstørin omalta Ruotsin tytäryhtiöltä (ETF), joka oli varsin halukas myymään Permate- kille. Tämä kiertotie selvästikin raivostutti Løgstø- riä (Powerpipen 16 päivänä syyskuuta 1997 päi- vätty vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 1; Løgstørin 25 päivänä huhtikuuta 1996 päivätty lausunto; Løgstørin 21 päivänä marraskuuta 1997 päivätty muistio). ABB:n muistiinpanoissa myyntidivisioonan ko- kouksesta 7 päivänä huhtikuuta 1995 todetaan, että Powerpipe oli saanut Lippendorfin urakan, ja merkintä jatkuu seuraavasti: ”Ainoa mahdollisuus saada tilaus Isolrohr/ABB:lle on se, että Powerpipe ei pysty toimittamaan tava- raa ajoissa. ” (Liite 158. ) ABB IC Mølleriltä tutkimuksen aikana löytyneet asiakirjat osoittavat, että ABB valvoi Powerpipea tarkasti (liitteet 159 ja 160). ABB pystyi erinomai- sesti hankkimaan Powerpipen Leipzig-Lippendor- fin urakkaan tarvitsemia hankintalähteitä koske- via tietoja. Eräässä 12 päivänä huhtikuuta 1995 päivätyssä ABB:n raportissa (liite 160) pidetään suomalista Rautaruukkia tarvittavien teräsputkien todennäköisenä toimittajana ja todetaan: ”Rautaruukki ei ole saanut tilausta tänään lou- nasaikaan mennessä”. Løgstør sai 8 päivänä toukokuuta 1995 selville, että Powerpipe oli saanut osia Århusin tilaukseen sen omalta Ruotsin tytäryhtiöltä ja myös Lymate- xiltä; ei voi olla sattuma, että vain kaksi päivää myöhemmin Lymatex kieltäytyi toimittamasta Powerpipelle lähetti Løgstørille kirjeestään luonnoksen ennakkoon. ja Voi olla, että Løgstørin välitön motiivi Powerpi- pen hankintojen katkaisemiseen oli suuttumus siitä, että tämä oli päihittänyt sen Århusin tilauk- sessa, mutta sen puuttuminen Lymatexin kauppoi- hin oli osa yhteistä suunnitelmaa, jolla pyrittiin vahingoittamaan Powerpipea tai tuhoamaan se, ja sillä oli jatkuvasti kielteisiä vaikutuksia Powerpi- pen kykyyn hoitaa muut hankkeensa (esimerkiksi Bremen). Kesäkuun lopussa Powerpipe itse asiassa ilmoitti komissiolle (liite 161), että kartelli oli ottanut yhteyttä sen teräsputkitoimittajaan (Rautaruuk- kiin) ja painostanut tätä viivyttämään tai peru- maan toimituksia. Rautaruukki ilmoitti Powerpi- pelle 27 päivänä kesäkuuta 1995 pidetyssä kokouksessa, että Powerpipelle tarkoitettu put- kierä olikin myyty ABB:lle: toimitus viivästyisi tämän (liitteet 161—163). kuukautta vuoksi kolme 106) ABB:n tiedusteluverkosto oli myös todennut KWH:n mahdolliseksi joidenkin Powerpipen urakkaan tarvitsemien tuotteiden toimittajaksi (hitsauslaitteet ja suurihalkaisijaiset putket). Ky- seisessä raportissa kysytään: ”Voidaanko tätä estää?” (KWH vahvisti, että ABB oli kehottanut sitä noudattamaan boikottia. ) 105) Vaikka Løgstør oli ottanut aloitteen Lymatexin suhteen, varsinainen taustavoima kaikissa Power- pipeen kohdistetuissa toimissa oli ABB. Komission tutkimusten aikoihin kartelli yritti myös ostaa Powerpipen saadakseen sen kilpaile- masta markkinoilta. Pan-Isovit oli vihjannut, että se voisi ostaa Powerpipen, jos muut osallistuisivat (KWH:n vastaus väitetiedoksiantoon, s. 24). KWH:n mukaan Henss/Isoplus ehdotti, että kan- nattaisi maksaa 23—25 miljoonaa Saksan mark- L 24/40 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 kaa ja jakaa kustannukset kilpailijoiden kesken. Itse asiassa ainakin ABB, Tarco ja Henss olivat jo sopineet kirjallisesti 21 päivänä huhtikuuta 1995 osallistuvansa yritysostoon, ilmeisesti niiden markkinaosuuskiintiöiden mukaisessa suhteessa (lisäasiakirjat 16—18). kojen salaamiseksi olisi nähtävä enemmän vaivaa (ABB:n lisävastaus, sivut 5—6). Løgstør toteaa (vastaus väitetiedoksiantoon, s. 64), että ”ABB painosti voimakkaasti muita pitämään kiinni sopi- muksesta. Kaikki muut olivat peloissaan. ” 107) Valmistajien suhtautuminen Powerpipeen sen vie- tyä Leipzig-Lippendorfin urakan käy ehkä sel- keimmin ilmi muistiinpanosta (liite 164), jonka Starpipe laati kesäkuussa 1995: Kilpailuasioiden pääosasto oli saattanut ABB:n (ryhmän ylimmän johdon) tietoon 4 päivänä hei- näkuuta 1995, että tutkimusten aikana oli saatu todisteita sen osallistumisesta erittäin vakavaan kilpailuoikeuden rikkomiseen. ”Powerpipe” / ”Täysi sota”. Powerpipessa 12 päivänä kesäkuuta 1995 tehty sisäinen muistiinpano sisältää esimerkkejä järjes- telmällisistä toimista, joita kartelli siihen kohdisti. Siinä todetaan: ”Koska kartelli toiminnastaan päätellen tietää onnistuvansa vahingoittamaan Powerpipea, se lisää painetta päivä päivältä ja toimii melkein avoimesti meitä vastaan. ” Powerpipe selittää, että kun se sai hankkeen Sak- sasta, sen tavarahankintojen vaikeutuminen ja vii- västyminen aiheutti sille tuntuvia sopimussak- koja. Powrpipe väittää, että kartellin siihen kohdista- mat toimet sulkivat sen Saksan markkinoilta ja aiheuttivat sille merkittäviä tappioita ja vahinkoja (Powerpipen vastaus asetuksen N:o 17 11 artiklan mukaiseen pyyntöön 23. syyskuuta 1997; vas- tauksen liite 18). f) Kartellin jatkaminen tarkastusten jälkeen 108) Asetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohdan nojalla komission 29. kesäkuuta 1995 tekemistä tarkas- tuksista huolimatta — tämä oli sattumalta johta- jien klubin Billundissa pitämää kokousta seuraava päivä — kartellijärjestelyt jatkuivat käytännössä katsoen entiseen tapaan ainakin siihen asti, kun- nes kartellin jäsenet saivat 11 artiklan mukaiset tiedonsaantipyynnöt maaliskuussa 1996. Johtajien klubi kokoontui ainakin kuusi tai seitsemän ker- taa vielä tarkastuksien jälkeen. Itse asiassa 6 päi- vänä heinäkuuta 1995 päätettiin, että kokouksia olisi jatkettava, mutta niiden ajankohtien ja paik- Kartellin jatkamisen seuraukset selvitettiin — ja epäilemättä ymmärrettiin — tuolloin. Kartellin jatkumisen salaamistoimiin kuuluivat seuraavat: 1) kaikki johtajien klubin kokoukset pidettiin EU:n ulkopuolella, 2) matkat tehtiin autolla mieluummin kuin lentäen, jos suinkin mahdollista, ja 3) tanskalaiset osallistujat käytti- vät Løgstørin yksityistä lentokonetta. Syyskuusta 1995 lähtien myös kaikki Saksan yhteysryhmän kokoukset pidettiin Zürichissä. 109) Ryhmä seurasi edelleen yksittäisiä hankkeita ja ohjaili niistä tehtäviä tarjouksia, kuten Powerpipe oli epäillytkin. Powerpipen käsitystä (vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön 29 päivänä syys- kuuta 1997; vastauksen liite 26), että suuri Box- bergin hanke oli alun alkaen määrätty Isoplusille ja että ABB siitä hyvästä saisi saman kokoisen hankkeen (Weisweiler-Jülich), vahvistaa kyseisen ajan hanketaulukko (liite 79), jossa nuo kaksi yhtiötä määrätään kyseisten urakoiden ”suosi- keiksi”. Pian tarkastuksien jälkeen kartelliin osallistujien oli ilmoitettava ABB:lle kuukausittain kokonais- myyntinsä Euroopassa sekä kaikilla kansallisilla markkinoilla (Tarcon lausunto, sivu 6, liite 165; Løgstørin lausunto 1, s. 74). Mitä tahansa pieniä teknisiä muutoksia valmista- jien ehkä olikin käytännön tasolla tehtävä salatak- seen järjestelyjensä jatkamisen kartellin paljastu- misen jälkeen, ne eivät näytä vaikuttaneen mark- kinoiden jakamissuunnitelman ytimeen. Paikallisia 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/41 kokouksia pidettiin käytännöllisesti katsoen kai- killa kansallisilla markkinoilla. Løgstør kertoo kuitenkin, että osallistujat tarkastelivat enemmän markkinaosuuksia koko Euroopan markkinoilla kuin yksittäisiä kansallisia markkinoita. Kyseisen vuoden aikana johtajien klubi korjaili ja tarkisti alkuperäisiä kiintiöitä (liitteet 62, 166 ja 189). Tämän järjestelyn osana ABB lähetti vuoden 1995 kiintiöjärjestelmän mukaiset markkinaosuudet te- ja Baltian lekopiona KWH:lle. Pohjoismaiden markkinoita koskevassa taulukossa on seuraava paljastava huomautus: ”Pekka: tuhottava — täydellisesti. EU-juttu näyttää pahalta — pidä herran tähden varasi. ” (Liite 189). 111) Johtajien klubin kokouksissa keskusteltiin tänä aikana siitä, miten yhteistyötä jatketaan, miten markkinoiden kehitystä voidaan valvoa ja miten tasaus- tai korvausjärjestelmää voitaisiin kehittää. 110) Vuoden 1995 lopussa ABB laati vuoden taseen (Tarcon lausunto, sivu 8; liitteet 167, 168 ja 169). Alkuperäistä jakoa liiketoiminnan arvona ilmais- tuna oli mukautettu markkinoiden koon ja mui- den korjausten mukaisesti. Tarco kertoo, että tuo- hon aikaan Henss/Isoplus ja ABB esittivät sekä Løgstørille että Tarcolle korvausvaatimuksia, koska nämä olivat ylittäneet vuoden 1995 kiinti- önsä. KWH on toimittanut komissiolle myös taulukon laskelmista, jotka ABB sille lähetti (liite 190) ja jotka vastaavat liitteen 169 osaa ”Market — corrections for size and restgroup. ” Siinä koko- naismarkkinoiden arvoksi ilmoitetaan 3 417 mil- joonaa Tanskan kruunua. tua suurempi. Markkinaosuuttaan olivat menettä- neet ABB, Isoplus ja KWH. ”Kuumia keskusteluja” käytiin siitä, miten poik- keamat kiintiöistä tasattaisiin, mutta Løgstør ker- too, että mistään lopullisesta suunnitelmasta ei (11), koska vuoden 1996 alussa useat sovittu yritykset ilmoittivat, että ne eivät halua jatkaa järjestelyä (Løgstørin lausunto 1, s. 75). Todelli- suudessa johtajien klubin kokoukset päättyivät (jos ne todellakin ovat päättyneet) vasta vuoden 1996 maalis-huhtikuussa. Johtajien klubin kokouksessa 17 päivänä tammi- kuuta 1996 ABB ehdotti jopa, että Sveitsiin perus- tettaisiin pysyvä sihteeristö, joka jatkossa koordi- noisi kartellin toimintaa (muut torjuivat ehdotuk- väitetiedoksiantoon, sen; Løgstørin s. 66). vastaus KWH toteaa myös, että viimeisessä johtajien klu- bin kokouksessa, johon se osallistui (4 päivänä maaliskuuta 1996 Zürichissä), muut jäsenet kes- kustelivat seuraavista aiheista: — korvausjärjestelmä valmiiden putkien vaihta- miseksi: jos yksi valmistaja sai urakan, jota kartelli ei ollut sille osoittanut, putket toimit- taisi itse asiassa urakan menettänyt osapuoli, mutta putkien valmistajamerkinnät muutettai- siin, jotta todellinen tavarantoimittaja ei pal- jastuisi, — kartellia jatkettaisiin käyttämällä luotettua ”konsulttia”, joka kävisi vuorotellen kunkin jäsenen luona ja koordinoisi niiden toimintaa niin, että monenvälisiä ”johtajien klubin” kokouksia ei tarvittaisi (KWH:n lausunto, s. 12—13). Løgstør vahvistaa, että tämä oli totta (vastaus väitetiedoksiantoon, s. 67), mutta sanoo KWH:n itse tehneen aloitteen kummassakin näissä ehdo- tuksessa (konsultti-idean osalta yhdessä ABB:n kanssa). Henss/Isoplus toimitti komissiolle (10 päivänä lokakuuta 1996) taulukon, joka oli päivätty 15 päivänä joulukuuta 1995 (liite 170) ja jossa verra- taan kunkin valmistajan todellista tulosta (”Ist”) kiintiöihin (”Soll”). Sen mukaan sekä Tarcon että Løgstørin markkinaosuus oli huomattavasti sovit- (11) Løgstør täsmensi myöhemmin tätä lausuntoaan ilmoitta- malla, että eräs 30 miljoonan Tanskan kruunun arvoinen (nimeämätön) hanke annettiin ”poikkeuksellisesti” Henss/ Isoplusille korvaukseksi (vastaus väitetiedoksiantoon, s. 66). L 24/42 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 On epätodennäköistä, että KWH teki aloitteen. Tieto siitä, mikä yrityksistä ehdotuksen teki, ei ehkä ole yhtä tärkeä kuin tieto, että vielä tässäkin vaiheessa tällaisia ehdotuksia tehtiin. Tähän kokoukseen osallistuivat ABB:n, Løgstørin, Starpipen, Tarcon, Pan-Isovitin, Henss/Isoplusin ja KWH:n johtajat (KWH:n vastaus 11 artiklan mukaiseen pyyntöön, s. 17). 112) Koska KWH:n mukaan viimeisessä kokouksessa, johon se osallistui, käsiteltiin komissiolta saatuja 11 artiklan mukaisia tiedonsaantipyyntöjä, sen on täytynyt olla 4 päivän maaliskuuta 1996 jälkeen, koska komissio lähetti pyynnöt vasta 13 päivänä maaliskuuta. Myös Løgstør väittää johtajien klubin viimeisen kokouksen olleen 4 päivänä maaliskuuta 1996, mutta väittää, että sekä se että muut yritykset osallistuivat kokoukseen vain ”ilmoittaakseen, etteivät ne enää osallistu kartelliin”. todella pitää paikkansa, että viimeisen Jos kokouksen tarkoitus oli vain lopettaa kartelli, on erittäin todennäköistä, että se tapahtui vasta komission tiedonsaantipyyntöjen saamisen jälkeen eli myöhemmin kuin osallistujat myöntävät. Kööpenhaminassa oli 26 päivänä maaliskuuta 1996 EuHP:n johtokunnan kokous, johon osallis- tuivat kaikki johtajien klubin jäsenet. On epäto- dennäköistä, että ne tässä tilanteessa olisivat jättä- neet käyttämättä mahdollisuuden, jonka EuHP:n kokous tarjosi myös komission tuoreen aloitteen käsittelyyn. ABB ja Løgstør kumpikin myöntävät tavanneensa Tanskassa 18 päivänä huhtikuuta 1996 tarkoituk- senaan löytää keino yhteistyön jatkamiseksi jol- lain tavoin, vaikka ne väittävätkin, että tulokseen ei päästy (78 kohta). Joka tapauksessa Saksan yhteysryhmä tapasi edel- leen Zürichissä ainakin 25 päivänä maaliskuuta 1996 asti. Itävallan ryhmä kokoontui viimeisen kerran (ABB:n mukaan) huhtikuussa. Saatujen tie- tojen mukaan Italian yhteysryhmä lopetti tapaa- miset vasta kesäkuussa. 5. EuHP:n asema 113) EuHP:n tavoitteena oli näennäisesti ”edistää jäsenten välillä teknologiaan, kokonais- laatuun, energiaan ja ympäristöön liittyvien koke- musten vaihtoa ja osallistua jatkuvaan kehittämi- seen näillä alueilla”. EuHP:n perustamisella huhtikuussa 1991 oli todellisuudessa paljon enemmän tekemistä mark- kinoiden hallitsemisen ja ABB:n pitkän ajan stra- tegian kanssa kuin tämä korkealentoinen tavoit- teenasetanta antaa ymmärtää. Erityisesti pyrittiin rajoittamaan sitä vaikutusta, joka muiden valmistajien kannattavuuteen voisi olla sillä, että Løgstør oli juuri kehittänyt jatku- van tuotantomenetelmän (joka säästi 15—20 pro- senttia tuotantokustanuksista ja johti siten hinto- jen alentamiseen). Muut valmistajat, jotka käytti- vät perinteistä erävalmistusta, halusivat säilyttää vanhat normit, joissa vaadittiin paksumpaa vaip- paa ja enemmän vaahtoa mutta joilla Løgstørin mukaan syrjittiin teknisesti parempaa tuotetta, jota voitaisiin myydä alhaisempaan hintaan. ABB myöntää suoraan (vastaus 11 artiklan mukaiseen tietopyyntöön, s. 23), että se piti tär- keimpänä päästä Løgstørin kanssa ”strategiseen sopimukseen”, jolla Løgstør vetäisi uuden putken markkinoilta; toiseksi paras vaihtoehto olisi neu- votella Løgstørin käyttämän tekniikan käyttöoi- keudesta. 114) ABB:n sisäiset asiakirjat vahvistavat, että nor- mienmukaisuutta pidettiin keinona pitää hinnat korkeina. Sen mukaan EuHP perustettiin sen vuoksi, että voidaan sulkea pois pienet ja uudet ulkomaiset kilpailijat erityisesti Itä-Euroopassa, ja normeista tinkiminen merkitsisi markkinoiden jäsen heikkenemistä. ABB:n ylimmän varoitti heinäkuussa 1993, että jos jatkuva tuo- tanto hyväksyttäisiin, odotuskustannusten säästöt merkitsisivät markkinoiden volyymin supistumista 10—15 prosentilla, ”eikä siinä kukaan rikastu. johdon 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/43 Näin ollen Løgstørin ja ABB:n on oltava tiiviissä yhteistyössä hallitakseen kehitystä ja normien ja standardien kehittelyä” (liite 48). (Tämä oli se EuHP:n kokous, jossa KWH:n edus- taja kertomansa mukaan ensi kertaa tajusi muiden tuottajien välisen sopimuksen olemassaolon. ) Vuoden 1993 lopussa (jolloin kartellin ”täysistun- tojen” pito oli ilmeisesti keskeytetty, samat johta- jat (Henss/Isoplusin edustajia lukuun ottamatta) riitelivät siitä, että Løgstør ei noudattanut nor- meja. Pan-Isovit valitti, että Løgstørin putket eivät vastanneet vaatimuksia. Sitten jokaisen jäsenen oli osoitettava EuHP:lle, että sen tuotteet vastasivat EN 253 – ja EuHP:n laatunormeja. 116) Komissio ei väitä, että EuHP ja kartelli olisivat täysin sama asia: Pan-Isovit liittyi siihen vasta vuoden 1993 puolivälissä; Henss/Isoplus pidettiin ulkona vuoteen 1995; Brugg, Ke-Kelit ja Sigma olivat mahdollisia jäseniä, mutta eivät lopulta liittyneet siihen. 115) On merkittävää, että tähän aikaan ABB itse suun- nitteli jatkuvalla valmistusmenetelmällä tuotettu- jen putkien esittelyä markkinoilla (niiden nimeksi kaavailtiin ”ABB slimline quality pipes”). ABB tunnusti yksityisesti, että nämä putket eivät olleet niiden normien mukaisia, joiden noudatta- mista EuHP vaati. Kuitenkin EuHP:n johtaja (joka kuului myös ABB IC Møllerin johtokun- taan) oli ”vakuuttunut, että jos kaikki suuret valmistajat haluavat muuttaa tätä normia, se voi- daan toteuttaa”. ABB:n uusien putkien piti olla markkinointikunnossa vasta 1 päivänä tammi- kuuta 1994: ”Kaikki (ABB) BA-VDH-yhtiöt puhuvat ’kontiputkia’ vastaan, kunnes me olemme valmiita markkinoille” (liite 177). ABB suunnitteli uusien putkien markkinoilletuon- tia vain Tanskassa. Saksassa se oli päättänyt odot- taa, pystyikö Løgstør saamaan siellä jalansijaa jatkuvavalmisteisilla putkillaan. Yritykset pyrkivät melko pitkälti pitämään tämän selvästi laittoman toiminnan erillään EuHP:stä ainakin muodollisesti. Koska melkein kaikki salai- siin kokouksiin vuosina 1991—1993 osallistuneet toimitusjohtajat olivat myös EuHP:n johtokunnan jäseniä, heidän käytäntönään oli siirtyä EuHP:n kokousten jälkeen toiseen paikkaan keskustele- maan kartellin toiminnasta; Henss ja Pan-Isovit liittyivät tapaamiseen ”keskustelemaan yhteisesti kiinnostavista asi- oista”. toimitusjohtajien sitten Kun kaikki suuret tuottajat (paitsi Brugg ja tieten- kin Powerpipe) olivat mukana EuHP:ssä, jokseen- kin keinotekoinen ”laittoman” ja ”laillisen” (tai puolilaillisen) toiminnan ero säilytettiin suurelta osin. Ehdotus, että EuHP osallistuisi kiintiöjärjes- telyn hallinnointiin, ei saanut kannatusta. EuHP:n rooli kartellin julkisivuna on kuitenkin ilmeinen, koska sen oli määrä tutkia, voitaisiinko Power- pipe sulkea teknisin perustein Leipzig-Lippendor- fin hankkeen ulkopuolelle. Samoin kun kartelli halusi valmistella markkinoita 15—30 prosentin hinnankorotuksiin vuoden 1995 alussa, juuri EuHP valittiin tiedottamaan tulossa olevista hin- nankorotuksista ammattilehdistölle. 6. Kartellin jäsenien osuuden arviointi EuHP kokoontui vain muutaman päivän kuluttua 18 päivänä elokuuta 1994 pidetystä kokouksesta, jossa keskusteltiin hintojen korottamismahdolli- suuksista Saksassa, ja sen johtokunta toisti aiem- man päätöksensä, että kaikkien jäsenten tuli myydä vain EN-normien mukaisia tuotteita. Pöy- täkirjassa todetaan: ”Løgstør Rør AS on jonkin aikaa myynyt putkia, jotka eivät ole normin mukaisia. Løgstør lupasi lopettaa heti tämän toi- minnan. ” 117) Kartelliin kohdistuva kantelu perustuu käsiteltä- vässä asiassa kokonaisuudessaan siihen, että tuot- tajat ryhtyivät yhteistyössä laittomaan hankkee- seen, jolla tavoiteltiin yhteistä päämäärää. Useimmat yrityksistä, joille tämä päätös on osoi- tettu, eivät kiistä osallistumistaan 85 artiklan rik- komiseen, vaikka vain ABB on myöntänyt koko- L 24/44 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 naisuudessaan osallisuutensa jatkuvaan rikkomi- seen, joka alkoi noin marraskuussa 1990 ja jatkui maalis-huhtikuuhun 1996. Tanskalaisyritykset Løgstør ja Tarco myöntävät selvästi osallisuutensa ”kansalliseen” kartelliin vuosina 1991—1993 (Starpipe ei juuri käsittele asiaa), mutta kiistävät, että mitään sopimusta olisi tehty noiden markkinoiden ulkopuolella ennen vuoden 1994 ja Henss/Isoplus esittävät saman perustelun tukeak- seen ilmoitustaan, että niiden osallistuminen rik- komiseen alkoi vasta vuoden 1994 lopulla tai vasta vuoden 1995 alussa. loppukuukausia. Pan-Isovit Powerpipea vastaan suunnatun kampanjan osalta se, että kaikki muut valmistajat paitsi ABB kiistä- vät sopimuksen olemassaolon, on selvässä ristirii- dassa käytettävissä olevan todistusaineiston kanssa, vaikka yritykset pyrkivät esittämään Powerpipen vastaisen kampanjan 85 artiklan äänettömänä rikkomisena. Vaikka suurin osa sovitun boikotin toteuttamisesta jäikin (puhtaasti käytännön syistä) ABB:n ja Løgstørin vastuulle, ei tämä vapauta muita suunnitelmassa mukana olleita vastuusta. Kaikki Løgstørin ja ABB:n teot sisältyivät 24 päivänä maaliskuuta 1995 laadit- tuun järjestelyyn. Niiden toiminta oli jatkoa jär- jestelylle, johon kaikki osallistuivat ja josta kaikki olivat täysin tietoisia. 120) Aivan erillään yritysten omista (osittaisista) tun- nustuksista laaja todistusaineisto osoittaa jokaisen osallistujan olleen mukana rikkomisessa komis- sion väittäminä ajankohtina. 118) Muiden päätuottajien paitsi ABB:n esittämät väit- teet, joissa ne kiistivät kartellijärjestelyn laajenta- misen muille markkinoille (ensisijaisesti Saksaan) lokakuun 1991 aikoihin, koskevat olennaisilta osiltaan oikeudellista kysymystä siitä, kuuluiko niiden toiminta 85 artiklan kiellon soveltamis- alaan: ne pystyivät tuskin kiistämään (mitenkään uskottavasti) osallistumistaan moniin vuosina 1991—1993 pidettyihin johtajien kokouksiin, sillä monista niistä on osanottajien muistiinpanoja, jotka joutuivat komission haltuun. Sen sijaan ne esittävät, että säännölliset kokoukset olivat vain valmistautumista tai epäonnistuneita yrityksiä sopimukseen pääsemiseksi. Ne eivät kuitenkaan esitä yksityiskohtaisesti, mistä kokouksissa kes- kusteltiin. Siltä osin kuin komission tutkimuksissa otetaan esiin tähän liittyviä tosiseikkoja, yritykset keskittyvät etupäässä todistelemaan kartellijärjes- telyjen olemassaolon epätodennäköisyyttä (esimer- kiksi tuottajien välinen kiihkeä kilpailu, alhainen hintataso ja kova kilpailu Saksassa; tanskalaisten valmistajien siellä harjoittama ”polkumyyynti”, saksalaisten valmistajien tulo Tanskan markki- noille vuonna 1993 ja Henssin osalta sen erimieli- syydet ABB:n kanssa sen Baijerin agenttijärjeste- lyjä koskevissa asioissa). Komission on myös aihetta arvioida eri valmista- jien osuutta rikkomisessa. Tämä on erityisen tär- keää määriteltäessä yrityksille määrättäviä seuraa- muksia. Se ei aina ole käytännöllistä tai mahdol- lista jokaisessa kartellitapauksessa, koska luotetta- vaa todistusaineistoa voi olla liian vähän kunkin osallistujan osuuden tarkkaan määrittelemiseen, mutta tässä asiassa asiakirjatodisteiden laajuus mahdollistaa osuuksien arvioinnin. Jotkut yritykset (erityisesti Løgstør, KWH ja Henss/Isoplus) käyttivät suuren osan puolustuk- sestaan vähätelläkseen omaa osuuttaan kartellissa ja siirtääkseen ensisijaisen vastuun ABB:lle. Henss/ Isoplus menee niin pitkälle, että se syyttää ABB:tä asioiden paisuttelusta tai virhetulkinnasta, kun käsitellään Tanskan ulkopuolisia laajempia kartel- lijärjestelyjä lokakuusta 1991 eteenpäin, koska ABB pyrkii miellyttämään komissiota ja saamaan suopeamman kohtelun. 119) Kuten II osassa yksityiskohtaisesti selitetään, mikään näistä tekijöistä ei oikeaksi todistettuna- kaan yksin eikä yhdessä muiden seikkojen kanssa ole ristiriidassa sen kielletyn salaisen yhteistyön kanssa, jota komissio väittää esiintyneen tarkaste- luaikana (ja jonka ABB omalta osaltaan katsoo täysin kuuluvaksi 85 artiklan soveltamisalaan). ABB puolestaan vakuuttaa, että se ei ollut kartel- lin ”ainoa aloitteentekijä”. Henss/Isoplusin syytteet ovat perusteettomia ja ne on jätettävä kokonaan huomiotta. Muiden yritys- 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/45 ten harjoittamaan toisten kartellin jäsenten syytte- lyyn on suhtauduttava varauksellisesti, koska sen tarkoituksena on oman edun ajaminen. Itse asi- assa tällaisissa lausunnoissa harvoin todistetaan tekijä syyttömäksi tai vapautetaan vastuusta; jos ne kuitenkin lisäävät yksityiskohtaisia aihetodis- teita, niihin voidaan uskoa, varsinkin jos asiakir- jojen paljastama yleinen toimintamalli tukee niitä tai ne ovat sen mukaisia. Kun komissio on tässä päätöksessä varauksitta lainannut kohtia tällai- sista lausunnoista, se hyväksyy olennaisilta osin esitetyt väitteet: rikkomisen olennaisten seikkojen määrittelyyn ratkaisevasti vaikuttavista tekijöistä yksikään ei kuitenkaan perustu jonkin osapuolen menettelyn aikana esittämiin vahvistamattomiin väitteisiin. sessa on osoitettu täydellisesti. Løgstør on voinut ajaa jonkin verran omia tavoitteitaan, nimittäin (halvemman) jatkuvan tuotantoprosessin käyt- töönottoa, jonka muut tahtoivat estää tai jota ne pyrkivät viivästyttämään, mutta kaikki kilpailun- vastaiset järjestelyt edellyttävät niihin osallistuvien eriävien tai mahdollisesti eriävien etujen sovitte- lua. Komissio ei katso osoitetun, että Løgstør ”jätti” kartellin huhtikuussa 1993, kuten se väit- tää: se jatkoi koko kyseisen ajanjakson kokouk- siin osallistumista, ja kuten se itse on sanonut, kaikkien sen mahdollisesti esittämien uhkausten tarkoituksena oli saada ABB:ltä suurempi kiintiö. Powerpipen vahingoittamiseksi aloitetut toimet (aivan erityisesti sen avainhenkilöstön palkkaami- nen ja myöhemmin sen raaka-ainetoimitusten kat- kaiseminen) olivat toimia, joissa komissio hylkää Løgstørin väitteen, että se ei olisi toteuttanut vihamielisiä toimia kiusallista kilpailijaansa vas- taan. 121) Ei ole epäilystäkään siitä, että ABB oli kartellin johtaja ja aloitteentekijä. Yhtiön selvästi todettu strateginen tavoite oli markkinoiden hallinta kar- tellilla, jossa se itse oli johtoasemassa. Koko hanke oli kaikkein ylimmän yritysjohdon ideoima ja hyväksymä; ylin johto antoi siihen luvan ja ohjasi sitä. Koko viisivuotisen kartellin ajan kar- tellin vakauttamis-, vahvistamis- ja laajentamis- aloitteet olivat peräisin ABB:stä, eikä voida kiis- tää, että juuri tämä yritys otti tehtäväkseen hank- kia kartelliin lisää yrityksiä (KWH:n ja Bruggin). Komissio pitää täysin uskottavina Løgstørin ja muiden väitteitä, että juuri ABB ehdotti kartellin jatkamista tutkimusten käynnistyttyä. Muut valmistajat ovat voineet suhtautua epäluu- loisesti Henss/Isoplusiin ja se on voitu sulkea EuHP:n ulkopuolelle vuoteen 1995 asti, mutta se ei vielä tee uskottavaksi sen esittämää versiota tapahtuneesta, jonka mukaan se oli yhtä paljon kartellin uhri kuin sen jäsenkin. Ei ole mitään viitettä siitä, että Henss olisi pakotettu vastoin tahtoaan osallistumaan lokakuussa 1991 alkanei- siin kokouksiin muiden yritysten johtajien kanssa: itse asiassa Løgstørin mukaan ABB ja Henss oli- vat neuvotteluissa eteenpäin ajava voima. Kun salainen yhteistyö käynnistettiin uudelleen vuonna 1994, Henss oli johtavassa asemassa ABB:n käs- kyläisenä ja kaikki luotettavat tiedot viittaavat siihen, että se oli jatkuvasti yksi innokkaimmista markkinoiden jakajista ja tarjousten peukaloi- jista. Løgstørin yritykset esiintyä ABB:n vastahakoisena (ja jopa tahattomana) työrukkasena eivät kuiten- kaan ole uskottavia. Voihan olla, että sen motii- vina kartelliin liittymisessä oli osittain halu olla loukkaamatta paljon suurempaa monikansallista naapuriaan ja että se (kuten muut) oli altis ABB:n ”suostuttelulle”, mutta kaukolämmitysalan toi- seksi tärkeimpänä valmistajana se oli kilpailuvas- taisen järjestelyn avainjäsen, ja sen jatkuva ”kak- kosen” rooli oli ABB:n strategian välttämätön osa. Løgstørin ylimpien johtajien aktiivinen rooli kartellin strategian suunnittelussa ja toteuttami- 122) Tarcon todettu kurittomuus ei jätä sitä laittoman järjestelyn ulkopuolelle. Se oli kaikkien kartellin toimielimien täysjäsen, ja jos se pyrki edistämään omia erityisetujaan samalla kun se otti osansa kilpailijoiden kanssa tehdyn salaisen yhteistyön hyödyistä, se ei vähennä sen osuutta. Erityisesti L 24/46 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 se, että Saksaa koskeva sopimus viivästyi touko- kuussa 1993, koska Tarco ei hyväksynyt sopi- musta yksinomaan hinnasta, osoittaa vain, että se tunsi talouden periaatteet ja halusi omalta osal- taan saada taatun kiintiön. tiinkin Powerpipen nimelliseksi ostajaksi (vaikka kaupan olisivatkin rahoittaneet osittain muut), joka olisi ostanut yrityksen pois markkinoilta. Komissio myöntää, ettei ole olemassa todisteita siitä, että Tarco itse olisi suoraan toiminut vahin- goittaakseen Powerpipea (vaikka se osallistuikin yhteiseen suunnitelmaan, jonka mukaan Pan-Iso- vit olisi ostanut yhtiön). Tämä ei muuta sitä tosiseikkaa, että (kuten Tarcon omat asiakirjat osoittavat) se kannatti Powerpipen boikotointi- suunnitelmaa ja pyrkimystä varmistaa Powerpipen epäonnistuminen Leipzig-Lippendorfin hankkeen loppuunsaattamisessa. Starpipe oli samoin kartellin ”täysjäsen”, vaikka sen osallistumisessa ei ole mitään erityispiirteitä. Se oli mukana kokouksessa, jossa sovittiin Power- pipen raaka-ainetoimitusten katkaisemisesta ja se myöntyi järjestelyyn. 123) Sama koskee Pan-Isovitia. Se kiistää osallistu- neensa mihinkään muiden valmistajien Powerpi- peen kohdistamiin toimenpiteisiin, jotka sen väit- tämän mukaan olivat yksittäisten valmistajien epäyhtenäisiä toimia. Komissio ei tietenkään kos- kaan ole väittänyt, että Pan-Isovit (tai todellakaan yksikään yrityksistä ABB:n ja Løgstørin lisäksi) oli osallisena suunnitelmassa, joka koski Powerpipen avainhenkilöstön houkuttelemista pois yrityksen palveluksesta vuosina 1992–1993, vaikka Pan- Isovitin omista eräässä vuoden 1995 alkupuolen kokouksessa tehdyistä muistiinpanoista käy ilmi, että tämä taktiikka oli edelleen kartellin harkin- nassa. Täydellisyyden vuoksi on todettava, että sekä Starpipe että Pan-Isovit osallistuivat 25 päi- vänä maaliskuuta 1995 sovittuun suunnitelmaan ja Leipzig-Lippendorfin hankkeen Powerpipen boikotoimiseksi. Erityisesti Pan-Isovit saksalaisten valmistajien loukatun yhteenliittymän jäsenenä ei voi millään väittää, ettei sillä olisi ollut intressiä Powerpipen toimintaan, ja myöhemmin sitä esitet- Kun Euroopan markkinoiden uusjaosta sovittiin vuoden 1994 lopulla, muut yritykset katsoivat, toimivuuden varmistamiseksi että sopimuksen KWH olisi saatava siihen mukaan. KWH väittää, että se suostui liittymään vasta vastustettuaan kauan muiden valmistajien uhkauksia ja että se sittenkin toimi vain passiivisesti välttääkseen kos- totoimet. Komissio myöntää täysin, että KWH ei ollut kartellin johtavia jäseniä ja että Powerpipeen suunnatun tarkoin suunnitellun kampanjan ai- kana KWH oli ainoa valmistaja, joka oli halukas toimittamaan Powerpipelle ja DSD:lle laitteita ja osia Leipzig-Lippendorfin hanketta varten ja uhmasi todellakin kartellin ohjeita tehdessään niin. Komissio ei kuitenkaan katso osoitetun, että KWH:n liittyminen ja jatkuva osallistuminen kar- telliin olisi johtunut sellaisesta pakottamisesta, että sen osallistuminen voitaisiin antaa anteeksi; Powerpipen vastarinta uhkasi välittömättömäm- min sen olemassaoloa. Todisteasiakirjat viittaavat- kin siihen, että KWH sai suuremman markkina- osuuden kuin kartellin muut jäsenet sille aluksi halusivat myöntää. Se oli johtajien klubin jäsen ja osallistui kokouksiin säännöllisesti. Jos KWH olisi etsinyt tilaisuutta irrota kartellista, se olisi lisäksi voinut tehdä sen vuoden 1995 tutkimusten jäl- keen. Vuoden lopulla ABB jopa varoitti KWH:ta siitä, että ”EU-juttu näyttää pahalta”, mutta KWH päätti jatkaa kartellissa. 124) Bruggia pidettiin kaikki aikomukset ja tarkoituk- set huomioon ottaen merkittävänä vaikuttajana vain paikallisilla Saksan markkinoilla (sekä Sveit- sissä, jota tämä menettely ei kuitenkaan koske). Vaikka kartelli ei olisi voinut toimia tehokkaasti ilman Bruggin (kuten ei KWH:nkaan) mukana- oloa, yrityksen asema ei ollut ratkaiseva. Komis- sio hylkää kuitenkin perustelun, jonka mukaan Brugg ei osallistunut mihinkään suunnitelmaan Powerpipen vahingoittamiseksi: Brugg oli läsnä Düsseldorfissa 24 päivänä maaliskuuta 1995 pide- tyssä kokouksessa, jossa boikotista päätettiin. Komissio katsoo, että sen osallistuminen rikkomi- seen (joka rajoittui Saksaa koskeviin järjestelyihin) 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/47 alkoi sen osallistumisesta Kööpenhaminan ko- koukseen 18 päivänä elokuuta 1994. Ke-Kelit oli mukana vain Itävallan markkinoita koskevissa järjestelyissä, missä sille suotiin 23 prosentin kiintiö. Se on hyvinkin voitu esittää yritykselle annettuna tosiasiana, koska johtajien klubi oli sopinut kiintiöistä, eikä Ke-Kelit osallis- tunut sen kokouksiin. Sen osallistumista ei riitä oikeuttamaan väite, että Ke-Kelit oli riippuvainen Løgstøristä tavaratoimituksissaan ja että sillä ei ollut juuri muuta mahdollisuutta kuin osallistua kokouksiin puolustaakseen etujaan ABB:hen ja Isoplusaan nähden, jotka hallitsivat Itävallan markkinoita. Ke-Kelit myöntää tienneensä, että Itävallan järjestelyt olivat osa suurempaa suunni- telmaa. On syytä tarkentaa, että komissio katsoo osoitetun, että Ke-Kelit, joka ei osallistunut johta- jien eikä Saksan yhteysryhmän kokouksiin, oli tietämätön Powerpipen vastaisesta toiminnasta eikä osallistunut siihen. Sigman osallistuminen rajoittui myös Italian markkinoita koskeviin järjestelyihin, missä sille annettiin 10 prosentin osuus uusista hankkeista (vaikka se myöhemmin vaati 20 prosentin mark- kinaosuutta). Se osallistui hankkeiden jakamiseen. Voi olla, että sitä pidettiin häiriötekijänä eikä sitä kutsuttu kaikkiin kokouksiin, joissa Italian mark- kinoista keskusteltiin (liite 187, s. 4), mutta todis- tusaineisto osoittaa sen osallistuneen säännöllisesti paikallistason kokouksiin noin huhtikuusta 1995 lähtien. Kuten Ke-Kelitin tapauksessa, komissio katsoo osoitetun, että Sigma ei ollut tietoinen kampanjasta Powerpipen tuhoamiseksi. 7. Vaikutukset yleiseen hintatasoon 125) Vakavaa erimielisyyttä ei ole siitä, että vuoteen 1993 asti tanskalaisten valmistajien kesken vallitsi yksimielisyys hintojen pitämisestä tasolla, jolla ne voivat rahoittaa laajenemisensa vientimarkki- noille, koska ne jakoivat Tanskan markkinat ilman tuntuvaa kilpailua ulkopuolelta. Tämä laa- jossa jeneminen kohdistui erityisesti Saksaan, kaksi suurinta kansallista valmistajaa koki Tans- kan tuonnin aiheuttavan painetta. Hintataso oli Saksassa 15–20 prosenttia alhaisempi kuin Tans- kassa. Muilla markkinoilla hinnat olivat kuitenkin vielä alhaisemmat. Ruotsissa hinnat olivat ajoit- tain vain puolet Tanskan hinnoista. On paljon todisteita siitä, että ABB:llä ja Løgstørillä oli yhteinen strategia Ruotsin ja Suomen markki- noille tunkeutumiseksi, missä ne laskisivat hinnat niin alas, että paikalliset valmistajat joutuisivat kokemaan huomattavaa painetta, jolloin ABB ja Løgstør voisivat ostaa paikalliset pois markki- noilta. Tämä esitetään KWH:n väitetiedoksian- toon antaman vastauksen sivuilla 7–9. Vaikka tämä ei todistakaan, ettei kartellia olisi ollut, kilpailutilanne on varmasti kannustanut saksalai- sia valmistajia etsimään tukea kilpailijoistaan: nii- den tarkoitus oli saada tanskalaiset valmistajat nostamaan vientihintansa samalle tasolle kuin niillä oli kotimarkkinoillaan. Kaikki valmistajat sopivat selvin sanoin vuoden 1991 lopulla, että hintoja nostettaisiin Saksassa noin 6–8 prosenttia. Tämän tavoitteen saavutta- miseksi päätettiin laatia vähimmäishinnasto. Voi kuitenkin olla, että käytännössä kaikki lista- hinnat mitätöitiin myöntämällä alennuksia. (ABB:n myyntiedustajat — ABB oli nostanut niille ilmoittamiaan hintoja 6 prosenttia — valittivat, että markkinat eivät hyväksyneet korotusta. ) Koska markkinaosuuksista ei tuolloin ollut sovittu, tällainen lopputulos oli ennustettavissa: lopulta jokainen valmistaja vaati suurempaa markkinaosuutta eikä kukaan ollut valmis tinki- mään volyymista. Saksassa vuodesta 1990 vuoden 1994 puoliväliin jatkunut hintojen lasku ei siten ole mitenkään ristiriidassa komission väittämän salaisen yhteis- työn kanssa. (On myös huomattava, että raaka- aineiden hinta laski tänä aikana 20 prosenttia. ) 126) Hintatason lasku loppui kuitenkin valmistajien oman kertoman mukaan vuoden 1994 puolivä- lissä ja hinnat kääntyivät nousuun. Ei voi olla sattumaa, että nousu osui ajallisesti yksiin Saksan yhteisen hinnaston tapahtuneen käyttöönoton ja noista markkinoista 18 päivänä elokuuta 1994 tehdyn sopimuksen kanssa. toukokuussa L 24/48 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 Euroopan laajuisen kartellin tarkoitus oli nostaa hintoja 30–35 prosenttia kahdessa vuodessa. Syyskuussa 1994 ABB ennusti 10 prosentin hin- nankorotuksia ja vielä 10 prosentin korotusta, jolla katettaisiin raaka-aineiden kallistuminen. jotka Suunnitelman onnistuminen voidaan nähdä maa- lis- tai huhtikuussa 1995 pidetyn johtajien klubin muistiinpanoista, löytyivät Pan-Isovitilta: useimmilla mainituilla markkinoilla hinnat olivat nousseet 15–20 prosenttia. Niillä kansallisilla markkinoilla, missä hintoja ei ollut nostettu, ”on- gelmaksi” nimettiin Powerpipe (liitteet 60 ja 65). Powerpipe arvioi kantelussaan, että jos Ruotsin hintojen indeksiksi joulukuussa 1994 merkittiin 100, hintaindeksi oli Saksassa 130–140 ja Tans- kassa 140–150. Liikevaihtona mitaten neljän tanskalaisvalmistajan ja Pan-Isovitin yhteinen myynti kasvoi vuonna 1995 melkein 20 prosenttia edellisestä vuodesta. 8. ABB:n korvaus Powerpipelle 127) ABB ilmoitti komissiolle 18 päivänä marraskuuta 1996, että toukokuussa 1996 oli tehty ABB:n ja Powerpipen ja tämän omistajien kesken sopimus kaikkien niiden välisten tähän menettelyyn liitty- vien erimielisyyksien sopimisesta. Sopimukseen sisältyi huomattavan korvaussum- man maksaminen. Sopimuksessa on lauseke, jolla osapuolet sopivat pitävänsä sen ehdot ja edellytykset luottamukselli- sina. ABB on toimittanut jäljennöksen sopimuksesta komissiolle. II — OIKEUDELLINEN ARVIO 130) A. 85 artikla 1. 85 artiklan 1 kohta 128) Perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan mukaan yhteismarkkinoille soveltumattomia ja kiellettyjä ovat sellaiset yritysten väliset sopimuk- set, yritysten yhteenliittymien päätökset sekä yri- tysten yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka voivat vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kaup- paan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla, etenkin silloin, kun näillä vahvistetaan suoraan tai välilli- sesti osto- tai myyntihintoja taikka muita kauppa- ehtoja, rajoitetaan tai valvotaan tuotantoa ja markkinoita, teknistä kehitystä taikka investoin- teja tai jaetaan markkinoita tai hankintalähteitä. 2. Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat 129) 85 artiklan 1 kohdassa kielletään sekä sopimukset että yhdenmukaistetut menettelytavat. Sopimuksen voidaan sanoa olevan olemassa käsi- teltävän asian kaltaisessa tilanteessa, kun osapuo- let noudattavat yhteistä suunnitelmaa, joka rajoit- taa tai joka todennäköisesti rajoittaa niiden omaa liiketoimintaa määräämällä niiden keskinäisen toi- linjoista minnan tai toiminnasta pidättymisen markkinoilla. Sitä ei tarvitse tehdä kirjallisesti; muodollisuudet eivät ole tarpeen eikä mitään sopimusseuraamuksia toimeenpanokeinoja tai vaadita, vaikka toimintaan sisältyy yhteistä pää- töksentekoa ja sitoutuminen yhteiseen järjeste- lyyn. Sopimuksen olemassaolo voi perustua nimenomaiseen tahdonilmaisuun tai se voi näkyä välillisesti osapuolten toiminnassa. Yhdenmukaistettu menettelytapa ei kuitenkaan edellytä, että osapuolet olisivat tehneet joko tahdonilmaisuun tai hiljaiseen nimenomaiseen perustuvan sopimuksen, joka koskee niiden keski- näisen toiminnan tai toiminnasta pidättymisen ehtoja. Perustamissopimuksen tavoitteena luotaessa yh- denmukaistetun menettelytavan käsite sopimuk- sen käsitteen lisäksi on evätä yrityksiltä etukäteen mahdollisuus välttyä kilpailusääntöjen soveltami- sesta toimimalla salaisessa yhteistyössä kilpailua rajoittavalla tavalla ilman sopimusta (esimerkiksi) ilmoittamalla toisilleen etukäteen tulevasta asen- noitumisestaan, jolloin jokainen pystyisi säätele- mään omaa liiketoimintaansa tietäen, että kilpaili- jat toimivat samalla tavalla (yhteisön tuomioistui- men 14 päivänä heinäkuuta 1972 antama tuomio 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/49 asiassa 48/69, Imperial Chemical Industries vas- taan komissio (12)). Yhteisön tuomioistuin katsoi 16 päivänä joulu- kuuta 1975 antamassaan Euroopan sokerikartel- liin liittyvässä tuomiossaan (yhdistetyt asiat 40- 48, 50, 54–56, 111, 113 ja 114/73, Suiker Unie ym. vastaan komissio (13)), että tuomioistuimen aikaisemmassa oikeuskäytännössä määritetyt yh- teensovittamisen ja yhteistoiminnan perusteet, joissa ei missään tapauksessa vaadita todellisen suunnitelman laatimista, on ymmärrettävä perus- tamissopimuksen kilpailuun liittyviin ehtoihin luonnostaan kuuluvan käsitteen valossa, jonka mukaan jokaisen yrityksen on määrättävä riippu- mattomasti kaupallisista menettelytavoista, joita se aikoo noudattaa yhteismarkkinoilla. Tämä riip- pumattomuuden vaatimus ei poista yrityksiltä oikeutta sopeutua järkevästi kilpailijoidensa ny- kyisen tai odotetun toiminnan mukaisesti, mutta se kieltää ehdottomasti kaikki niiden väliset suo- rat tai välilliset yhteydet, joiden tarkoituksena tai tuloksena on joko vaikuttaa todellisen tai mah- dollisen kilpailijan käyttäytymiseen markkinoilla tai paljastaa tällaiselle kilpailijalle toimintatavat, joita ne ovat itse päättäneet noudattaa tai joita ne aikovat noudattaa markkinoilla. Näin ollen toiminta voi kuulua 85 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan ”yhdenmukaistettuna me- nettelytapana” jopa silloin, kun osapuolet eivät ole ennalta sopineet tai päättäneet, mitä kukin niistä tekee tai jättää tekemättä markkinoilla, mutta ovat tietoisesti ottaneet käyttöön tai nou- dattavat salaisia keinoja, jotka edistävät niiden liiketoiminnan yhteensovittamista. mautti tästä seikasta asiassa T-7/89 (15), olisi kei- notekoista pilkkoa osiin sellainen jatkuva toi- minta, jolle on luonteenomaista yksi yhtenäinen tarkoitus, kohtelemalla sitä erillisten rikkomisten sarjana: ”Tosiasia on, että (yritykset) osallistuivat — usean vuoden ajan — yhtenäisten järjestelyjen sarjaan, joka muodosti yhden rikkomisen, joka vähitellen ilmeni sekä laittomina sopimuksina että laittomina yhdenmukaistettuina menettelyta- poina. ” 132) Tällaisessa tapauksessa ei komission myöskään tarvitse välttämättä luokitella asiaa yksinomaan jompaankumpaan näistä muodoista. Käsitteet ovat liukuvia ja osittain päällekkäisiä. Rikkomi- nen voi alkaa yhden muotoisena ja saada ajan mittaan toisen rikkomismuodon piirteitä. (Tässä yhteydessä on huomautettava, että ei ole oikein luokitella kunkin osapuolen osuutta tietyllä het- kellä ”sopimukseksi” ja sen ajan mittaan tapahtu- vaa täytäntöönpanoa ”yhdenmukaistetuiksi me- nettelytavoiksi”. ) Usein ei ole edes realistista tehdä analyyttista eroa, koska rikkomisessa voi samanaikaisesti olla kummankin kielletyn toimin- nan piirteitä, vaikka erikseen tarkasteltuna joita- kin sen ilmenemismuotoja voidaan täsmällisem- min kuvata toiseksi kuin toiseksi. Kartelli voi näin ollen olla samanaikaisesti sopimus ja yhdenmu- kaistettu toimintatapa. 85 artiklassa ei määritellä mitään tiettyä esillä olevan asian kaltaista moni- mutkaisen rikkomisen luokkaa — katso jälleen ensimmäisen asteen tuomioistuimen tuomio asi- assa T-7/89 (16). (Katso myös ensimmäisen asteen tuomioistuimen tuomio asiassa T-7/89, Hercules vastaan komis- sio (14)). 133) 131) Kauan kestäneessä monimutkaisessa kartellissa, jossa useat noudatetut yhdenmukaistetut menette- lytavat ja tehdyt sopimukset muodostavat osan toimenpiteistä, joihin yritykset ovat ryhtyneet yhteisenä tavoitteenaan kilpailun estäminen tai vääristäminen, komissiolla on oikeus todeta, että ne muodostavat yhtenäisen jatkuvan rikkomisen. Kuten ensimmäisen asteen tuomioistuin huo- Lisäksi rikkomista ei pidä rinnastaa yksityisoikeu- delliseen kaupalliseen sopimukseen, koska 85 artiklassa ei käsitellä ainoastaan osapuolten sopi- mien ehtojen tulkintaa. Monimutkaisen kartellin kohdalla 85 artiklan mukaista kieltoa ei sovelleta ainoastaan tiettyyn noudatettavasta järjestelystä tehtyyn sopimukseen eikä ajoittain sovittaviin tarkkoihin ehtoihin, vaan koko siihen salaisen yhteistyön tapahtumasarjaan, jossa yritykset ovat mukana. Sopimuksen käsite sopii näin ollen kuvaamaan sekä nimenomaisesti sovittuja ehtoja että sovitun toteuttamista. Lisäksi jo ennen kuin yritysten keskinäisiä markkinatoimia ja toimin- (12) Kok. 1972, s. 619. (13) Kok. 1975, s. 1663. (14) Kok. 1991, II, s. 1711, 256 kohta. (15) Ks. alaviite 14, tuomion 262 ja 263 kohta. (16) Ks. alaviite 14, tuomion 264 kohta. L 24/50 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 nasta pidättymistä koskeva kattava sopimus on tehty, neuvotteluprosessiin voi liittyä alustavia sopimisia ja ehdollisia tai osittaisia sopimuksia, joilla kilpailua rajoitetaan. toiminnassa. Sopimusta voidaan hyvin muuttaa ajoittain, kartellin toimintaa voidaan vähitellen laa- jentaa uusille markkinoille tai sen mekanismeja voidaan sopeuttaa tai lujittaa. 134) 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimus voi olla huomattavasti epävarmempi kuin kaupallisen sopi- muksen täytäntöönpanon edellyttämä. Sen tark- koja ehtoja ei välttämättä ilmaista missään vai- heessa: sopimuksen olemassaolo on pääteltävä kai- kista olosuhteista. Kartellin jäsenten eriävät edut voivat myös estää täyden yksimielisyyden saavutta- misen joka asiassa. Joillakin osapuolilla voi olla järjestelyn tiettyihin puoliin liittyviä varauksia, vaikka ne edelleen toimivat yhteisessä hankkeessa. Jotkut seikat voidaan tarkoituksellisesti jättää epä- ja määrittelemättömiksi. Osapuolet määräisiksi saattavat sopia (joko nimenomaisesti tai hiljaisesti) yhteisen suunnitelman käyttöönotosta, ja niiden on tavattava jatkuvasti sen yksityiskohtien selvittämi- seksi, sen muuttamiseksi ajoittain tai erityisvai- keuksien ratkaisemiseksi. Kaikista asioista ei ehkä koskaan päästä muodolli- siin sopimuksiin. Yhdellä alueella sopimus voi olla voimassa, kun taas toisella alueella on ristiriitoja. Kilpailua ei välttämättä estetä kokonaan. Myös yhteiseen järjestelyyn sitoutumisen aste voi vaihdella osallistujien kesken. Joku voi toimia joh- tajana. Sisäisiä ristiriitoja ja kilpailutilanteita voi syntyä. Jotkut jäsenet voivat jopa petkuttaa. Ajoit- tain voi ilmetä kiihkeää kilpailua ja hintasotiakin. Jäsenet voivat liittyä kartelliin tai erota siitä ajoit- tain, ilman että sitä olisi käsiteltävä uutena ”sopi- jokaisen osallistumisen muutoksen muksena” myötä. Mitä tulee todisteisiin tai aineelliseen lakiin, ei sopimuksen olemassaolo edellytä sen todistamista, että jokainen sopimukseen osallistujaksi väitetty antoi sille nimenomaisen suostumuksen tai edes oli tietoinen kartellin jokaisesta piirteestä tai ilmene- mismuodosta koko sen ajan, jonka se noudatti yhteistä järjestelyä. 3. Rikkomisen luonne käsiteltävässä asiassa 135) Olennaista erimielisyyttä ei ole siitä, että vuoden 1990 lopulta peräisin oleva neljän tanskalaisval- mistajan välinen selkeä markkinoidenjakosopimus oli ominaisuuksiltaan perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”sopimus”. Tätä seurannut suunnitelman yksityiskohtien kä- sittely säännöllisissä kokouksissa ei saa aikaan erillisiä ”sopimuksia” kunkin hankkeen jakami- sesta, vaan se muodostaa osan samasta laitto- masta kokonaisjärjestelystä. Neljän sopimus tanskalaisvalmistajan välinen koski myös yhdenmukaistettuja vientihintojen ko- rotuksia. Vaikka kartelli siihen aikaan oli kehitty- nein Tanskassa (yritysten kannattavimmilla mark- kinoilla), yhteistyö ulottui muillekin markkinoille, vaikkakin hajanaisena ja alkeellisena. Pan-Isovit joutui mukaan salaiseen yhteistyöhön jo alkuvai- heessa, koska sillä oli yhteisjärjestely ABB:n kanssa, vaikka tämä liittoutuma kestikin vain muutaman kuukauden. Mitkään näistä tekijöistä eivät kuitenkaan estä järjestelyä muodostamasta 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua sopimusta/yhdenmukaistettua menette- lytapaa, jos osapuolet ovat yhteistyössä ja niillä on yhteinen ja jatkuva tavoite. Monimutkaista kartel- lia voidaan tarkastella asianmukaisesti yhtenä jat- kuvana rikkomisena sinä ajanjaksona, jolloin se oli 136) Tanskalaisvalmistajien järjestelmällistä yhteistoi- mintaa laajennettiin Saksaan ja siihen liittyi loka- kuussa 1991 kaksi saksalaisyritystä, Pan-Isovit ja Isoplus. Yhteistyön ensimmäinen konkreettinen 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/51 ilmentymä on kuuden prosentin hinnankorotus, josta sovittiin lokakuussa ja jonka oli määrä tulla voimaan 1. tammikuuta 1992. Keskustelut laajen- nettiin koskemaan saksalaisvalmistajien mahdol- lista tuloa Tanskan markkinoille, joten näitä kak- sia kaukolämmityksen suuria markkinoita tarkas- teltiin pian samoissa kokouksissa. Sekä Henss/Isoplus että Pan-Isovit väittävät kui- tenkin, että ne eivät osallistuneet rikkomiseen ennen vuoden 1994 loppua. Ne voivat tuskin kiistää osallistumistaan säännöllisiin kokouksiin, mutta ne sanovat, että tämä yhteydenpito oli täysin epäonnistunut yritys päästä ratkaisuun tuolloin käynnissä olleessa hintasodassa. Ne veto- sivat vuosina 1991–1994 tapahtuneeseen hintojen laskuun todisteena siitä, että mitään sopimusta ei ollut koskaan tehty. sesta, sopivat näissä kokouksissa tiettyjen hintojen perimisestä ja hintojen nostamisesta sekä noudat- tamisesta, laativat hintojen yhteensovittamisessa käytetyt mallihinnastot, sopivat hinnastoista ja jakoivat ne, vaihtoivat tietoja myyntimääristä, markkinoiden koosta ja markkinaosuuksista kiin- tiöjärjestelmän sopivat luomiseksi myyntikiintiöjärjestelmästä. Keskusteluissa käsitel- tiin ehkä vaihtuvia liittoutumia, jopa koston tai vihamielisten toimenpiteiden uhkauksia, mutta osana kehittyvää sopimusmenettelyä, jonka tar- koituksena oli hintojen määrääminen, hinnanko- rotusten yhteensovittaminen ja markkinoiden ja markkinaosuuksien jakaminen, ne muodostivat 85 artiklan 1 kohdassa kielletyn kartellin. ja Tanskalaisvalmistajat Løgstør ja Tarco esittävät samanlaisia perusteluja tukeakseen väitettään, että oli olemassa kaksi täysin erillistä kartellia. 138) Edellä esitettyjen periaatteiden mukaisesti loka- kuusta 1991 alkaneiden jatkuvien kilpailunvas- taisten järjestelyjen voidaan katsoa kokonaisuu- dessaan muodostaneen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun kielletyn ”sopimuksen”. 137) Vaikka voi olla, että kartellit olivat järjestäyty- mättömiä, löyhiä ja hajanaisia, komissio torjuu väitteen, että Tanskan ulkopuolella ennen vuotta 1994 toteutetut järjestelyt eivät olisi merkinneet 85 artiklan 1 kohdan rikkomista. Ensinnäkin tässä väitteessä kiistetään se (laajasti dokumentoitu) seikka, että selvät sopimukset oli tehty vähintään 1) hintojen korottamisesta Sak- sassa 1. tammikuuta 1992 alkaen, 2) hinnoitte- lusta ja hankkeiden jakamisesta Italiassa sekä 3) markkinakiintiöjärjestelystä elokuussa 1993. Nämä selvät ja nimenomaiset sopimukset olivat todellisuudessa tulos valmistajien välisestä jatku- vasta sopimisesta, yhteisymmärryksestä ja toimin- nan yhteensovittamisesta. Osallistujat olivat luo- neet säännöllisten kokouksien järjestelmän ja oli- vat mukana liikeneuvottelujärjeste- lyssä, jolla pyrittiin saattamaan niiden edut sopu- sointuun. Järjestelmänsä muodostamiseksi ja täy- täntöön panemiseksi osallistujat tekivät asioita, joista ne olivat yhdessä sopineet: ne muun muassa osallistuivat kokouksiin, joissa keskusteltiin hin- noista, myyntikiintiöistä ja hankkeiden jakami- jatkuvassa Vaikka sopimuksen käsite ei sovellukaan sen neu- votteluprosessin vaiheisiin, joka sittemmin johti laajaan sopimukseen, kyseinen menettely kuuluu 85 artiklan 1 kohdan kiellon soveltamisalaan yhdenmukaistettuna menettelytapana. Kuusi val- mistajaa olivat perustaneet foorumin, jolla kes- kusteltiin säännöllisesti ”yhteisesti kiinnostavista asioista”, joihin kuului tavallisesti arkaluontoisten kaupallisten tietojen vaihtoa ja (melko erillään niistä kolmesta aloitteesta, joilla päästiin sopi- mukseen hintojen määrittämisestä ja kiintiöistä) jotka varmasti merkitsivät tietyn yhteisymmärryk- sen, vastavuoroisuuden ja ehdollisen tai osittaisen sopimuksen saavuttamista toimintatavasta. Määri- tellessään markkinapolitiikkaansa osallistujat ei- vät missään tapauksessa voineet olla ottamatta suoraan tai välillisesti huomioon näissä säännölli- sissä kokouksissa saamiaan tietoja. 139) Euroopan laajuisen ”uuden” sopimuksen osalta komissio myös torjuu sen väitteen, että se olisi alkanut vasta vuoden 1994 lopulla tai jopa vuo- den 1995 alussa. L 24/52 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 Tämäkään valmistajien esittämä väite ei vastaa tosiasioita. Niin sanotut ”täysistunnot” alkoivat (vain lyhyen tauon jälkeen) uudelleen Saksan osalta jo 7. maaliskuuta 1994. Sovittu hinnasto oli laadittu toukokuussa, ja tarkoitus oli käyttää sitä perustana kaikkiin Saksan markkinoille suun- tautuville toimituksille, ja vaikka se olikin jossa- kin suhteessa puutteellinen (on viitattu ”erimieli- syyksiin ja tulkintaeroihin”), se otettiin käyttöön, ja elokuuhun 1994 mennessä hintojen korotta- mista koskevat erimielisyydet oli sovittu. 141) Jos sovittu markkinoiden jako Tanskassa hajosi vuonna 1993, se johtui kartellin sisäisestä valta- taistelusta eikä halusta palauttaa vapaa kilpailu. Joka tapauksessa Tanskan ja Saksan markkinoista keskusteltiin samalla foorumilla: säännölliset ko- koukset, johtivat Saksan markkinoiden jakamisjärjestelyjen toteutumiseen kesällä 1993 varmisti kuuden tärkeimmän valmistajan välisen salaisen yhteistyön jatkumisen. jotka Euroopan markkinoita koskevasta yleisjärjeste- lystä sovittiin periaatteessa syyskuuhun mennessä. Vaikka kansallisten markkinoiden yhteysryhmien verkko perustettiin seuraavassa kuussa eikä se ehkä ollut valmis ennen kuin maaliskuussa 1995 (Alankomaat, Italia), 85 artiklan 1 kohdassa tar- koitettu sopimus oli olemassa jo aiemmin. Niinpä juuri silloin kun Løgstør sanoo ilmoitta- neensa ABB:lle ja muille puhelimitse 19. ja 20. huhtikuuta 1993, että se oli päättänyt irrota Tanskan kartellista, nämä olivat Hampurissa kokouksessa, jonka Løgstør itse oli järjestänyt (ja johon se on hyvin voinut osallistua) käynnistääk- seen uudelleen pyrkimykset yhteisen Saksaa kos- kevan hinnaston laatimiseksi (edellä kohta 49). 140) Komissio ei hyväksy sitäkään Løgstørin ja Tarcon väitettä, että ”Tanskan” ja ”Euroopan” kartellit olivat kaksi aivan erillistä ja toisiinsa liittymätöntä rikkomista. Tanskan kartellin ja sittemmin koko Euroopan kattaviksi kehittyneiden järjestelyjen välillä ei ole selvää rajaa, vaikka Løgstør ja Tarco niin väittä- vät. Vaikka kartelli käytännön syistä alkoikin Tans- kasta (joka oli helposti hallittava kotimarkkina- alue neljälle kartelliin kuuluneesta kuudesta val- mistajasta), mutta alusta alkaen pitkän ajan yli- vertainen tavoite, joka ehkä määriteltiin selvim- min ABB:n strategiassa, oli laajentaa kontrolli koko markkinoille. Melkein yhteistyön alusta asti sitä laajennettiin muille EU:n kansallisille markkinoille (erityisesti Saksaan ja Italiaan), ja olipa tämä kehitys miten hajanaista tahansa, on selvää, että yhteisenä tavoitteena ja tarkoituksena oli koko ajan nostaa hintoja ja säännellä markkinoita. Ensin Pan-Isovit ja sitten Henss/Isoplus tulivat mukaan neljän tanskalaisvalmistajan järjestelyi- hin. Seuraavan puolivuotisjakson aikana (syyskuusta 1993 maaliskuuhun 1994), jota valmistajat luon- nehtivat ”hintasodaksi”, jatkettiin rajoitetusti kahden- tai kolmenvälisiä yhteyksiä. Vielä marras- tai joulukuussa 1993 ABB yritti saada Løgstørin allekirjoittamaan Saksaa koskevan korvaussopi- muksen. Kaikkia viivästyksiä voidaan pitää taval- listen järjestelyjen ja suhteiden lykkäämisenä; val- mistajat totesivat pian, että valtataistelun jatkami- nen olisi tuhoisaa niille itselleen, ja palasivat kokouspöytään. 142) Koko Euroopan markkinoiden jakamisen, josta sovittiin vuoden 1994 lopulla, ja aikaisempien kartellijärjestelyjen välillä on selkeä menetelmien ja käytännön jatkuvuus. Menetelmät, joilla salaisen yhteistyön jatkuminen varmistettiin ”uudessa” markkinajaossa, olivat olennaisilta osin samat kuin Tanskassa onnistu- neesti sovelletut; tämä koski erityisesti Saksaa, missä kiintiöjärjestelmän puitteissa muutettiin noin kolmenkymmenen hankkeen vuosimarkkinat noin 1 500 hankkeen markkinoiksi luomalla hie- nostunut hankkeiden etsimisjärjestelmä, jakamalla 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/53 urakat ”suosikeille”, laatimalla tarjoukset yhdessä ja valvomalla vielä sopimusten noudattamista. 144) Kaksinkertainen kokousjärjestelmä, jolla kartellia hallinnoitiin, oli myös sama kuin Tanskassa toi- miva. Järjestelmän sanottiinkin perustuvan ”Tans- kan malliin”. Kartellijärjestelyt, jotka olivat olleet Tanskan kaukolämmitysmarkkinoiden ominais- piirre vuosia, levisivät nyt koko toimialalle. Euroopan laajuinen sopimus oli kartellin muodos- tuksen huipentuma, ja valmistajat olivat kuulu- neet kartelliin sen haitoista huolimatta kauan. Merkitystä ei ole sillä, että Tanskan kartellissa oli ollut vain neljä jäsentä. Kaksi suurta saksalaisval- mistajaa olivat jo olleet itse asiassa monta vuotta muiden mukana salaisessa yhteistyöjärjestelyssä Tanskan ulkopuolella. Nyt ne tulivat ”täysjäse- niksi” järjestelyyn, kun ”Tanskan mallia” alettiin toteuttaa laajemmilla Euroopan markkinoilla. Se, että pienemmät valmistajat — Brugg, KWH, Ke-Kelit ja Sigma — liittyivät järjestelyihin vasta vuonna 1994 tai 1995, ei estä toteamasta, että kyseessä oli yksi, jatkuva järjestely. Siihen men- nessä markkinoiden jakamisen, hintojen sopimi- sen ja tarjousten ohjailun järjestelmä oli vakiintu- nut ja siitä oli tullut alalla tunnustettu liiketapa. Kysymys oli yksinkertaisesti vain pienten paikal- listen valmistajien liittämisestä yleisjärjestelmään järjestelmän tiivistämiseksi. 143) Komissio torjuu myös useimpien valmistajien — Løgstørin, Henss/Isoplusin, Pan-Isovitin, Starpi- pen, Tarcon ja Bruggin — esittämän väitteen, että ne eivät osallistuneet ”mihinkään Powerpipen vahingoittamista koskeviin sopimuksiin”. Tämä väite ei ole juridisesti kestävä. Osallisena olleet valmistajat yrittävät jakaa kartellin eri ilme- nemismuodot aivan erillisiksi 85 artiklan rikkomi- siksi. Tämä analyysi on täysin keinotekoinen, koska suunnitelma vahingoittaa Powerpipea tai tuhota se liittyi kiinteästi Euroopan ja Saksan markkinoiden kartellijärjestelyihin, joissa ne olivat kaikki tiiviisti mukana (17). (17) Komissio katsoo osoitetun, että ei ole todisteita, joiden mukaan Ke-Kelit tai Sigma, jotka olivat mukana vain kansal- lisia markkinoitaan koskevissa järjestelyissä, olisivat tienneet suunnitelmasta tuhota Powerpipe. Joka tapauksessa todisteet ovat ristiriidassa esitet- tyjen väitteiden kanssa. Siitä saakka, kun Power- pipe tuli Saksan markkinoille, Løgstør ja Henss/ Isoplus (samoin kuin ABB) olivat yhdessä yrittä- neet pitää sen poissa markkinoilta tai saada sen liittymään kartelliin. Kaikki näin sanovat yritykset olivat läsnä Düsseldorfissa 24. maaliskuuta 1995 pidetyssä kokouksessa, jonka tulokset Tarco on esittänyt erittäin selvästi. Boikotin pääpuoltajat olivat mahdollisesti ABB ja Henss, mutta kaikki kokoukseen osallistuneet tiesivät suunnitelmasta ja suostuivat siihen hiljaisesti. Merkitystä ei ole silläkään, että boikotin toteutta- misesta vastasivat pääasiassa ABB ja Løgstør; nämä kaksi olivat olosuhteiden vuoksi ne valmis- tajat, jotka pystyivät parhaiten ottamaan yhteyttä Powerpipen alihankkijoihin ja tavarantoimittajiin. Tietenkään ei ole mahdollista sanoa varmasti, että näiden valmistajien kieltäytyminen tavaran toimit- tamisesta DSD:n urakkaan olisi johtunut yksin- omaan niiden aikomuksesta vahingoittaa Power- pipea. Ne voivat yhtä hyvin olla kykenemättömiä toimittamaan tämänlaatuista tai -kokoista tilausta eikä niillä missään tapauksessa ollut oikeudellista velvoitetta toimittaa tavaraa. Pan-Isovitilta löyty- nyt tilauspyyntöä koskeva muistiinpano kuitenkin vahvistaa, että ABB:hen, Henssiin ja Pan-Isovitiin (tarjouskilpailussa hävinneen yhteenliittymän kol- meen jäseneen) otettiin yhteyttä tästä tilauksesta, että ainakin Pan-Isovit oli mielissään siitä, että DSD:n oli vaikea löytää tavarantoimittajia ja että kysymyksestä keskusteltiin johtajien klubissa. ABB:n KWH:lle antamat selvät ohjeet olla toimit- tamatta Powerpipelle ja johtajien kokouksissa 5. toukokuuta ja 13. kesäkuuta 1995 käydyt keskus- telut (101 kohta) vahvistavat, että suunnitelma tuhota kilpailija oli osa kartellin sovittua politiik- kaa. 145) Kun otetaan huomioon yhteinen suunnitelma ja yhteinen tavoite, johon valmistajat alati pyrkivät — poistamaan kilpailun kaukolämmitysalalta — komissio katsoo, että yhteinen hanke merkitsi jatkuvaa perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan rikkomista, joka alkoi vuoden 1990 lopulla ja johon jokainen valmistaja osallistui. L 24/54 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 Vaikka valmistajien välisen järjestelyn kokonai- suutena tarkastellen voisi katsoa täyttävän täyden ”sopimuksen” tunnusmerkistön, kyseisessä toi- mintatavassa on myös tosiasiallisia piirteitä, joista joitakin voidaan osuvasti kuvata yhteensovitetuksi menettelytavaksi (ks. 138 kohta). Kilpailunrajoituksiksi luokiteltavien monimutkais- ten sopimusten ja järjestelyjen pääominaisuudet ovat seuraavat: — markkinaosuuskiintiöiden jakaminen, Komissio myöntää, että vaikka rikkominen olikin jatkuva ja yhtenäinen, sen intensiteetti ja vaiku- tukset vaihtelivat sen kestoaikana. Se laajeni vähi- tellen (ja välillä järjestelyt olivat vähän aikaa pysähdyksissä) ensisijaisesti Tanskaan vuonna 1991 vaikuttaneista järjestelyistä muille markki- noille ja vuonna 1994 se muodosti jo yleiseuroop- palaisen kartellin, joka kattoi tuotteen kaupan melkein kokonaan. 4. Kilpailun rajoittaminen 146) Käsiteltävän asian sisältämien sopimusten tavoit- teena ja vaikutuksena oli kilpailun rajoittaminen. Kilpailua rajoittavina sopimuksina mainitaan 85 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti sopimukset, joilla — suoraan tai välillisesti asetetaan myyntihintoja tai muita kauppaehtoja; — rajoitetaan tai hallitaan tuotantoa, markki- noita tai teknistä kehitystä; — sellaisten valmistajien, joilla on pienet markki- naosuudet, vaatiminen tai rohkaiseminen pois- tumaan tietyiltä markkinoilta siten, että ne saavat vastineena korvausta muilla kansalli- silla markkinoilla, — kiintiöjärjestelmää tukevasta seuraamus- tai korvausmekanismista sopiminen ja sen sovel- taminen, — yhdenmukaisista hinnankorotuksista sopimi- nen (korotuksen määrä, ajoitus ja vaiheet), — yhteisen hinnaston tai yhteisten hinnastojen käytöstä sopiminen, — luettelohinnoista sallituista (prosentuaalisista) alennuksista sopiminen, — liiketoiminnan jakaminen siten, että tiettyjen valmistajien vakiintuneisiin liikesuhteisiin ei puututa, — tarjouskilpailun kohteena olevien yksittäisten hankkeiden osoittaminen tietylle ”suosikille” (eli valmistajalle, jolle hanke oli annettu), — jaetaan markkinoita tai hankintalähteitä. — ”suosikin” tarjoaman hinnan asettaminen siten, että tämä voittaisi tarjouskilpailun, (Luettelo ei ole tyhjentävä) Nämä ovat esillä olevassa asiassa tarkasteltavien horisontaalisten järjestelyjen muodostaman yhte- näisen järjestelmän olennaiset piirteet. Koska tär- kein kilpailutekijä on hinta, valmistajien käyttöön ottamalla salaisella yhteistyöllä ja järjestelyillä, joihin sisältyi yhteinen suunnitelma Powerpipen tuhoamiseksi tai vahingoittamiseksi, tähdättiin viime kädessä hintojen korottamiseen niiden eduksi sellaisen tason yläpuolelle, jolle vapaa kil- pailu olisi ne asettanut. 147) Markkinoiden jakaminen ja hintojen sopiminen ovat luonteeltaan juuri sellaisia, että ne rajoittavat kilpailua 85 artiklan 1 kohdan merkityksessä, kuten teknisen kehityksen rajoittaminenkin. — sen järjestäminen, että muut valmistajat tarjo- avat tarjouskilpailussa korkeampaa hintaa ”suosikin” suojelemiseksi ja sen onnistumisen varmistamiseksi, — sopiminen siitä, että tarjouskilpailussa hylätyt tarjoajat saavat tietyn osan tuotannosta ura- kan saaneen valmistajan alihankkijoina, — vetäytyminen joistakin hankkeista tai pidätty- minen tarjouksen esittämisestä, mistä saa vas- tineeksi korvausta, — sellaisen raportointi- ja valvontajärjestelmän suunnittelu ja käyttöönotto, jolla voidaan seu- 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/55 rata yksittäisiä hankkeita, verrata tarjouksia, estää ”petkuttaminen” ja vaikuttaa ”avoi- miin” urakkakilpailuihin, Epäilysten välttämiseksi on kuitenkin tarpeen todeta seuraavaa: — se, että vaaditaan osallistujia, jotka ovat teh- neet valittua ”suosikkia” edullisemman tar- jouksen, perumaan tarjouksensa tai muutta- maan sitä, — Powerpipen avainhenkilöstön järjestelmällinen houkutteleminen yrityksestä yhteistoimin (eri- tyisesti ABB ja Løgstør yhdessä) sen liiketoi- minnan ja asiakassuhteiden vahingoittami- seksi, — yritys pakottaa Powerpipe perumaan voittavat tarjouksensa sellaisista hankkeista, jotka kar- telli oli osoittanut jollekin jäsenelleen (esimer- kiksi Neu-Brandenburg), — vaikuttaminen tai vaikutusyritykset urakoitsi- joihin/ostajiin siten, että nämä hylkäisivät Powerpipen tarjouksen sen jälkeen, kun tämä oli voittanut urakan, jonka kartelli oli osoitta- nut kolmelle jäsenelleen (ABB, Henss/Isoplus), — sopiminen yhteisestä boikotista edellä mainit- tuun hankkeeseen osallistuvia urakoitsijoita ja alihankkijoita vastaan, — Powerpipen toimittajien lähestyminen tarkoi- tuksena suostutella ne perumaan tai viivästyt- tämään toimituksia, jotka olivat olennaisia sen urakoiden oikean ja ajantasaisen hoitamisen kannalta (lähinnä ABB ja Løgstør), — sopiminen siitä, että Pan-Isovitille korvataan markkinaosuuksien suhteessa se, että Pan- Isovit ostaa Powerpipen poistaakseen sen kil- pailijana markkinoilta (ABB, Henss/Isoplus, Tarco ja Pan-Isovit), — normien ja standardien käyttö estämään tai viivästyttämään uuden, hintoja alentavan tek- niikan käyttöönottoa (EuHP:n jäsenet). a) edellä luetellut kilpailunrajoitukset eivät ole erillisiä 85 artiklan rikkomisia, vaan yhden jatkuvan rikkomisen eri osia; b) rikkominen muodostui joukosta sopimuksia ja yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joissa kaikilla yrityksillä oli tehtävänsä. Jokaisen niistä, joille tämä päätös on osoitettu, ei väi- tetä osallistuneen kaikkiin esitettyihin kilpai- lua rajoittaviin järjestelyihin eikä tehneen näin rikkomisen koko keston ajan. Kunkin osallis- tujan rooli ja osallistumisen kesto määritellään tässä päätöksessä: katso erityisesti KWH:n, Bruggin, Ke-Kelitin ja Sigman erityisasema; c) eräitä tässä mainittuja kilpailua rajoittavia kartellin muotoja sovellettiin ainoastaan joilla- kin markkinoilla, ne olivat kehittyneempiä eräillä markkinoilla tai ne kestivät vain rajoi- tetun ajan; esimerkiksi vuoden 1994 lopulla tapahtuneen Euroopan laajuisen kartellin pe- rustamisen jälkeen tarjousten ohjailu, joka oli ollut ”Tanskan mallin” perustana, esiintyi kehittyneimmillään Saksassa; d) komissio ottaa tässä menettelyssä huomioon yhteiset toimenpiteet Powerpipeä vastaan Ruotsin markkinoilla ennen Ruotsin liitty- mistä Euroopan unioniin (1. tammmikuuta 1995) ainoastaan siltä osin kuin 1) ne vaikut- tivat kilpailuun yhteisön sisällä (Powerpipen tuleminen Saksan markkinoille) ja 2) on asian- mukaisia todisteita siitä, että Powerpipen vahingoittamiseen tai tuhoamiseen tähdännyt jäl- suunnitelma keen; jatkui Ruotsin liittymisen 5. Vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan 149) Valmistajien välisellä jatkuvalla sopimuksella oli merkittävä vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kaup- paan. 148) Koska kartellin tarkoituksena oli niin ilmeinen kilpailun ehkäiseminen, ei ole tarpeen tutkia edellä mainittuja kilpailunrajoituksia suhteessa toisiinsa siltä kannalta, miten paljon kukin niistä edisti asetetun tavoitteen saavuttamista. Kaukolämmitysmarkkinoille on erityisen luon- teenomaista jäsenvaltioiden välinen kauppa: lähes 60 prosenttia yhteisön sisäisestä liiketoiminnasta on tällaista kauppaa. Tärkeimmillä kansallisilla L 24/56 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 markkinoilla eli Saksassa 75 prosenttia kysyn- nästä tyydytetään muista jäsenmaista tulevalla tuonnilla: Tanskasta, Ruotsista, Suomesta ja Itä- vallasta. Puolet yhteisön tuotantokapasiteetista on Tanskassa, josta toimitetaan kaukolämmitysput- kia kaikkiin muihin jäsenvaltioihin. hylättävä. Yritys tiesi joka tapauksessa hyvin, että Itävallan järjestelyt, joihin se osallistui, olivat osa laajempaa järjestelyä ja tietenkin sen myymät tuotteet tuotiin Tanskasta. Vaikka kartellijärjestelyt koskivatkin aluksi ensisi- jaisesti Tanskaa ja myöhemmin Saksaa, nämä muodostivat kaksi tärkeintä kansallista markkina- aluetta ja itse asiassa kartellin taustalla olevan järjestelyn alkuvaiheissa kartellin perustarkoituk- sena oli säädellä Saksan ja Skandinavian valmista- jien pääsyä toistensa ”kotialueelle”. Vuoden 1994 lopussa kartellijärjestelyt olivat levinneet kaikkialle ja ne kattoivat koko Euroo- pan markkinat. Käytännössä kaikki tällä tärkeällä teollisuuden alalla yhteisössä käytävä kauppa oli kartellin hallinnassa. On merkittävää, että Power- pipeä vastaan Ruotsissa suunnattuja toimenpiteitä voimistettiin, kun se laajensi toimintansa Saksan markkinoille. 6. Rikkomisen kesto 151) Koska komissio tarkastelee esillä olevaa asiaa yhtenä rikkomisen kokonaisuutena eikä useiden erillisten sopimusten sarjana, siihen osallistuneet osapuolet ovat voineet tulla mukaan eri ajankoh- tina. Vaikka Løgstørin lausunnosta (lausunto II, s. 86–87) käykin selvästi ilmi, että kilpailua rajoit- tava valmistajien yhteydenpito oli alkanut jo vuo- sina 1988–1989, komissio rajoittaa 85 artiklan mukaisen tarkastelunsa ja mahdollisten sakkojen määrittelyn noin vuoden 1990 marraskuussa alka- vaan ajanjaksoon; tuolloin sovittiin Tanskaa kos- kevista hinnankorotuksista. ABB. n, Løgstørin, Tarcon ja Starpipen osallistu- minen salaiseen yhteistyöhön voidaan todistaa sel- västi tästä ajankohdasta alkaen. yhdenmukaisista 150) Itse kartellin jäsenten välisistä suhteista on todet- tava, että kun valmistajat, joiden markkinaosuus katsottiin liian pieneksi, poistuivat tietyiltä mark- kinoilta, tämä muutti ilman muuta kaupankäynti- olosuhteita. 85 artiklan soveltaminen kartelliin ei rajoitu vain siihen osaan kartellin jäsenten myynnistä, joka todella koskee tavaroiden siirtämistä yhdestä jäsenvaltiosta toiseen. Artiklan soveltamiseksi ei myöskään ole välttämätöntä osoittaa, että kunkin osallistujan toiminta, koko kartellin toiminnasta erillisenä, vaikuttaisi jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (katso ensimmäisen asteen tuomioistui- men tuomio 10. maaliskuuta 1992 asiassa T- Industries vastaan 13/89, komissio (18)). Imperial Chemical Ke-Kelitin väite, että sen osallistuminen Itävallan yhteysryhmän toimintaan ei mitenkään vaikutta- nut jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, koska se myi tuotteitaan vain paikallisille markkinoille, on Pan-Isovit vedettiin mukaan salaiseen yhteistyö- hön samoihin aikoihin. ABB:n ja Pan-Isovitin väli- nen Saksan markkinoita koskeva ”epävirallinen strateginen liittouma” alkoi joulukuussa 1990, ja vaikka EuHP perustettiin hieman tämän jälkeen ja niiden kahdenvälisten järjestelyjen soveltaminen näyttää (väliaikaisesti) keskeytyneen vuoden 1991 huhtikuussa, Pan-Isovit oli mukana Italiassa hei- näkuussa käydyissä keskusteluissa ja vuoden 1991 lokakuuhun mennessä Saksan markkinoita koske- vat järjestelyt, joihin kaikki kuusi tärkeintä val- mistajaa osallistuivat, olivat voimassa, ja valmista- jat sopivat yhteisestä hinnankorotuksesta, joka tuli voimaan 1. tammikuuta 1992. Henss/Isoplusin aktiivisesta osallistumisesta salai- siin yhteisjärjestelyihin on selvät todisteet vuoden 1991 lokakuusta alkaen, jolloin se alkoi osallistua säännöllisiin johtajien kokouksiin. Tämän jälkeen kartellissa olivat mukana kaikki kuusi johtavaa valmistajaa: ABB, Løgstør, Tarco, Starpipe, Henss/Isoplus ja Pan-Isovit. (18) Kok. 1992, s. II-1021, 304 kohta. 152) Vaikka Tanskaa koskeva kiintiösopimus rikkou- tuikin vuoden 1993 puolivälissä, yhteistoimintaa Saksan markkinoilla tuotiin jo käytännön tasolle 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/57 tarkan kiintiöjärjestelmän avulla (kohdat 50–52). Vuoden 1993 lokakuun ja vuoden 1994 maalis- kuun välisten kuuden kuukauden ajan järjestely- jen voidaan katsoa olleen keskeytyneinä, vaikka (ABB:n mukaan) kahden- ja kolmenvälisiä ko- kouksia pidettiin edelleen. Vuoden 1994 touko- kuuhun mennessä salainen yhteistyö oli aloitettu uudelleen Saksassa toteuttamalla Euro-hinnasto, ja elokuussa 1994 sen ehdoista oli päästy yksimie- lisyyteen. Vuoden 1994 loka- ja marraskuussa sovitulla kokonaisjaolla vakiinnutettiin koko Euroopan kattava salainen yhteisjärjestely, josta oli jo tullut alan suurille toimijoille toivottava liiketavan malli. Nämä kuusi valmistajaa muodostivat järjestelmän, joka kehittyi ja pysyi toiminnassa niiden keskuu- dessa ja johon muut kansallisilla tai alueellisilla markkinoilla toimivat valmistajat pystyivät liitty- mään. KWH:n osallistuminen salaiseen yhteistyöhön on voitu osoittaa ainakin tammikuusta 1995 alkaen, jolloin yksi sen johtajista tapasi ABB:n Kööpenha- minassa. Koska väitetiedoksiannossa katsottiin liittyneen kartelliin maalis- KWH:n kuitenkin kuussa 1995, tässä päätöksessä sovelletaan tätä myöhäisempää ajankohtaa. 153) Eri kansallisilla markkinoilla kaksi paikallista val- mistajaa eli Ke-Kelit (Itävalta) ja Sigma (Italia) liittyivät kartelliin todennäköisesti vasta vuoden 1995 alussa. Brugg oli kuitenkin mukana järjeste- lyssä elokuusta 1994, vaikka se alkoikin osallistua Saksan yhteysryhmään vasta saman vuoden joulu- kuussa. Tämä rikkominen jatkui ainakin maaliskuuhun 1996, jolloin komissio lähetti keskeisimmille osal- listujille 11 artiklan mukaiset tiedonsaantipyyn- nöt, tai jopa huhti- tai toukokuuhun asti, ja Italiassa niinkin pitkään kuin vuoden 1996 kesä- kuuhun. Nytkään ei ole takeita siitä, että salainen yhteistyö ei enää jatkuisi jossakin muodossa. komissio arvioi sakot sillä perusteella, että kartelli jatkui maalis–huhtikuuhun 1996. Näin ollen eri yritysten osallistuminen rikkomuk- seen kesti seuraavasti: a) ABB, Løgstør, Tarco ja Starpipe noin marras- kuusta 1990 alkaen Tanskassa, mistä kartelli laajeni vähitellen koko yhteisöön, ainakin vuo- den 1996 maalis- tai huhtikuuhun asti siten, että järjestelyt saattoivat olla epävarmoja kuu- den kuukauden ajan vuoden 1993 lokakuusta noin vuoden 1994 maaliskuuhun, b) Pan-Isovit alunperin noin joulukuusta 1990 yhdessä ABB:n kanssa ja tämän jälkeen loka- kuusta 1991 alkaen yhdessä edellä mainittujen valmistajien ja Henss/Isoplusin kanssa ainakin vuoden 1996 maalis- tai huhtikuuhun siten, että järjestelyt saattoivat olla keskeytyksissä edellä mainitun kuuden kuukauden ajanjakson aikana, c) Isoplus lokakuusta 1991 ainakin vuoden 1996 maalis- tai huhtikuuhun asti siten, että järjes- telyt saattoivat olla keskeytyksissä edellä mai- nitun ajanjakson aikana, d) Brugg noin elokuusta 1994 ainakin maalis- tai huhtikuuhun 1996, e) Ke-Kelit noin joulukuusta 1994 ainakin maa- lis- tai huhtikuuhun 1996, f) KWH (viimeistään) maaliskuusta 1995 aina- kin maalis- tai huhtikuuhun 1996, g) Sigma noin huhtikuusta 1995 ainakin maalis- tai huhtikuuhun 1996. 7. Tämän menettelyn kohteena olevat yritykset a) Yleisiä havaintoja 154) Perustamissopimuksen kilpailusääntöjen kohteena on ”yritys”, eikä tämä käsite ole välttämättä aivan sama kuin kansallisten yritystoimintaa kos- kevien lakien tai verolakien mukainen yhtiön muodossa toimiva oikeushenkilö. Koska Italian yhteysryhmän toiminnasta ei kui- tenkaan ole luotettavia ja yksityiskohtaisia tietoja, Termiä ei määritellä perustamissopimuksessa. Sillä voidaan viitata mihin tahansa liiketoimintaa har- L 24/58 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 joittavaan kokonaisuuteen. Jos kyseessä on suuri monikansallinen yhtiö (kuten ABB), voivat hanka- luuksia aiheuttaa tytäryhtiöiden suuri määrä, omistuksen ja osakkuuksien monimutkainen ver- kosto ja yhtymän toimintojen järjestäminen hal- linnollisista syistä toisistaan erillisiin toiminnalli- siin pääyksiköihin ja/tai maantieteellisiin alueisiin yrityksen rakennetta mahdollisesti vastaamatto- malla tavalla. Olosuhteiden mukaan voi olla asianmukaista koh- della asiaan kuuluvana ”yrityksenä” 85 artiklan tarkoituksia varten koko yhtymää tai erillisiä ala- yhtymiä tai tytäryhtiöitä. b) ABB 155) Käsiteltävässä asiassa menettelyn kohteena on ABB konserni, jota edustaa sen ylin holdingyhtiö ABB Asea Brown Boveri Limited, ja myös tämä päätös osoitetaan sille. Sakon perimisessä, missä mahdollisesti on käytettävä kansallisia täytän- töönpanomenettelyjä, on tarpeen osoittaa päätös elimelle tai elimille, jotka ovat oikeushenkilöitä. Suuren konsernin kohdalla sovelias oikeushenkilö voi olla holdingyhtiö, joka johtaa yhtymää. Näin voi olla myös siinä tapauksessa, että kartellin valvoma tuote on vain yksi yhtymän lukuisista toiminnoista ja siitä vastaa yhtymän rakenteen mukaan alakonserni, pääyksikkö tai tytäryhtiö. vastaa lähestymistapa Tämä komission tavanomaista käytäntöä aikaisemmissa suurissa kartellitapauksissa (katso esimerkiksi asia N:o IV/ 31. 149-polypropyleenikartelli (19)), joita koskevat päätökset ovat pysyneet voimassa myös ensimmäi- sen asteen tuomioistuimessa. korostaa sitä, että tämä päätös on aiheellista kohdistaa konserniin. 156) Käsiteltävässä asiassa on edellisen lisäksi erityi- sempiä syitä siihen, miksi menettely on kohdistet- tava itse ABB:hen sen jonkin tytäryhtiön sijasta: — kaukolämmityksen liiketoiminta-alueeseen (BA-VDH) kuuluu ainakin 30 yritystä, — BA-VDH:ta varten ei ole yhtä holdingyhtiötä: vaikka ABB IC Møller vastaakin Tanskassa tärkeimmistä tuotantolaitoksista, on kuitenkin olemassa kuusi muuta omistukseltaan erilaista ABB:n tuotantoyhtiötä, ja kaupallisella puo- lella ABB:n kansalliset tytäryhtiöt hoitavat myyntiä useissa maissa, — ABB:n ponnisteluihin Powerpipen tuhoami- seksi ja/tai kartellin etujen varmistamiseksi osallistuivat sen yksiköt, jotka eivät kuulu liiketoiminta-alueeseen kaukolämmityksen (katso liitteet 144, 146, 159 ja 160), — BA-VDH raportoi suoraan ABB:n varapääjoh- tajalle, joka on asemansa puolesta johtoryh- män (ABB-yhtymän ylimmän hallintoelimen) jäsen, — Sekä kartellia että sen olemassaolon kieltämi- seen ja salaamiseen tähtäävää toimintaa ideoi- tiin, johdettiin ja tuettiin aktiivisesti ABB:n yhtymäjohdon korkealla tasolla (katso liitteet 1, 2, 3, 6, 7, 11, 13, 16, 26, 29, 48 ja 126). c) Henss-Isoplus Konsernin toiminnot konsolidoidaan ja niistä esi- tetään tilinpäätös ABB Asea Brown Boveri Limite- din vuosikertomuksessa. ABB:n liiketoiminta-alu- eiden organisaatiokaavio, jossa teollisuustuottei- den segmentit menevät maantieteellisten alueiden päälle, on todiste sen yhtenäisestä rakenteesta ja (19) EYVL L 230, 18. 8. 1986, s. 1. 157) Henss/Isoplus-yhtiöt toimivat itse asiassa konser- nina. Itävaltalaisessa valmistusyrityksessä Isoplus Fernwärmetechnik Ges. m. b. H:ssa suorittettujen tarkastusten aikana yrityksen toimitusjohtaja ker- toi komission virkamiehille, että sen suurin osak- keenomistaja tohtori Walter Henss omistaa 87 prosenttia osakepääomasta. Myöhemmin Isoplus kiisti antaneensa tällaisen tiedon. Paikallinen yhtiörekisteri ei osoita tohtori Henssin omistavan niin suurta osaa osakkeista, vaan osakkeiden omista- 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/59 jaksi on ilmoitettu Isoplusin toimitusjohtaja, ja vaikka rekisterin perusteella Isoplusin asianajajana tässä menettelyssä toimivalla juristilla oli kolmen vuoden ajan joulukuuhun 1993 asti ollut 87 pro- senttia osakkeista, ei käytettävissä ollut mitään tietoa siitä, missä ominaisuudessa tai kenen lukuun hän ne omisti. (Tietoa ei saatu Isoplusilta eikä sen asianajajalta. ) että Isoplus oli valtuuttanut hänet edustajakseen kokouksiin, koska hän tunsi Saksan markkinat erityisen hyvin ja hänellä oli niistä laaja koke- mus:hän ei ollut siellä edustamassa Henss-yhtiö- itä. Väitettiin myös, että Henss-yhtiöt kauppa- edustajina eivät oikeudellisesti voineet olla osalli- sina valmistajakartellissa, joten 85 artiklan rikko- misesta voitaisiin syyttää vain Isoplusia. Isoplus Fernwärmetechnik Ges. m. b. H. , Hohen- burg, Itävalta, omistaa kokonaan oikeudellisesti erillisen Saksassa rekisteröidyn samannimisen yh- tiön, joka sijaitsee Sonderhausenissa ja on itse asiassa Henss/Isoplus-konsernin pääasiallinen val- mistusyhtiö. Tarkasteltavana ajankohtana kaksi Henssin yhti- ötä, Dipl-Kfm. Walter Henss GmbH Rosenhei- missa (”Henss Rosenheim”) ja Dipl-Kfm. Walter Henss Fernwärmeleitungsbau GmbH Berliinissä (”Henss Berlin”), toimivat Isoplusin kauppaedus- tajina Saksassa. Walter Henss oli Henss Rosenhei- min enemmistöosakas ja toimitusjohtaja. Hän oli myös Henss Berlinin toimitusjohtaja (mutta ei osakas) (20). Tämän puolustuksen kannan tarkoitus oli epäile- mättä rajoittaa sen sakon määrää, joka voitaisiin määrätä 10 prosentiksi Isoplus Ges. mbH:n liike- vaihdosta (joka oli aliarvioitu yhtiön alkuperäi- sessä vastauksissa 11 artiklan mukaiseen pyyn- töön). Vaikka komissio katsoi, että Henss/Isoplus-yhtiöt muodostivat konsernin sen tiedossa ei ollut hol- jolle väitetiedoksianto voitaisiin dingyhtiötä, osoittaa (sen tavanomaisen käytännön mukaan, joka selostettiin 155 kappaleessa). Väitetiedoksianto osoitettiin näin ollen Henss/ Isoplus-konsernille, jota edustivat kaikki sen neljä EU:ssa toimivaa pääyhtiötä: Isoplus Hohenberg, Isoplus Sondershausen, Henss Rosenheim ja Henss Berlin. Koska juuri Walter Henss osallistui aina johtajien klubin kokouksiin, on selvää, että hän johtaa ja hallitsee Isoplusia ja että Henss- ja Isoplus-yhtiöt muodostavat yhdessä käytännössä konsernin. Alalla on ollut yleisesti tiedossa, että Henss on Isoplusin taustavoima. 159) Kun menettely oli aloitettu ja väitetiedoksianto laadittu, Henss Rosenheimiin (joka oli muuttanut nimensä Isoplus Fernwärmetecnik Vertriebsgesell- schaft mbH:ksi 1. tammikuuta 1997) sulautettiin Henss Berliniin, jota ei enää erillisenä oikeushen- kilönä ole. 158) Koko menettelyn ajan Henss ja Isoplus -yhtiöt ovat kuitenkin väittäneet, että niiden välillä ei ole rakenteellista omistusyhteyttä. Väitetiedoksian- toon toimitetussa vastauksessa kiellettiin nimen- omaan, että tohtori Henss omistaisi Isoplusin uskottujen miesten tai bulvaanien välityksellä, kuten komissiooli väittänyt. Yhtiöt ilmoittivat, että ainoa yhteys on päämiehen ja kauppaedusta- jan välinen sopimussuhde. Yhtiöiden mukaan toh- tori Henss oli mukana johtajien klubissa siksi, (20) Henss Berlinin osakepääoman omisti yksi Henss Rosenhei- min johtajista yhdessä vaimonsa kanssa. Suullisessa kuulemisessa sekä Henss että Isoplus (joilla oli eri edustajat) kiistivät edelleen minkään omistusyhteyden olemassaolon. Juuri ennen suullista kuulemista komissio kuiten- kin tarkisti yhtiörekisteristä (Amtsgericht Charlot- tenburg) entistä Henssin Berliinin yhtiötä koske- vat tiedot. Sieltä löytyi asiakirja, jonka ilmeisesti Henss/ Isoplusin puolesta toimivat asianajajat (kyse ei ole samoista asianajajista, jotka ovat mukana tässä menettelyssä) olivat toimittaneet julkiseen rekiste- riin ja joka osoitti, että tammikuussa 1997 oli perustettu kommandiittiyhtiö (”Kommandit Ge- L 24/60 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 sellschaft”) holdingyhtiönä (21). toimimaan Henss/Isoplus-yhtiöiden (”Einbringungsvertrag”) Kyseisessä asiakirjassa lueteltiin osakkuudet, jotka sopimuskumppanit olivat siirtäneet GmbH & Co KG:lle (22). Isoplus Hohenbergin osakkeista; 160) Asianmukaisesti tehty sopimus osoitti, että tohtori Henss todellakin omisti enemmistön (83 prosent- tia) saman yhtiön toimitusjohtaja, joka on kyseisten osakkei- den rekisteröity omistaja, säilytti niitä uskottuna miehenä lu- kuun (23). Edelleen osoittautui, että Isoplus Ho- henbergin lisäksi oli muodostettu niin sanottu ”äänetön yhtiö” (”stille Gesellschaft”), jonka enemmistöosakas oli samoin tohtori Henss. Osak- keita säilytti hänen lukuunsa Isoplusin asianajaja, joka toimi myös uskottuna miehenä. tohtori Henssin (”Treuhänder”) (21) Holdingyhtiö HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteili- gungsgesellschaft on perustettu ”GmbH & Co KG”:ksi eli kommandiittiyhtiöksi, johon kuuluva osakeyhtiö toimii vas- tuunalaisena yhtiökumppanina (”Komplementär”); muut henkilöosakkaat (kommanditäärit, äänettömät yhtiömiehet) vastaavat vain tiettyyn summaan saakka. Yleisvastuullinen osakas eli ”Komplementär” on tässä GmbH & Co KG:ssa HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft mbH Verwaltungsgesellschaft. (22) Tässä sopimuksessa tohtori Henss, hänen liikekumppaninsa ja kummankin puoliso siirsivät useissa Henss/Isoplus-yhti- öissä omistamansa osakkuudet HFB Holding für Fernwärme- technik Beteiligungsgesellschaft mbH & Co KG:lle. Kyseessä olivat osakkuudet seuraavissa yhtiöissä: — Isoplus Fernwärmetechnik Vertriebsgesellschaft mbH (en- tinen Dipl. Kfm. Walter Henss GmbH), Rosenheim, — Dipl. Kfm. Walter Henss Fernwärmerohrleitungsbau GmbH, Berlin, — Isoplus Fernwärmetechnik GmbH, Sondershausen; — Isoplus Fernwärmetechnik Ges. mbH, Hohenberg, sekä kolme muuta yhtiötä Budapestissä, Schlüchternissä ja Lehrtessä. ”Einbringungsvertrag” -sopimuksen päiväyksen jälkeen HFB Holding on myynyt pois tohtori Henssin Isoplus Fernwärmetechnik Ges. mbH:n (Hohenberg) osakkeet, mutta näiden osakkeiden nykyinen omistaja ei ole komission tie- dossa. (23) Hän säilytti osakkeita 20. joulukuuta 1993 tehdyn hallinta- sopimuksen (”Treuhandvertrag”) mukaisesti; osakkeet hän oli saanut samana päivänä Isoplusin lukuun tässä menette- lyssä toimivalta asianajajalta. Tästä voidaan päätellä, että myös asianajaja oli säilyttänyt osakkeita tohtori Henssin uskottuna miehenä (157 kohta edellä). Asiakirjasta ilmeni myös, että Isoplus Hohenber- gin osakkuudesta sen kokonaan omistamassa tytäryhtiössä Isoplus Sonderhausenissa oli kolmas- osa tohtori Henssin liikekumppanin (joka oli yksi Henss Rosenheimin johtajista) ja hänen puoli- sonsa omistuksessa. He olivat myös Henss Berli- nin ainoat omistajat. Henss ja Isoplus väittivät, että kyseinen asiakirja sisälsi liikesalaisuuksia ja että se oli vahingossa ilmoitettu rekisteriin eikä sitä niin ollen olisi pitä- nyt käyttää todisteena eikä paljastaa menettelyssä. Komissio ei voi hyväksyä tätä perustetta, koska Henss/Isoplusin tai HFB:n edustajien julkiseen rekisteriin (vahingossa tai tarkoituksellisesti) toi- mittama asiakirja ei voi olla luottamuksellinen. Vaikka väitetiedoksiantoa ei lähetetty virallisesti holdingyhtiölle (jonka olemasaolo ja tarkoitus eivät olleet komission tiedossa, vaan paljastuivat vasta edellä kerrotussa tilanteessa), väitetiedoksi- annossa ilmaistiin selvästi, että menettelyn koh- teena oli Henss/Isoplus-konserni ja että yhtenäisen holdingyhtiön puuttuessa neljä mainittua toimivaa yhtiötä olivat sen edustajia asian selvittelyssä ja päätöksen täytäntöönpanossa. Näin ollen on aiheellista osoittaa tämä päätös sekä toimiville yhtiöille (joita nyt on kolme) että holdingyhtiölle (HFB Holding für Fernwärmetech- nik Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. KG, HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsge- sellscahft mbH Verwaltungsgesellschaft (nämä kaksi ovat Rosenheimissa) ja Isoplusin äänettö- mälle yhtiölle. d) KWH 161) Vaikka väitetiedoksiannossa todettiin, että menet- tely oli osoitettu Oy KWH Pipe AB:lle, asiakirjat toimitettiin itse asiassa (saantitodistusta vastaan) Oy KWH Tech AB:lle, joka on KWH Pipe:n kaukolämmityspääyksikkö. KWH käyttää nimi- tyksiä ”KWH Tech” ja ”KWH Pipe” samaa tar- 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/61 koittavina sen kaukolämmitystoimintaa käsiteltä- essä ja kirjeenvaihdossaan. Suullisessa kuulemi- sessa KWH ilmoitti, että se oletti menettelyn kohteena olevan KWH Tech eikä KWH Pipe. Koska sakko, jonka komissio katsoo aiheelliseksi KWH:n asiassa, ei ylitä kymmentä prosenttia Oy KWH Tech AB:n liikevaihdosta, ei ole ratkaisevan tärkeää, mille oikeushenkilölle KWH:n organisaa- tiossa päätös osoitetaan, ja se osoitetaan viralli- sesti Oy KWH Tech AB:lle. B. Korjaavat toimenpiteet 1. Asetuksen N:o 17 3 artikla 162) Jos komissio katsoo, että 85 artiklaa on rikottu, se voi vaatia kyseessä olevia yrityksiä lopettamaan tällaisen rikkomisen asetuksessa N:o 17 olevan 3 artiklan nojalla. Käsiteltävässä asiassa kartelliin osallistujat meni- vät merkittävän pitkälle (mutta lopulta epäonnis- tuneesti) salatakseen toimintansa. Niiden kokouk- set pidettiin pääosin salaisina näennäisesti laillis- ten toimialajärjestöjen kokouksien suojassa tai yhteydessä. Rikkominen jatkui pitkään komission 14 artiklan 3 kohdan nojalla tekemien tarkastuksien jälkeen, ja ainoa merkittävä muutos kartellin jäsenten toi- minnassa oli se, että johtajien klubin ja Saksan yhteysryhmän korkeimmat johtajat alkoivat pitää kokouksiaan Yhteisön ulkopuolella olettavasti toi- voen, että ne voisivat tällä tavalla jotenkin salata toimintansa. Viimeisessäkin kokouksessa keskus- teltiin kartellin jatkamisesta muilla keinoin. Näissä olosuhteissa ei ole mahdollista tietää luo- tettavasti, onko rikkominen vieläkään päättynyt. Sen vuoksi on välttämätöntä, että komissio vaatii yrityksiä, joille tämä päätös on osoitettu, lopetta- maan rikkomisen (jos ne eivät vielä ole näin tehneet) ja pidättymään vastedes kaikista sopi- muksista, yhdenmukaistetuista menettelytavoista tai yhteenliittymien päätöksistä, joilla voisi olla sama tai samantapainen tavoite tai vaikutus. 2. Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta (a) Yleisiä huomioita 163) Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan nojalla komissio voi päätöksellään määrätä yritykselle sakon, joka on vähintään 1 000 ja enintään 1 000 000 ecua taikka tätä suurempi mutta enin- tään 10 prosenttia kunkin rikkomiseen osallistu- neen yrityksen edellisen tilikauden liikevaihdosta, jos ne tahallaan tai tuottamuksellisesti rikkovat 85 artiklan 1 kohtaa. Sakon suuruuden määräämisessä on otettava huo- mioon kaikki siihen vaikuttavat asianhaarat ja erityisesti rikkomisen vakavuus ja kesto. Rikkomuksen vakavuuden arvioinnissa komissio ottaa huomioon sen laadun, sen todellisen vaiku- tuksen markkinoihin ja merkityksellisten maantie- teellisten markkinoiden laajuuden. Käsiteltävässä asiassa komissio soveltaa myös 18 päivänä heinäkuuta 1996 antamaansa tiedonan- toa sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieven- tämisestä kartelleja koskevissa asioissa (24). 164) Arvioidessaan rikkomisen vakavuutta kokonai- suutena komissio ottaa huomioon seuraavat ylei- set huomiot: a) Markkinoiden jakaminen ja hinnoista sopimi- nen ovat jo luonteeltaan 85 artiklan 1 kohdan erittäin vakavia rikkomisia. Täysin tietoisina toimintansa laittomuudesta valmistajat perus- tivat yhdessä salaisen ja vakiintuneen järjestel- män, jolla oli tarkoituksena rajoittaa kilpailua tärkeällä teollisuudenalalla. Niiden laiton yh- teistoiminta laajeni vähitellen, kunnes se kattoi koko yhteisön markkinat. b) Kartellijärjestelyt ulottuivat lopulta koko alalle, niitä suunniteltiin ja rohkaistiin jokai- sen kyseessä olevan yrityksen korkeimmalla tasolla ja niitä käytettiin yksinomaan osallistu- vien valmistajien eduksi ja niiden asiakkaita, kartelliin kuulumattomia kilpailijoita ja ylei- söä vastaan. (24) EYVL C 207, 18. 7. 1996, s. 4. L 24/62 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 165) Markkinoiden jakamista ja hintojen sopimista koskevan sopimuksen sellaisenaan vakavan luon- teen lisäksi ovat seuraavat kohdat raskauttavia tekijöitä komission arvioidessa rikkomisen vaka- vuutta: Tätä varten yritykset voidaan pääsääntöisesti jakaa neljään luokkaan sen mukaan, mikä on niiden suhteellinen merkitys yhteisön merkityksel- lisillä markkinoilla, ottaen huomioon tarvittaessa myös muita tekijöitä, erityisesti tarve varmistaa tehokas varoittava vaikutus. a) Kiintiösopimuksen laittomuutta vahvistettiin ottamalla käyttöön vilpillinen, salaiseen yhteis- työhön perustuva tarjousjärjestelmä. Tällä alalla suurin osa liiketoiminnasta tapahtuu tarjouskilpailujen kautta, ja niissä oletetaan osallistujien tekevän keskenään kilpailevia tar- jouksia. Julkisilla viranomaisilla ja urakoitsi- joilla, jotka järjestivät tarjouskilpailuja, oli oikeus odottaa, että annetut tarjoukset eivät syntyneet osallistujien salaisen yhteistyön tu- loksena. Yli 400 000 ecun arvoisten toimitus- sopimusten kohdalla on käytettävä yleisen edun mukaista yhteisön lainsäädännössä sää- dettyä tarjouskilpailumenettelyä: valmistajat toimivat laittomasti yhdessä vastoin yhteisön lainsäädännön tarkoitusta, b) Laiton laadittiin järjestelmä ja toteutettiin hyökkäävästi siten, että ei ainoastaan varmis- tettu sitä, että sen jäsenet noudattavat järjeste- lyjä, vaan ainoa kartellin ulkopuolinen tärkeä kilpailija eli Powerpipe yritettiin poistaa mark- kinoilta. Komissio ottaa yrityskohtaisia sakkoja määrätes- sään huomioon myös kunkin yhteiseen järjeste- lyyn osallistumisen keston. Yleensä voidaan kui- tenkin sanoa, että rikkominen oli kestoltaan kes- kinkertaista, mikä merkitsee enintään 50 prosen- tin korotusta rikkomisen vakavuuden perusteella määrättävään sakkoon. kehittyneimpiä Komissio ottaa kuitenkin huomioon sen, että vaikka käsiteltävä asia koskee yhtä rikkomista, sen a) tanskalaisavalmistajien väliset järjestelyt vuoden 1990 lopulta alkaen ja b) syyskuussa 1994 alka- neet Euroopan laajuiset järjestelyt, joihin sisältyi Powerpipen vastainen toiminta. ilmentymiä olivat Sen vuoksi komissio katsoo, että tarkasteltava rikkominen merkitsi erittäin vakavaa 85 artiklan 1 kohdan rikkomista, josta mahdollinen sakko olisi vähintään 20 miljoonaa ecua. Vuosien 1991–1993 pääosin Saksan markkinoita koskeneiden järjestelyjen osalta (kohdat 38–52) komissio ottaa sakkoja määrätessään huomioon arvionsa, jonka mukaan näiden järjestelyjen käy- tännön vaikutus oli vähäinen. 166) Tässä rikkomusluokassa on kuitenkin otettava huomioon rikkomuksiin syyllistyneiden todellinen taloudellinen kapasiteetti aiheuttaa huomattavaa merkittävää vahinkoa kilpailulle ja asetettava sakko tasolle, joka on riittävän varoittava. 167) Kunkin yrityksen osalta komissio ottaa huomioon sakon määrässä myös kaikki raskauttavat tai lie- ventävät seikat. Käsiteltävänä olevassa asiassa, jossa on mukana useita yrityksiä, on tarpeen ottaa huomioon sak- kojen perusmäärää laskettaessa rikkomusten ta- pauskohtainen painoarvo ja siten kunkin yrityk- sen rikkomisen todellinen vaikutus kilpailuun. Tämän menetelmän mukaan laskettu sakko- summa ei saa missään tapauksessa ylittää 10 prosenttia yrityksen koko maailmasta kertyvästä liikevaihdosta asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ja tämän vuoksi on mahdolli- sesti tehtävä mukautuksia. Tämä on erityisen tarpeellista siksi, että tässä asiassa rikkomiseen osallistuneet yritykset ovat hyvin erikokoisia. Huomioon otetaan myös kunkin yrityksen asema sakkojen määräämättä jättämisestä tai niiden alentamisesta annetun tiedonannon perusteella. 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/63 b) Yrityskohtaiset sakot i) A B B — Rikkomisen vakavuus 168) Arvioidessaan ABB:lle määrättävää yksittäistä rangaistusta komissio ottaa huomioon ABB:n taloudelliset mahdollisuudet vahingoittaa kilpailua merkittävästi sekä tarpeen määrätä sakot niin suuriksi, että niillä on riittävä ehkäisevä vaiku- tus. ABB:n osalta suhteelliseen merkitykseen merkityk- sellisillä markkinoilla perustuva lähtökohta sakon suuruuden määrittämisessä edellyttää edelleen mukautusta ylöspäin sen huomioon ottamiseksi, että ABB on yksi Euroopan suurimmista teolli- suuskonserneista. Tällä mukautuksella on kaksi tarkoitusta: 1) sen varmistaminen, että sakolla on riittävä varoittava vaikutus, 2) sen seikan huomioon ottaminen, että isoilla yrityksillä on käytettävissään sellainen oikeu- dellinen ja taloudellinen tietämys ja infrastruk- tuuri, joiden avulla se voi todeta helpommin, että sen toiminta muodostaa rikkomisen, ja olla tietoinen rikkomisesta kilpailuoikeuden mukaan aiheutuvista seuraamuksista. 169) ABB:n osallistuminen 85 artiklan rikkomiseen ei ollut (kuten ABB aluksi yritti esittää) vain sen hajautetussa organisaatiossa toimivan vähäisen tytäryhtiön omavaltainen ja epätavallinen toimen- pide. järjestäminen oli ABB:n strateginen Kartellin suunnitelma, jolla pyrittiin valvomaan kaukoläm- mitysalaa. Suunnitelma laadittiin ja hyväksyttiin yhtymän ylimmässä johdossa ja johto myös ohjasi sen toteuttamista. Myös kartellin kiistämistä ja jatkamista vielä salailua sekä sen toiminnan yhdeksän kuukautta komission tutkimuksen käynnistymisestä ohjasi ABB:n ylin johto. On ilmiselvää, että ABB käytti järjestelmällisesti taloudellista valtaansa ja voimavarojaan suurena monikansallisena yhtiönä vahvistaakseen kartellin vaikutuksia ja varmistaakseen, että muut yritykset noudattivat sen tahtoa. Suullisen kuulemisen aikoihin ABB oli luopunut yrityksistä syyttää kaikesta tanskalaista tytäryhti- ötään ABB IC Mølleriä eikä se enää kiistä konser- nitason vastuuta (vaikka väittääkin yhä, että kau- kolämmityksen liiketoimintayksikkö olisi ”yritys”, jonka liikevaihdosta 15 artiklan 2 kohdan mukai- nen 10 prosentin enimmäismäärä on laskettava). Komissio ei hyväksy tätä perustetta. Kaikkein korkeimman johdon todistettu osallistuminen kar- telliin korostaa tarvetta asettaa sakko tasolla, joka varmistaa riittävän varoittavan vaikutuksen. Komissio katsoo, että ABB:n osalta varoittavan vaikutuksen tarve edellyttää erittäin vakavaa rik- komusta koskevan 20 miljoonan ECU:n vähim- mäissakon painottamista kertoimella × 2,5, jolloin lähtökohtana on 50 miljoonaa ecua. — Rikkomisen kesto 170) ABB ei kiistä sitä, että rikkominen kesti yli viisi vuotta. Komissio ottaa kuitenkin huomioon, että vaikka jatkuvana tavoittteena koko ajan oli kil- pailun rajoittaminen, 1) järjestelyt olivat alkuvai- heessa epätäydellisiä ja niiden rajoittava vaikutus Tanskan markkinoiden ulkopuolella oli vähäinen, 2) järjestelyt olivat käytännöllisesti katsoen pysäh- dyksissä vuoden 1993 lopulta vuoden 1994 alku- kuukausiin, 3) järjestelyt saavuttivat kehittyneim- män muotonsa vasta kun Euroopan laajuinen kartelli perustettiin 1994-1995 (vaikka ”Tanskan kartelli” toimikin tehokkaasti jo vuosista 1991- 1993 alkaen). Jos jatkuvan rikkomisen kestoksi katsotaan viisi vuotta, on ABB:n sakkoon aiheellista soveltaa × 1,4 lisäpainoa. Tämä nostaa 169 kappaleessa määrätyn summan 70 miljoonan ecun perussummaan. — Raskauttavat ja lieventävät seikat 171) Rikkomisen vakavuutta lisäävät ABB:n kohdalla seuraavat seikat: — ABB:n toiminta kartellin johtajana ja aloit- teentekijänä, mukaan lukien ABB:n muihin yrityksiin kohdistama painostus niiden suos- tuttelemiseksi mukaan kartelliin, L 24/64 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 — ABB:n järjestelmälliset Powerpipen vastaiset toimenpiteet, joilla pyrittiin poistamaan tämä markkinoilta, — näin selvän ja kiistämättömän rikkomisen jat- kaminen tutkimusten jälkeen huolimatta siitä, että kilpailuasioiden pääosasto oli varoittanut sen ylintä johtoa tällaisen menettelyn seuraa- muksista. Nämä huomattavat raskauttavat tekijät huomioon ottaen on perusteltua nostaa perussakkoa 50 pro- senttia. 172) Ainoa lieventävä seikka, jonka komissio voi ABB:n kohdalla ottaa huomioon, on huomattavan korvauksen maksaminen Powerpipelle ja sen enti- selle omistajalle. Tämän osatekijän tunnustami- seksi komissio alentaa perussakkoa 5 miljoonalla eculla. Komissio ei hyväksy sitä, että väitetty ABB:n lainkuuliaisuuspolitiikan ”vahvistaminen”, jonka se esittää lieventävänä seikkana, johtaisi sakon alentamiseen. ABB ilmoitti, että sen politiikkana on kaikkina aikoina ollut kaikkien voimassa ole- vien lakien, niin kansallisen kuin yhteisön kilpai- lusäännöstönkin, ehdoton noudattaminen. Onpa virallinen politiikka ollut mikä tahansa, korkein johto ei sitä noudattanut. Se ei myöskään estänyt kartellin ylintä johtoa jatkamasta toimintaansa yhdeksän kuukauden ajan tutkimuksista. ABB:n lakiasiainosaston 29. marraskuuta 1995 IC Møl- lerin silloiselle pääjohtajalle antamat ohjeet, joi- den mukaan ABB:n toimihenkilöiden ei ”sitovan yrityspolitiikan” mukaan pitänyt koskaan ryhtyä rikkomaan EY:n kilpailulainsäädäntöä, jäivät sel- västi vaikutuksitta. ABB ilmoittaa, että pian 17. tammikuuta 1996 pidetyn kokouksen jälkeen BA- VDH:n johto oli antanut kaikille yhtiöille suulliset ohjeet ”pidättyä laittomista yhteyksistä kilpailijoi- hin”, mutta kuuden viikon kuluttua, 4. maalis- kuuta, se kannatti johtajien kokouksessa ”konsul- tin” palkkaamista, jotta kartellia voitaisiin jatkaa ilman ”täysistuntoja”. Vielä sittenkin, kun komis- sio lähetti tiedonsaantipyynnöt, ABB:n henkilöstö sai ohjeen noudattaa kilpailulainsäädännön mää- räyksiä (muistio 4. huhtikuuta 1996), ja ohjeen olivat laatineet henkilöt, jotka aktiivisimmin osal- listuivat kartellin toimintaan; ohjeissa kiistettiin kokonaisuudessaan virheellistä menettelyä koske- vat väitteet, jotka ABB myöhemmin myönsi tosiksi. Lisäksi vielä sen jälkeen, kun ABB:n asi- anajajat olivat kahdesti ilmoittaneet komissiolle (21. maaliskuuta ja 1. huhtikuuta 1996 päivätyt kirjeet) yrityksen halukkuudesta yhteistyöhön, ABB IC Møllerin johtaja osallistui kokoukseen (tosin tuloksettomaan) Løgstørin myyntijohtajan kanssa keskustellakseen tavoista jatkaa kartellia ”muilla keinoin”. ABB ilmoitti vastaväitetiedoksiantoon antamas- saan vastauksessa myös, että sille olisi annettava hyvitystä siitä, että se oli ”vapauttanut tehtävis- tään” rikkomisesta suurimmassa vastuussa olleet ylimmän johdon jäsenet. Näiden henkilöiden siir- tojen tarkoituksena oli estää rikkomisen uusimi- nen ja osoittaa selvästi koko henkilöstölle, että yhtymän lainkuuliaisuuspolitiikan rikkomista ei sallittaisi. Todellisuudessa tällaisella viestillä ABB:n henki- löstöön olevaa varoittavaa vaikutusta on varmasti heikentänyt toteutettujen kurinpitotoimenpiteiden valikoiva luonne: mukana olleista johtajista kaik- kein korkeimmat välttyivät täysin kaikilta rangais- tusseuraamuksilta ja ainoastaan yksi keskitason johtaja lähti konsernista. ja Daimler-Benz, ABB jotka ovat Adtranzin yhteisomistajia, ilmoittivat 15 päivänä lokakuuta johtava 1998, että sen puheenjohtaja (jonka asema kartellissa hänen ollessaan ABB:n varatoi- mitusjohtaja on näytetty täysin toteen, ks. 9, 10, 21, 49, 52, 55 ja 156 kappale) jättää yrityksen. Hänen lähtönsä, josta on päätetty vähän ennen tämän päätöksen tekemistä ja jonka ei ole edes esitetty olevan rangaistus, ei voi muuttaa komis- sion päätelmiä. Sekä raskauttavat että lieventävät seikat huomi- oon ottaen sopiva sakko ABB:lle on 100 miljoo- naa ecua. — Sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieven- tämisestä annetun tiedonannon soveltaminen 173) Komissio aikoo kuitenkin alentaa muutoin mää- rättävää asianmukaista sakkoa, koska ABB on 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/65 toiminut yhteistyössä komission kanssa sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kar- telleja koskevissa asioissa annetun komission tie- donannon mukaisesti. Tässä asiassa yritys ei ole ilmoittanut komissiolle salaisesta kartellista a) ennen tutkimuksen aloitta- mista (tiedonannon osa B) eikä b) sen jälkeen, kun komissio on suorittanut tutkimuksen, jolla ei ole onnistuttu osoittamaan riittäviä perusteita ase- tuksen N:o 17 3 artiklan mukaisen menettelyn aloittamiselle (osa C). Tiedonannon osassa D yritykselle, joka ei täytä kaikkia osissa B tai C esitettyjä ehtoja, voidaan silti antaa huomattava 10–50 prosentin alennus sakosta, joka sille muuten määrättäisiin, jos yritys (esimerkiksi) — ennen väitetiedoksiannon lähettämistä toimit- taa komissiolle tietoja, asiakirjoja tai muuta aineistoa, joka edistää merkittävästi rikkomi- sen olemassaolon toteamista, ja/tai — väitetiedoksiannon saatuaan ilmoittaa komis- siolle, että se ei merkittävässä määrin kiistä niitä seikkoja, joihin komissio väitteensä perustaa. 174) Vaikka rikkominen jatkui yhdeksän kuukautta tarkastuksen jälkeen, ABB oli komission kanssa osassa D tarkoitetussa yhteistyössä, ja tämä on tunnustettava myönnettävän alennuksen muo- dossa. ABB: (ja muiden yritysten) 11 artiklan mukaisen tietojensaantipyynnön lähettämisen jälkeen toimit- tamat tiedot auttoivat merkittävästi relevanttien asioiden selvittämisessä erityisesti Tanskan kartel- lin (vuoden 1990 lopulla) synnyn osalta: komissio ei ollut saanut merkittävää näyttöä tuota ajanjak- soa tutkiessaan, vaikkakaan ei pidä paikkaansa (kuten ABB väittää), että komissiolla ei ollut riit- tävää näyttöä kartellin olemassaolosta ajalta ennen vuotta 1994, sillä komissio sai Tarcolta, Løgstøriltä ja Starpipelta muistiinpanoja toimitus- johtajien kokouksista ja muita tietoja, jotka olivat peräisin vuodelta 1992 asti, ja osa kaikkein ras- kauttavimmista asiakirjoista (esimerkiksi liite 48) oli löydetty ABB IC Mølleriltä. On huomattava, että ABB:n yhteistyö alkoi vasta kun komissio oli lähettänyt 11 artiklan mukaiset yksityiskohtaiset tietojensaantipyynnöt kaikille yrityksille; näissä pyynnöissä niitä kehotettiin selittämään niiden tiloista kesäkuussa 1995 löy- dettyjä raskauttavia asiakirjoja. Näin ollen ABB:n sakkkoa ei voida alentaa osassa D määritellyllä 50 prosentin enimmäismäärällä. Kaikkia merkityksellisiä seikkoja harkittuaan ko- missio katsoo, että on aiheellista alentaa muutoin määrättävää sakkosummaa 30 prosentilla. ABB:n on tämän vuoksi maksettava sakkoa 70 miljoonaa ecua. ii) L ø g s t ø r 175) Løgstør on Euroopan toiseksi suurin esieristetty- jen putkien valmistaja, jonka alan tuotteiden myynti on noin puolet ABB:n myynnistä. Ottaen huomioon tämä seikka ja se, että Løgstør on yhden tuotteen valmistaja sitä koskevan sakon lähtökohdaksi mukautetaan 10 miljoona ecua. Løgstør osallistui rikkomiseen yhtä kauan kuin ABB, mikä kuvastuu sakon korottamisena lähtö- kohdasta kertoimella x 1,4, joten perussummaksi tulee 14 miljoonaa ecua. 176) Løgstørin tahallinen jatkuva osallistuminen rikko- miseen tutkimusten jälkeen 108–112 kappaleessa esitetyissä olosuhteissa on huomattava raskaut- tava seikka. Toinen raskauttava seikka on Løgstø- rin aktiivinen rooli Powerpipeen kohdistetuissa kostotoimissa, vaikka komissio ei katsokaan Løgstørin osallisuutta ABB:n osallisuuden veroi- seksi (vaikka ABB on näin yrittänyt väittää). Edellä esitetyn huomioon ottaen on aiheellista korottaa Løgstørin perusmäärää 30 prosentilla. Løgstørin osuuteen rikkomisessa ei liity lieventä- viä asianhaaroja, joilla voitaisiin perustella sakon alentamista. Voi olla, että Løgstør on joutunut L 24/66 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 useita kertoja ABB:n painostuksen kohteeksi, mutta sen esitys, että se olisi vasten tahtoaan joutunut ABB:n vetämänä kartelliin, on huomat- tavasti liioiteltu. Aiheellinen sakko ennen yhteis- työn perusteella annettavaa alennusta olisi Løg- størille 18 200 000 ecua. Koska edellä kuvatun määritelmän mukaisesti las- kettu lopullinen sakkosumma ei saa missään tapauksessa ylittää 10 prosenttia Løgstørin koko maailmasta kertyvästä liikevaihdosta asetuksen N:o 17 15 artilan 2 kohdan mukaisesti, sakkoa määrätään 12 700 000 ecua, jotta tätä rajoitusta ei ylitetä. 177) Sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämi- sestä kartelleja koskevissa asioissa annettua komission tiedonantoa sovelletaan myös Løgstø- riin, joka toimitti vapaaehtoisesti komissiolle tietojensaanti- (vaikka 11 artiklan mukainen pyyntö antoikin siihen tilaisuuden) todisteasiakir- joja, jotka edistivät merkittävästi eräiden asian tärkeiden osien selvittämistä, erityisesti sen, että kartellin jäsenet olivat päättäneet jatkaa sen toi- mintaa tutkimusten jälkeen: komissio oli epäillyt tätä, mutta ei ollut saanut siitä todisteita. Komission tiedonannon osan D mukaisesti komis- sio alentaa Løgstørin sakkoa saman verran kuin ABB:n eli 30 prosenttia. Løgstørille määrättävä kokonaissakko on näin ollen 8 900 000 ecua. iii) T a r c o , S t a r p i p e , H e n s s / I s o p l u s j a P a n - I s o v i t 178) Ottaen huomioon niiden merkityksen markki- noilla ja niiden toiminnan vaikutuksen kilpailuun komissio mukauttaa niiden sakkojen laskemisen lähtökohdaksi kunkin kohdalla 5 miljoonaa ecua. sesti ennen vuotta 1994, jolloin painoiksi määrä- tään Pan-Isovitille × 1,33 ja Henss/Isoplusille × 1,25. Lopputulokseksi saadaan seuraavat perusmäärät: Lähtökohta Kesto Perusmäärä (ecuina) Tarco Starpipe 5 000 000 5 000 000 × 1,4 × 1,4 7 000 000 7 000 000 Pan-Isovit 5 000 000 × 1,33 6 600 000 Henss/Isoplus 5 000 000 × 1,25 6 250 000 179) Kussakin tapauksessa perusmäärää on korotettava sen raskauttavan seikan vuoksi, että näin ilmeistä rikkomista jatkettiin tutkimusten suorittamisen jälkeen. Tämän huomioonottamiseksi Tarcon, Starpipen ja Pan-Isovitin sakkoa korotetaan 20 prosenttia. Henss/Isoplusin kohdalla komission on otettava huomioon kaksi muutakin raskauttavaa seikkaa, nimittäin 1) yrityksen keskeinen rooli kartellin toteuttamisessa ja 2) järjestelmällinen yritys johtaa komissiota harhaan konserniin kuuluvien yhtiöi- den välisen todellisen suhteen selvittelyssä; tämä merkitsi tietoista komission tutkimusten häirintää, joka onnistuessaan olisi voinut mahdollistaa yri- tyksen välttymisen asianmukaiselta sakolta ja/tai tehdä sen perimisen vaikeammaksi. Siksi Henss/Isoplusin sakkoa korotetaan 30 pro- senttia. Mitään sellaisia lieventäviä asianhaaroja ei ole, joiden perusteella näiden yritysten sakkoja voitai- siin alentaa. Keston mukaan sovellettavat painot ovat kuiten- kin erilaisia: Tarco ja Starpipe osallistuivat kartel- liin yhtä kauan kuin ABB ja Løgstør, ja siksi niiden kohdalla × 1,4 korotuskerroin on paikal- laan, kun taas Pan-Isovit ja Henss/Isoplus osallis- tuivat vähemmän aikaa ja silloinkin katkelmalli- Näin olleen katsotaan kyseisten yritysten kohdalla aiheellisiksi seuraavat sakot (ennen sakkojen mää- räämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonan- non mukaisia vähennyksiä): 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/67 — Tarco 8 400 000 ecua — Starpipe 8 400 000 ecua — Henss/Isoplus 8 125 000 ecua — Pan-Isovit 8 000 000 ecua Sakot, jotka muuten olisivat aiheellisia, ylittäisi asetuksen N:o 17 15 artiklassa säädetyn enim- mäismäärän eli 10 prosenttia päätöksen antamista edeltävän tilivuoden kokonaisliikevaihdosta. Näille yrityksille määrättävät sakot määrätään sel- laisiksi, että ne eivät ylitä sallittua enimmäismää- rää; näin ollen ne ovat 4 170 000 ecua Tarcolle ja 1 840 000 ecua Starpipelle 4 950 000 ecua Henss/ Isoplusille ja 1 910 000 ecua Pan-Isovitille (mistä voidaan vielä vähentää yhteistyön vuoksi annet- tava alennus). 180) Sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämi- sestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komis- sion tiedonannon osalta komissio ottaa huomi- oon, että Tarco toimitti tietoja ja asiakirjoja, jotka auttoivat komissiota selvittämään ne seikat, joihin tämä päätös perustuu. Tarcon sakkoa alennetaan 30 prosenttia. Pan-Isovit ja Starpipe toimivat ehkä siinä väli- maastossa, jonka ääripäät ovat aktiivinen yhteis- työ komission kanssa ja vastaaminen 11 artiklan mukaiseen pyyntöön pelkästään myöntämällä ne seikat, joita ei voida kiistää. Nämä kaksi yritystä eivät kiistäneet niihin kohdistettuja keskeisiä tosi- asioita koskevia väitteitä, ja vaikka Pan-Isovit kiisti, että sen osallistuminen kokouksiin ennen vuotta 1994 muodosti 85 artiklan rikkomisen, komissio ei aio rangaista sitä tästä kannasta. Sekä Starpipen että Pan-Isovitin sakkoa alennetaan sak- kojen määräämättä jättämisestä tai lieventämi- sestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komis- sion tiedonannon osan D mukaisesti 20 prosent- tia. Henss/Isoplusille ei voida myöntää alennusta yhteistyön perusteella. On totta, että se kiisti ensin 11 artiklan mukaisiin pyyntöihin antamis- saan vastauksissa tietävänsä mitään rikkomisesta tai mitenkään osallistuneensa siihen eikä todella- kaan käsitellyt lainkaan useimpia merkityksellisiä asioita, mutta lopulta tämä yritys antoi komissi- olle asiakirjoja, jotka lisäsivät jo käytössä olleita todisteita. Henss/Isoplus ei keskeisiltä osin kiistä- nyt sitä, että rikkominen oli tapahtunut vuoden 1994 lopulta lähtien (vaikka se väittikin osallistu- jiksi Isoplusyhtiöitä eikä Henssiä). Voidakseen saada alennusta sakostaan yrityksen on kuitenkin toimittava hyvässä uskossa eikä se saa pyrkiä harhauttamaan komissiota tärkeässä asiassa, ku- ten Henss/Isoplus teki. Näille neljälle yritykselle määrätään näin ollen seuraavat sakot: — Tarco 3 000 000 ecua — Henss/Isoplus 4 950 000 ecua — Pan-Isovit 1 500 000 ecua — Starpipe 1 475 000 ecua iv) B r u g g , K W H , K e - K e l i t j a S i g m a 181) Näiden neljän yrityksen osuus kaukolämmitys- markkinoilla on melko vähäinen. Niiden osallistu- mista on luonnehditava osallistumiseksi erittäin vakavaan 85 artiklan rikkomiseen, mutta sakkoa määrättäessä on otettava huomioon niiden toi- minnan erityisvaikutus ja niiden koko suhteessa ABB:hen. Rikkomisen vakavuuden huomioon ottaen sakon mukauttamisen lähtökohta näiden neljän valmis- tajan kohdalla ei voi olla alhaisempi kuin 1 mil- joona ecua, ja komissio määrää sen tämän suurui- seksi kaikille neljälle yritykselle. Sakot painotetaan (soveltuvin osin) kuvastamaan rikkomisen kestoa, joka oli Bruggin kohdalla noin 20 kuukautta, KWH:n kohdalla noin yksi vuosi, Ke-Kelitin kohdalla 15 kuukautta ja Sigman koh- dalla yksi vuosi. Sakon perusmäärät arvioidaan tämän vuoksi seuraaviksi: Lähtökohta Painotus Perussakko (ecuina) Brugg KWH Ke-Kelit Sigma 1 000 000 × 1,1 1 100 000 1 000 000 — 1 000 000 1 000 000 × 1,1 1 100 000 1 000 000 — 1 000 000 L 24/68 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 182) Raskauttavien ja lieventävien tekijöiden osalta komissio ottaa huomioon tämän ilmeisen rikko- misen tahallisen jatkamisen yhdessä muiden osal- listujien kanssa ja korottaa sakkoja 20 prosent- tia. myöntää alennuksia tiedonannossa määrätyllä tavalla. Näille neljälle yritykselle määrättävät sakot ovat sen vuoksi seuraavat: Bruggin osalta ei rikkomiseen liity lieventäviä seikkoja, jotka voisivat oikeuttaa sakon alentami- sen. KWH:n osalta komissio ottaa huomioon sen, että yritys ei osallistunut Powerpipen vastaiseen boi- kottiin. (KWH itse kertoo, että se pakotettiin liittymään kartelliin uhkailemalla, mutta tämä ei vaikuta uskottavalta, koska se onnistui kuitenkin vaatimaan itselleen suuremman kiintiön kuin muut valmistajat olivat alun perin sille halunneet antaa. ) — Brugg: 925 000 ecua, — KWH: 700 000 ecua, — Ke-Kelit: 360 000 ecua, — Sigma: 400 000 ecua, ON TEHNYT SEURAAVAN PÄÄTÖKSEN: Ei ole myöskään hyväksytty, että KWH ei tiennyt tai epäillyt järjestelyn laillisuutta. 1 artila Komissio katsoo, että KWH:n kieltäytyminen boi- kotista oikeuttaisi lievennykseen, joka kompen- soisi rikkomisen vakavuuden tavallisesti aiheutta- man 20 prosentin korotuksen sakkoihin, joten KWH:n osalta sakko jää lähtökohtasummaan. Koska Ke-Kelitin ja Sigman osuus oli vähäinen ja niiden osallistuminen rajoittui Itävaltaan ja Itali- aan, jotka molemmat ovat suhteellisen pieniä kau- kolämmitysmarkkinoita, komissio voi alentaa muutoin soveltuvaa määrää kahdella kolmaso- salla. 183) Sakkojen määräämättä jättämisestä tai niiden lie- ventämisestä kartelleja koskevissa asioissa anne- tun komission tiedonannon soveltamisen osalta on todettava, että Bruggin ja KWH:n sakkoja alennetaan 30 prosenttia, koska ne ovat antaneet komissiolle tärkeitä tietoja eivätkä ole kiistäneet niille esitettyjä syytteitä. Ke-Kelit saa sakosta 20 prosentin alennuksen, koska se ei vastustanut väitetiedoksiannon kes- keistä sisältöä. ABB Asea Brown Boveri Ltd, Brugg Rohrsysteme GmbH, Dansk Rørindustri A/S, Henss/Isoplus Group, Ke-Kelit Kunstoffwerk GmbH, Oy KWH Tech Ab, Løgstør Rør A/S, Pan-Isovit GmbH, Sigma Tecnologie di rivestimento Srl. ja Tarco Energi A/S ovat rikkoneet perustamissopi- muksen 85 artiklan 1 kohtaa perusteluosassa kuvatulla tavalla ja siinä kuvatussa laajuudessa osallistumalla esie- ristettyjen kaukolämmitysputkien alalla sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen kokonaisuuteen, joka sai alkunsa noin marras—joulukuussa 1990 neljän tanskalaisvalmistajan välisenä, laajeni sitten muille kan- sallisille markkinoille ja koskemaan Pan-Isovitia ja Henss/ Isoplusia sekä muodosti vuoden 1994 lopulla laajan, koko yhteismarkkinat kattavan kartellin. Rikkominen kesti seuraavasti: — ABB, Dansk Rør, Løgstør, Pan-Isovit ja Tarco noin marras — joulukuusta 1990 ainakin maalis- tai huhti- kuuhun 1996, — Henss/Isoplus noin lokakuusta 1991 samaan ajankoh- taan saakka, — Brugg noin elokuusta 1994 samaan ajankohtaan saakka, — Ke-Kelit noin tammikuusta 1995 samaan ajankohtaan saakka, — KWH ainakin maaliskuusta 1995 samaan ajankoh- taan saakka, Sigman puolustuksessa kierreltiin tosiseikkoja, sel- keitä myönnytyksiä ei tehty eikä näin ollen voida — ja Sigma noin huhtikuusta 1995 samaan ajankohtaan saakka. 30. 1. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 24/69 Rikkomisen pääpiirteet olivat seuraavat: — kansallisten markkinoiden ja lopulta koko Euroopan markkinoiden jakaminen osallistujien kesken kiintiöi- den pohjalta, — HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungs- gesellschaft mbH & Co. KG, — HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungs- gesellschaft mbH Verwaltungsgesellschaft, — kansallisten markkinoiden osoittaminen tietyille val- mistajille ja sen järjestäminen, että muut valmistajat vetäytyvät markkinoilta, — Isoplus Fernwärmetechnik Vertriebsgesellschaft mbH (entinen Dipl. -Kfm. Walter Henss GmbH Rosenheim), — tuotteen ja yksittäisten hankkeiden hintojen sopimi- nen, — yksittäisten hankkeiden osoittaminen määrätyille val- mistajille ja tarjousmenettelyn ohjaileminen näiden hankkeiden osalta tarkoituksena varmistaa, että kar- tellin määräämä valmistaja sai kyseisen urakan, — yhdenmukaistettujen toimintatapojen sopiminen ja toteuttaminen kartellin suojaamiseksi ainoan sen ulkopuolisen merkittävän toimijan Powerpipe AB:n kilpailulta ja kilpailijan kaupallisen toiminnan estämi- seksi, sen liiketoiminnan vahingoittamiseksi tai sen poistamiseksi kokonaan markkinoilta. 2 artikla Edellä 1 artiklassa lueteltujen yritysten on heti lopetettava kyseinen rikkominen, jos ne eivät ole sitä jo lopettaneet. Niiden on tästä lähtien esieristettyihin putkiin liittyvässä toiminnassaan pidätyttävä kaikista sopimuksista tai joilla voi olla yhdenmukaistetuista menettelytavoista, sama tai samanlainen tavoite tai vaikutus kuin kyseisellä rikkomisella; tämä koskee myös kaupallisten tietojen vaihtoa, jonka avulla ne voisivat seurata minkä tahansa markkinoiden jakamista, hintojen määräämistä tai tar- jousten ohjailemista yhteisössä koskevan hiljaisen tai nimenomaisen sopimuksen noudattamista. 3 artikla Edellä 1 artiklassa mainituille yrityksille määrätään siinä todettujen rikkomisten vuoksi seuraavat sakot: — Isoplus Fernwärmetechnik GmbH, Sondershau- sen, — Isoplus Fernwärmetechnik Ges. mbH — stille Gesellschaft, — Isoplus Fernwärmetechnik Ges. mbH, Hohen- berg, e) Ke-Kelit Kunststoffwerk mbH, sakkoa 360 000 ecua; f) Oy KWH Tech AB, sakkoa 700 000 ecua; g) Løgstør Rør A/S, sakkoa 8 900 000 ecua; h) Pan-Isovit GmbH, sakkoa 1 500 000 ecua; i) Sigma Tecnologie Di Rivestimento Srl. , sakkoa 400 000 ecua; j) Tarco Energi A/S, sakkoa 3 000 000 ecua. 4 artikla Sakot on maksettava kolmen kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta seuraavalle tilille: 310-0933000-43 Euroopan komissio Banque Bruxelles-Lambert Agence Europe´enne Rond-Point Schuman / Schumanplein 5 B-1040 Bruxelles/Brussel Kolmen kuukauden kuluttua on ilman eri määräystä maksettava korkoa sen korkotason mukaan, jota Euroo- pan keskuspankki perii ecumääräisistä tilitapahtumista sen kuukauden ensimmäisenä työpäivänä, jona tämä pää- tös tehtiin, korotettuna 3,5 prosenttiyksiköllä, eli 7,5 prosenttia. a) ABB Asea Brown Boveri Ltd, sakkoa 70 000 000 5 artikla ecua; b) Brugg Rohrsysteme GmbH, sakkoa 925 000 ecua; c) Dansk Rørindustri A/S, sakkoa 1 475 000 ecua; Tämä päätös on osoitettu seuraaville: a) ABB Asea Brown Boveri Ltd, Affolternstraße 44, 8050 Zürich, Switzerland, c/o ABB IC Møller A/S, Treldevej 191, DK-7000 Fredericia, d) Henss/Isoplus-konserni, sakkoa 4 950 000 ecua, josta b) Brugg Rohrsysteme GmbH, Adolf-Oesterheld-Straße vastaavat seuraavat yhtiöt yhdessä ja erikseen: 31, D — 31515 Wunstorf; L 24/70 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 30. 1. 1999 c) Dansk Rørindustri A/S, Nymarksvej 37, DK — 7000 f) Oy KWH Tech AB, Kappelinmäentie 240, FIN — Fredericia; 65370 Vaasa, d) Henss/Isoplus-konserni, jota edustavat g) Løgstør Rør A/S, Danmarksvej 11, DK — 9670 — HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungs- gesellschaft mbH & Co. KG, Aisingerstraße 12, D — 83026 Rosenheim, — HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungs- gesellschaft mbH Verwaltungsgesellschaft, Aisin- gerstraße 12, D — 83026 Rosenheim, — Isoplus Fernwärmetechnik GmbH, Aisingerstraße 12, D — 83026 Rosenheim, Løgstør, h) Pan-Isovit GmbH, Leipziger Straße 130, D — 36037 Fulda, i) Sigma Technologie di rivestimento S. r. l. , Via Cam- pagna Sopra 14, I — 25017 Lonato (BS); j) Tarco Energi A/S, Erritsø Møllebanke 10, DK — 7000 Fredericia. — Isoplus Fernwärmetechnik Ges. mbH, Furthofer- straße 1A, A — 3192 Hohenberg, Tämä päätös pannaan täytäntöön EY:n perustamissopi- muksen 192 artiklan mukaisesti. — Isoplus Fernwärmetechnik Ges. mbH — stille Gesellschaft, Furthoferstraße 1A, A — 3192 Hohenberg, — Isoplus Fernwärmetechnik GmbH, Glückaufstraße 34, D — 99706 Sondershausen, e) Ke-Kelit Kunststoffwerk Ges. mbH, Ignaz-Meyer- Straße 17, Postfach 68, A-4017 Linz, Tehty Brysselissä 21 päivänä lokakuuta 1998. Komission puolesta Karel VAN MIERT Komission jäsen