title: Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter och om ändring av rådets direktiv 90/619/EEG och direktiv 97/7/EG och 98/27/EG

eurovoc_concepts:
consumer protection
contract
distance selling
financial market
single market

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION •aft ft ft ft ft ft ft ft • & < & • &" I Bryssel den 14. 10. 1998 KOM(1998) 468 slutlig 98/0245 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter och om ändring av rådets direktiv 90/619/EEG och direktiv 97/7/EG och 98/27/EG ' (framlagt av kommissionen) MOTIVERING Inledning Den 20 maj 1997 antogs Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG om konsumentskydd vid distansavtal1. 1 artikel 3 i detta direktiv undantas finansiella tjänster från direktivets tillämpningsområde. I samband med kommissionens analys för att fastställa om det krävs särskilda åtgärder på detta område uppmanade man alla intresserade parter att lämna synpunkter, bl. a. i samband med utarbetandet av kommissionens grönbok Finansiella tjänster - Att tillgodose konsumenternas förväntningar. 1 Efter detta samråd drog kommissionen slutsatsen att det var nödvändigt att bidra till att stärka konsumentskyddet på detta område, såsom man hade bekräftat genom antagandet av meddelandet Finansiella tjänster: stärka konsumenternas förtroende2\ Kommissionen har således beslutat att lägga fram ett särskilt förslag om distansförsäljning av finansiella tjänster. Detta förslag till direktiv syftar till att inrätta en harmoniserad rättslig ram som är lämplig för distansavtal som rör finansiella tjänster och som tar hänsyn till dessa tjänsters särprägel. Genom detta förslag till direktiv konsolideras och kompletteras den redan befintliga rättsliga ramen, så att den inre marknaden fungerar smidigare samtidigt som en lämplig konsumentskyddsnivå fastställs. Förverkligandet av en gemensam marknad för finansiella tjänster har redan inneburit att konsumenter erbjuds ett större urval bland många finansiella produkter och tjänster till konkurrenskraftigare priser. Undanröjandet av risker vid valutaväxling genom införandet av euron, som kommer att gå hand i hand med utvecklingen av ny informations- och kommunikationsteknik, kommer i hög grad att öka den gränsöverskridande konkurrensen mellan dem som tillhandahåller finansiella tjänster. Konsumenterna kommer dock endast att kunna dra fördel av en gemensam och väl integrerad marknad för finansiella tjänster om de har tillgång till samma skydd oavsett i vilket land de är bosatta. Med tanke på att avtal som förhandlas fram på distans kommer att utgöra en växande andel av marknaden för finansiella tjänster, prioriterar därför kommissionen konsumentskyddet på detta område. Förverkligandet av detta mål kommer att bidra till att de finansiella marknaderna integreras på ett bättre sätt och kommer därför att stimulera den ekonomiska tillväxten och skapandet av arbetstillfällen. Distansförsäljning, såväl av varor som av tjänster, särskilt finansiella tjänster, är en av den inre marknadens mest påtagliga och nydanande företeelser, både för näringslivet, de små och medelstora företagen och för konsumenterna. Finansiella tjänster erbjuds för närvarande enligt traditionella försäljningsmetoder, dvs. båda parter är fysiskt närvarande när avtalet ingås. I de flesta av Europeiska unionens länder kan man dock konstatera en ökad användning av nya metoder för 1 EGT L 144, 4. 6. 1997, s. 19. 2 KOM(96) 209 slutlig, 22. 5. 1996. 3 KOM(97) 309 slutlig, 26. 6. 1997. distansförsäljning, t. ex. via Internet. Dessa metoder används bland annat på de inhemska marknaderna. Med beaktande av de kombinerade effekterna av att euron införs och att ny teknik utvecklas, förväntas dock en snabb och nära förestående utveckling av den gränsöverskridande handeln när det gäller finansiella tjänster, bland annat genom utnyttjande av de nya möjligheter informationssamhället erbjuder. tjänster bekräftar Leverantörer av finansiella faktiskt att av alla system är distansförsäljning det system som erbjuder de bästa utvecklingsmöjligheterna och som kan dra störst fördel av att gränserna öppnas. Näringslivet har sedan länge förstått vad som står på spel och har därför försett sig med en utvecklingsstrategi, inte bara för EU utan idag även för den globala handel. Den inre marknadens fördelar bör stärkas för såväl konsumenter som för dem som tillhandahåller finansiella tjänster, med tanke på den mer konkurrensinriktade miljö som skapas genom en omfattande användning av ny teknik, vilket bör leda till ett ökat urval och ett bättre förhållande mellan kvalitet och pris. Om avvikande eller skilda bestämmelser om konsumentskydd antogs av medlemsstaterna när det gäller distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter, skulle detta leda till att den inre marknaden fungerade sämre samt inverka negativt på konkurrensen mellan företagen på denna marknad. Det är därför nödvändigt att införa gemensamma EG-bestämmelser på detta område. I detta avseende är det viktigt att understryka att förslaget till direktiv inte påverkar den rättsliga ram som redan finns för finansiella tjänster. De bestämmelser i EG-rätten som reglerar finansiella tjänster, särskilt bestämmelser som rör information som skall ges till konsumenten, kommer inte att påverkas genom detta förslag till direktiv och kommer därmed att fortsätta att tillämpas på samtliga avtal, antingen de ingås på distans eller inte. I detta förslag till direktiv regleras endast distansförsäljning av finansiella tjänster. Avsnitt 1 : Förslagets bakgrund och syfte 1. I förhållande till avtal som ingås mellan två fysiskt närvarande avtalsparter, kännetecknas distansavtal av att dels anbudet eller efterfrågan, dels förhandlingen och i sista hand ingåendet av avtalet sker på distans, utan att avtalsparterna vid något samtidigt tillfälle är varken direkt eller indirekt fysiskt närvarande. Kännetecknande för distansförsäljning är att teknik används i allt högre utsträckning - i huvudsak telefon, telefax, Minitel (Frankrike), och att allt fler nätverk idag förbinder datorer, bl. a. Internet. Dessa tekniker utnyttjas samtidigt för att sprida, marknadsföra och sälja varor och tjänster, samt för att inhämta konsumentens samtycke. Samtycke till att ingå avtal, eller även till att avtalet fullgörs, kan därför ges under förhållanden där konsumenten inte kan undersöka den faktiska arten och omfattningen av den tjänst som erbjuds, och inte heller vilka exakta ömsesidiga rättigheter och skyldigheter parterna har. Särskild försäljningsteknik kan vid sådana tillfällen även utnyttjas. 2. Följande tre huvudutvecklingar framträder: Varor och tjänster som inte tidigare såldes på distans säljs mer och mer på distans. Allt fler företag marknadsför direkt sina varor eller tjänster genom dessa nya tekniker. tjänster utvecklas, Nya varor eller distansförsäljningen i sig, och särskilt för elektronisk handel. till och med på grund av Det är därför viktigt att främja en rättslig ram på gemenskapsnivå som dels syftar till att reglera distansförsäljning av finansiella tjänster, dels inte är av sådan art att den hindrar utvecklingen av ny teknik eller nya tjänster. 3. Direktiv 97/7/EG syftar till en tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar i enlighet med följande tre mål: Mot bakgrund av den tekniska utvecklingen och den rättsliga osäkerhet som råder i denna situation har många medlemsstater antagit eller är i fard med att anta rättsliga bestämmelser för att reglera antingen denna försäljningsmetod eller användningen av viss teknik. Nödvändigheten av att säkerställa den fria rörligheten för leverantörer och konsumenter framträder dock tydligt, mot bakgrund av att nationell lagstiftning skulle kunna hindra denna fria rörlighet. Det är därför lämpligt att säkerställa konsumenternas rättssäkerhet och deras rätt att välja. Vilket slags avtal ingås när konsumenten gör beställningar på distans? Vem är konsumentens avtalspart? Vilket slags bevis finns i händelse av tvist? Hur förverkligas avtalet mellan parterna? Dessutom innebär rätten att välja att det för det första garanterar konsumentens möjlighet att jämföra de tjänster som erbjuds. Det innebär också att konsumenten ges ett lämpligt skydd mot aggressiva försäljningsmetoder från den leverantörs sida som tillhandahåller finansiella tjänster och ett effektivt skydd mot leveranser utan föregående beställning. Det handlar till sist om att skapa det nödvändiga förtroendet för att denna försäljningsteknik skall kunna utvecklas. 4. Problemet är utan tvekan detsamma när det gäller finansiella tjänster. Det är även viktigt att säkerställa den fria rörligheten för konsumenter, tjänster och leverantörer. I detta avseende är det nödvändigt se till att nationell lagstiftning inte hindrar denna fria rörlighet. Det är också viktigt att ge konsumenten, oavsett bosättningsland, ett sådant skydd som gör det möjligt att säkerställa och även stimulera denna fria rörlighet. Slutligen måste det nödvändiga förtroendet säkerställas bland alla ekonomiska aktörer för att göra det möjligt att utveckla denna form av handel, särskilt den elektroniska handeln. I samband med förfarandet för att anta direktiv 97/7/EG, undantog rådet de finansiella tjänsterna från direktivets tillämpningsområde, trots att kommissionen hade inbegripit dessa både i sitt ursprungliga och i sitt ändrade förslag4, med följande två motiveringar: • Man bör undersöka i vilken grad befintliga direktiv som rör finansiella tjänster redan nu ger konsumenterna ett liknande skydd som i bestämmelserna i direktivet om distansavtal. • Man bör se till att lämplig hänsyn tas till de finansiella tjänsternas särprägel genom bestämmelser i ett direktiv om distansavtal som ingås på detta område. Efter diskussioner med Europaparlamentet gjorde kommissionen följande uttalande när direktiv 97/7/EG antogs den 20 maj 1997: "Kommissionen är medveten om den betydelse som konsumentskyddet har när det gäller distansavtal rörande finansiella tjänster och har för övrigt publicerat en grönbok med titeln förväntningar'5. 'Finansiella Kommissionen kommer att utifrån reaktionerna på grönboken utreda hur man skall kunna integrera konsumentskyddet i politiken för finansiella tjänster och lägga fram lämpliga eventuella förslag"6. lagstiftningskonsekvenser samt vid behov konsumenternas tjänster: Att tillgodose 6. Följande slutsatser kan dras efter granskningen av bestämmelserna i de direktiv som reglerar finansiella tjänster: • Vissa principer som fastställs i det övergripande direktivet återfinns inte i befintliga direktiv, nämligen följande: - Skriftlig bekräftelse (i pappersform eller på ett varaktigt medium) på avtalet - med undantag av konsumentkrediter och livförsäkringar. - Ångerrätt - med undantag av livförsäkringar. - Förbud mot påtvingade köp. - Bestämmelser om meddelanden som inte har efterfrågats. - Bestämmelser för de fall då tjänster inte finns att tillgå. - Bestämmelser som syftar till att fastställa huvudprinciper för att lösa tvister. • Det finns emellertid olika bestämmelser om information som skall ges på förhand och/eller som i efterhand måste delges konsumenten. Detta skulle kunna leda till en överlappning av bestämmelserna i dessa specifika direktiv med bestämmelser i ett direktiv av "övergripande" karaktär om metoder för 4 5 6 KOM(96) 36 slutlig, 7. 2. 1996. KOM(96) 209 slutlig, 22. 5. 1996. Uttalande bifogat direktiv 97/7/EG, EGT L 144, 4. 6. 1997, s. 28. distansförsäljning, i vilket detaljerade bestämmelser om information skulle ingå. 7. Ur rättslig synvinkel utgör de finansiella tjänsternas immateriella karaktär deras huvudsakliga särprägel. I själva verket konkretiseras den finansiella tjänsten i de allra flesta fall endast i form av ett avtal. Detta är av viss betydelse för arten av de bestämmelser som skall reglera försäljningsmetoder på distans i sådana typer av avtal. De finansiella tjänsternas särprägel, som är en följd av deras särskilda rättsliga natur, deras komplexitet samt åtagandenas vikt och de ekonomiska konsekvenser de kan leda till för konsumenterna, har dock förefallit kunna berättiga att särskilda bestämmelser läggs fram när det gäller distansförsäljning. 8. I samband med uppföljningen av grönboken Finansiella tjänster - Att tillgodose konsumenternas förväntningar, som väckte en omfattande debatt som inte endast berörde frågan om distansförsäljning av finansiella tjänster, mottog kommissionen över 140 skriftliga svar från alla berörda parter. Den 6 november 1996 anordnade kommissionen en utfrågning då över 200 företrädare för berörda parter (medlemsstaterna, leverantörer av finansiella tjänster och konsumentorganisationer) deltog. Dessa bekräftade att det var nödvändigt att undersöka vissa viktiga frågor särskilt noggrant, bl. a. metoder för distansförsäljning. De ansåg dessutom att det var viktigt att stärka konsumenternas förtroende och säkerställa konsumentskyddet, samt att se till att den gemensamma marknaden fungerar väl. 9. 10. 11. Som svar på grönboken antog Europaparlamentet den 17 februari 1997 en resolution7 där man uppmanar kommissionen att inom ett år lägga fram ett direktiv om finansiella tjänster på distans. Ekonomiska och sociala kommittén drog samma slutsats i sitt yttrande över grönboken8. När det gäller finansiella tjänster som säljs på distans, beslutade man att en liknande reglering borde göras av dessa som i det övergripande direktivet om distansavtal. Europeiska rådet antog vid sitt möte i Amsterdam den 1 juni 1997 Handlingsplanen för den inre marknaden (CSE(97)1 slutlig, 4. 6. 1997) och bekräftade samtidigt nödvändigheten av att anta ett direktiv om distansavtal när det gäller finansiella tjänster, bl. a. för att främja utvecklingen av den elektroniska handeln. 12. I samband med att kommissionen den 26 juni 1997 drog sina slutsatser efter detta omfattande samråd, lade man fram sitt arbetsprogram genom meddelandet till rådet, Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén Finansiella Europaparlamentets resolution om kommissionens grönbok Finansiella tjänster: Att tillgodose konsumenternas förväntningar, nr A4-0048/97. Föredragande: E Marinucci. Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, EGT C 56, 24. 2. 1997. tjänster: stärka konsumenternas förtroende9, i vilket det bl. a. ingick att lägga fram ett direktiv om finansiella tjänster på distans. Avsnitt 2: Subsidiaritet Distansavtal konkretiserar den inre marknaden för konsumenter och företag och erbjuder i sig möjligheten att utföra gränsöverskridande transaktioner. Det är därför betydelsefullt att anta harmoniserade bestämmelser på gemenskapsnivå. De skillnader i lagstiftning som skulle kunna bli följden skulle kunna hindra konsumenter och leverantörer från att dra nytta av den fria rörlighet som de tillförsäkras genom fördraget. En gemenskapsinsats är dessutom nödvändig för att, inom området för finansiella tjänster, komplettera den rättsliga ram på gemenskapsnivå för distansavtal, såsom den fastställs genom direktiv 97/7/EG. Avsnitt 3: Orsakerna tili det nya förhållningssättet Kommissionen började med att utarbeta ett förslag redan under våren 1997. Ett första preliminärt förslag lades fram i september 1997. Efter samråd med berörda parter, branschen för finansiella tjänster, konsumenter och inom ramen för de båda rådgivande medlemsstaterna, som bl. a. rådfrågades kommittéerna för bank- respektive försäkringsväsendet, utarbetades ett nytt preliminärt förslag. Detta förslag fick vid spridning bland berörda parter och i medlemsstaterna, återigen inom ramen för samråd med de rådgivande kommittéerna vid kommissionen när det gäller medlemsstaterna. Vissa problem framkom vid detta tillfälle. I de första versionerna av det preliminära förslaget till direktiv om finansiella tjänster föreskrevs samma typ av mekanism som i det övergripande direktivet 97/7/EG om konsumentskydd vid distansavtal, dvs. särskilt ingås, bekräftelse på denna information efter själva ingåendet av avtalet samt ångerrätt för konsumenten, med vissa förbehåll. innan avtalet information Följande fyra frågor framstod dock som problematiska med tanke på de finansiella tjänstemas särprägel: • Finansiella tjänster är redan föremål för viss reglering på gemenskapsnivå som, i vissa fall, omfattar bestämmelser om information på förhand, samt, i begränsad omfattning, bestämmelser om ångerrätt (direktiv 90/619/EEG om livförsäkringar), eller om skriftlig bekräftelse (särskilt direktiv 90/619/EEG om livförsäkringar och KOM(97) 309 slutlig, 26. 6. 1997. direktiv 87/102/EEG om konsumentkrediter). Det bör dock beaktas att alla finansiella tjänster inte är föremål för sådana bestämmelser på gemenskapsnivå (t. ex. hypotekskrediter). Förutom att de regleras i dessa gemenskapsbestämmelser, är finansiella tjänster i de allra flesta fall föremål för nationella bestämmelser som tillämpas oberoende av hur dessa tjänster utbjuds för försäljning (på distans eller med båda parter fysiskt närvarande). Att få dessa texter att fungera tillsammans med det preliminära förslaget till direktiv var en mycket svår fråga att lösa. Det förefaller oerhört svårt att upprätta en förteckning över information som skall ges på förhand och som är anpassad till de olika tjänster som omfattas av detta preliminära förslag. • Den bekräftelse som skall ges i efterhand på den i förväg lämnade informationen avspeglar ofta inte den avtalsmässiga verkligheten. Detta beror till stor del på att praktiskt taget alla finansiella tjänster förverkligas i form av immateriella rättigheter och skyldigheter. Det enda gripbara är avtalet. Även om avtalet ingås på distans kommer det i de flesta fall att finnas ett juridiskt bindande instrument som intygar att ett avtal finns mellan parterna. • Ångerrätten ställer bland annat till vissa problem, även här på grund av de finansiella tjänsternas immateriella eller i vissa fall spekulativa karaktär. Kommissionens avsikt har därför varit att föreslå ett direktiv med sådana bestämmelser som tar hänsyn till den särprägel som metoder för distansförsäljning av finansiella tjänster har, samt med beaktande av dessa tjänsters särskilda natur. Avsnitt 4: Principerna för förslaget till direktiv För att säkerställa distansförsäljning utan hinder för finansiella tjänster är det i första hand viktigt att göra det möjligt för konsumenten att => granska avtalet innan samtycke lämnas, => jämföra anbuden innan valet görs, => ångra sig, om avtalet ingås utan kännedom om avtalsvillkoren, eller om leverantören på ett illojalt sätt inte iakttagit konsumentens rätt till betänketid, och för leverantören att => utan hinder kunna saluföra sina finansiella produkter eller tjänster med hjälp av en metod för försäljning på distans, => dra full nytta av de öppna gränserna på den inre marknaden, särskilt av de nya för att utveckla den möjligheter som den elektroniska handeln erbjuder gränsöverskridande handeln i Europa och öka den internationella konkurrenskraften, => kunna sluta distansavtal med konsumenter. För att främja gränsöverskridande försäljning av finansiella tjänster framstår det dessutom som nödvändigt att fastställa fullständigt harmoniserade bestämmelser, med en hög konsumentskyddsnivå på de områden som harmoniseras genom direktivet. Det är emellertid lämpligt att beakta den rättsliga ram för finansiella tjänster som redan finns i EG-rätten. De bestämmelser i EG-rätten som reglerar finansiella tjänster, särskilt bestämmelser som rör information som skall lämnas till konsumenten, kommer inte att ändras genom detta förslag till direktiv och kommer därför fortsättningsvis att tillämpas på samtliga avtal, antingen de ingås på distans eller inte. Med andra ord, när det i bestämmelserna om finansiella tjänster i EG-rätten exempelvis föreskrivs att information skall lämnas på förhand eller att en broschyr skall överlämnas, kommer dessa bestämmelser fortfarande att tillämpas utan ändringar. Inom ramen för distansförsäljning av dessa tjänster kommer förslaget att säkerställa möjligheten att överlämna sådana dokument eller sådan information på ett varaktigt medium, och inte nödvändigtvis i pappersform. Följande mekanismer fastställs därför genom förslaget till direktiv: För det första är det viktigt att konsumenten får kännedom om avtalsvillkoren före undertecknandet, och att leverantören kan erbjuda ett avtal och samtidigt iaktta övriga gällande bestämmelser i EG-rätten. Konsumenten måste därför ha tillgång till avtalsvillkoren innan avtalet ingås. - Dessa avtalsvillkor måste gälla under några dagar (betänketid), för att göra det möjligt för konsumenten att granska avtalet och tänka efter, och kanske t. o. m. jämföra det erbjudna anbudet med andra anbud. Om avtalet passar samtycker konsumenten, och i så fall har avtalet slutits. Om delar av avtalet inte passar konsumenten, finns dock möjligheten att med leverantören förhandla fram nya villkor som är bättre avpassade till konsumentens situation. Något avtal är således inte slutet i detta fall. Om avtalet ingås utan att konsumenten har utnyttjat betänketiden, har konsumenten en ångerrätt. Konsumenten ges denna rätt när avtalet ingås utan att avtalsvillkoren på förhand har lämnats till konsumenten. I detta fall har konsumenten fortfarande möjlighet att ångra sig när avtalets exakta villkor företes. Konsumenten skall också ha möjlighet att ångra sig om han på ett illojalt sätt lockats att ingå avtalet under betänketiden. - Om konsumenten beslutar sig för att ångra sig när tjänsten har börjat fullgöras med konsumentens medgivande, skall konsumenten gottgöra leverantören av tjänsten för den tjänst som utförts. - Dessutom föreskrivs ett undantag när det gäller finansiella tjänster vars priser kan fluktuera på marknaden och som leverantören inte kan styra (t. ex. värdepapper), såväl när det gäller betänketiden och ångerrätten. Liknande bestämmelser som de som föreskrivs i direktiv 97/7/EG när det gäller meddelanden som inte har efterfrågats och påtvingade köp av tjänster föreskrivs även. Slutligen förekommer bestämmelser för att säkerställa en lämplig lösning av tvister. Avsnitt 5: Kommentarer till artiklarna Artikel 1 • I artikel 1. 1 erinras om det allmänna syftet med direktivet att harmonisera medlemsstatemas lagar och andra författningar om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter. Detta förslag till direktiv syftar endast till att reglera en metod för att sälja finansiella tjänster. Bestämmelserna har på intet sätt till syfte att reglera innehållet i dessa metoder. • I artikel 1. 2 preciseras direktivets tillämpningsområde. En finansiell tjänst kan i realiteten omfatta på varandra följande handlingar eller en rad separata handlingar fördelade över tiden. Detta kan ge upphov till skilda rättsliga definitioner i enlighet med medlemsstaternas lagstiftning. I vissa medlemsstater kan dessa tjänster ses som ett enda avtal, medan de i andra medlemsstater betraktas som flera på varandra följande separata avtal. Det är emellertid betydelsefullt att bestämmelserna i föreliggande direktiv i medlemsstaterna. tillämpas på olika sätt beroende på rätten inte Bestämmelserna i direktivet skall därför endast tillämpas vid den första handlingen av en rad på varandra följande handlingar eller vid den första handlingen av en rad separata handlingar som är fördelade över tiden, oavsett om de enligt nationell rätt är föremål för ett enda avtal eller för flera på varandra följande separata avtal. Att öppna ett bankkonto utgör exempelvis ett avtal som skall följa bestämmelserna i detta direktiv. De handlingar som konsumenten sedan utför för att sköta detta konto (gireringar, uttag) utgör emellertid handlingar för att fullgöra detta avtal. Dessa handlingar behöver inte följa bestämmelserna i detta direktiv. Om konsumenten senare önskar få tillgång till ett betalningsinstrument som är knutet till detta konto (exempelvis betalkort eller kreditkort), måste han ingå ett nytt avtal, precis som vid en transaktion där båda parter är närvarande. Bestämmelserna i direktivet måste följas. De betalningar som sedan utförs med hjälp av detta betalningsinstrument utgör emellertid handlingar som fullgör avtalet. Direktivets bestämmelser skall inte tillämpas på dessa bestämmelser. 10 Artikel 2 • I artikel 2 a definieras begreppet distansavtal. Denna definition liknar den som används i direktiv 97/7/EG. Det krävs att ett flertal förutsättningar föreligger: => Avtalet skall ingås mellan en konsument och en leverantör av finansiella tjänster, enligt definitionerna i artikel 2 c och 2 d. => Avtalet skall ingås inom ramen för ett system för tillhandahållande av tjänster på distans som organiseras av leverantören. Detta är ett kriterium av strukturellt slag. Direktivet skall endast tillämpas på strukturerade och organiserade system som syftar till att utbjuda, förhandla fram och ingå distansavtal, och som inrättats av leverantörer. Därför åsyftar direktivet inte enstaka avtal som förhandlats fram och ingåtts på distans mellan en konsument och en leverantör som inte förfogar över ett sådant organiserat system för distansförsäljning. => Leverantören skall utnyttja en eller flera typer av kommunikationsteknik, enligt definitionen i artikel 2 e. Det är därför möjligt att endast använda en kommunikationsteknik för distansförsäljning eller en kombination av flera tekniker för distanskommunikation. Några av de kontakter som erfordras för att ingå avtal skulle därmed kunna tas via Internet eller per telefon, och andra per post. • • • • => Teknikerna för distanskommunikation måste användas av parterna intill dess avtalet ingåtts och även innefatta avtalets ingående. I artikel 2 b definieras begreppet finansiell tjänst. Genom hänvisning till relevanta direktiv åsyftas banktjänster, försäkringstjänster och investeringstjänster riktade till konsumenter. En vägledande förteckning över dessa tjänster bifogas i bilaga. I artikel 2 c definieras begreppet leverantör. Enligt detta direktiv är en leverantör av finansiella tjänster varje fysisk eller juridisk person som i sin närings- eller yrkesverksamhet antingen själv tillhandahåller finansiella tjänster eller agerar som mellanhand vid tillhandahållandet av den egentliga finansiella tjänsten till en konsument, eller när avtalet ingås mellan parterna. Syftet är att direktivets tillämpningsområde skall omfatta avtal i vilka de olika etapperna (anbud, förhandling, ingående) kan skötas av olika personer. I artikel 2 d definieras begreppet konsument. Denna definition liknar den som ges i direktiv 97/7/EG, särskilt den i direktiv 93/13/EEG om oskäliga villkor i konsumentavtal. Emellertid har ett förtydligande tillfogats som syftar till att begränsa direktivets geografiska tillämpning. Det skall endast tillämpas då konsumenten är bosatt på EU:s territorium. I artikel 2 e definieras innebörden av teknik för distanskommunikation i direktivet. Definitionen är identisk med den som ges i direktiv 97/7/EG. Förslaget till direktiv omfattar inte någon uttömmande förteckning över vilka tekniker som åsyftas. I direktivet ges en mjuk definition som är tekniskt neutral och som kan anpassas till den framtida tekniska utvecklingen. 11 • I artikel 2 f definieras begreppet varaktigt medium. Begreppet varaktigt medium syftar särskilt på datadisketter, cd-romskivor eller hårddisken på en persondator på vilken data lagras som överförs med elektronisk post. Bevarandet av data skall ske utan att konsumenten därför måste vidta någon särskild åtgärd, och i synnerhet utan att han på eget initiativ måste registrera dessa data. Disketterna eller cd-romskivorna måste därför överlämnas till konsumenten. Leverantören kan också lämna uppgifterna med elektronisk post. • Slutligen definieras i artikel 2 g begreppet operatör eller leverantör av teknik för distanskommunikation enligt artikel 10 i förslaget till direktiv. Formuleringen är identisk med den i direktiv 97/7/EG. Artikel 3 Artikel 3 har till syfte att ge konsumenten rätt till betänketid innan avtal ingås med leverantören. Leverantören måste därför, skriftligen eller på varaktigt medium, översända ett förslag till avtal med samtliga avtalsbestämmelser. Dessa avtalsbestämmelser skall gälla under 14 dagar. Förslaget till avtal kan exempelvis vara i skriftlig form på papper, ett fax eller ett meddelande per elektronisk post eller i form av en datadiskett. Konsumenten har under denna tid möjlighet att granska vilka rättigheter och skyldigheter som föreskrivs i avtalet, och kan lätt jämföra olika anbud som lämnas. Konsumenten kan emellertid ingå avtalet innan den legala eller avtalade tidsfristen har löpt ut. Det står emellertid partema fritt att överenskomma om en längre tidsfrist eller att förhandla fram andra villkor. De finansiella produkter som åsyftas i punkterna 5 och 7 i bilagan är emellertid tjänster vars pris kan undergå fluktuationer som leverantören inte kan styra. För produkter som undergår sådana fluktuationer är det inte möjligt att meddela konsumenten ett pris som leverantören skulle förbinda sig att stå fast vid under 14 arbetsdagar. Det är emellertid fortfarande möjligt att upplysa konsumenten om de avtalsvillkor som inte är föremål för marknadens fluktuationer samt uppge ett vägledande pris för tjänsten. Detta pris fastställs, efter samtycke från konsumenten, den dag då avtalet ingås. Dessa bestämmelser skall inte påverka medlemsstatemas civilrättsliga bestämmelser om ingående av avtal och ömsesidigt samtycke, särskilt teorin omuppfordran till anbud, som är särskilt utvecklad i tysk och engelsk rätt. 12 Artikel 4 • Artikel 4. 1 rör det fall då konsumenten inte väntat på att först erhålla avtalsvillkoren innan avtalet ingås. Konsumenten måste kunna ingå avtal utan att behöva vänta tills han först erhållit avtalsvillkoren. Konsumenten har på det sättet kvar möjligheten att teckna en försäkring och omedelbart skyddas. Sedan avtalet väl ingåtts - per definition utan att konsumenten haft tillgång till de avtalsvillkor som binder partema då han gav sitt samtycke - skall leverantören lämna ett exemplar av avtalet till konsumenten. Detta avtal kan exempelvis vara i skriftlig form på papper, ett telefax, ett meddelande per elektronisk post, eller i form av en datadiskett. Emellertid kan konsumenten i detta fall på grundval av de upplysningar som han erhållit, ha informerats på ett ofullständigt sätt eller missbedömt omfattningen av partemas åtaganden, om han inte har blivit medveten om detta förrän han faktiskt tar emot avtalet. Konsumenten kan också ha ändrat sig. Då han inte kunnat få någon betänketid måste han kunna ångra sig. Tidsfristen för att frånträda avtal beror emellertid på vilken typ av avtal konsumenten ingått: - Den normala tidsfristen är fjorton dagar. - Denna tidsfrist utsträcks till trettio dagar för avtal som rör hypotekskredit, livförsäkringar och individuella pensionsförsäkringar. Däremot skall ångerrätten inte tillämpas - - på försäkringsavtal, andra än livförsäkringsavtal, med mycket kort giltighetstid (1 månad), för vilka konsumentens åtagande upphör mycket snabbt, och det därför finns möjlighet att vända sig till en annan leverantör om man inte är nöjd, på sådana finansiella produkter som avses i punkterna 5 och 7 i bilagan, vilkas pris kan variera beroende på fluktuationerna på finansmarknaderna. Detta för att förhindra spekulatiônstransaktioner med sådana produkter. • Konsumenten skall även ha ångerrätt då avtalet ingåtts under betänketiden, om han erhållit avtalsvillkoren och i princip har en tidsfrist för betänketid, men av leverantören eller mellanhanden på ett otillbörligt sätt påverkas att ingå avtal. Denna otillbörliga påverkan som här åsyftas får inte förväxlas med de bestämmelser i medlemsstaterna som reglerar illojal konkurrens mellan näringsidkare. Den otillbörliga påverkan skall bedömas ur konsumentens perspektiv och inte ur näringsidkarens. • Konsumenten får utöva sin ångerrätt skriftligen eller med hjälp av varaktigt medium som är åtkomligt för leverantören och som denne har tillgång till. 13 • Då huvudavtalet är försett med ett avtal om kredit som beviljas av samme leverantör eller av tredje man på grundval av en överenskommelse som finns mellan leverantören och denne tredje man, måste konsumentens ångerrätt få liknande följder beträffande biavtalet. Denna bestämmelse direktiv 97/7/EG. liknar den bestämmelse som återfinns i artikel 6. 4, Artikel 5 När konsumenten utövar sin ångerrätt, kan han vara skyldig att betala ett visst belopp till leverantören. Detta belopp motsvarar följande: - Kostnaden för den tjänst leverantören tillhandahållit från avtalets ingående fram till frånträdandet, om detta belopp kan fastställas när avtalet ingås. Konsumenten kommer således innan avtalet undertecknas att känna till den exakta kostnaden för att frånträda avtalet. Exempel: Konsumenten tecknar en hypotekskredit. Leverantören stadgar att det belopp som skall betalas i händelse av frånträdande skall uppgå till 100 euro, vilket motsvarar en tjänst som leverantören faktiskt tillhandahåller fram till dagen för frånträdandet och som exempelvis i detta fall kan utgöra kostnaden för att låta en expert syna fastigheten. - När leverantören inte kan fastställa beloppet innan avtalet ingås, främst därför att det beror på det antal dagar under vilka tjänsten tillhandahålls - skall ett belopp anges, på grundval av vilket kostnaden för att frånträda kan beräknas. Detta belopp skall vara beroende av vilken andel av totalkostnaden som rör den tjänst avtalet gäller, i förhållande till hur lång tid som förflyter mellan avtalets ingående och den dag då konsumenten utövar sin ångerrätt. Exempel: Konsumenten tecknar en bilförsäkring den 1 januari och frånträder avtalet den 13 januari. Försäkringsgivaren kan inte på förhand fastställa den exakta kostnaden för tjänsten, som beror på hur många dagar försäkringen omfattar. Alltså skall till konsumenten översändas ett belopp som grundas på en dagskostnad för att denne sedan, innan avtalet undertecknas, exakt skall kunna bedöma den kostnad ett frånträde av avtalet kan medföra. Det bör framhållas att, för det fall att tjänsten i sin helhet tillhandahållits innan rätten att frånträda avtalet utövas, är det inte längre möjligt för konsumenten att göra detta och på det sättet undandra sig betalning för en tjänst som han rent faktiskt och till fullo åtnjutit. Konsumenten måste på förhand upplysas om vilken kostnad som skall erläggas eller på vilken grund denna kostnad beräknas. 14 Bevisbördan för att konsumenten informerats och givit sitt samtycke åvilar leverantören. Om leverantören inte kan bevisa detta, kan inget belopp krävas av konsumenten. Leverantören är vidare skyldig att till konsumenten återbetala eventuella belopp som denne kan ha erlagt på förhand, förutom kostnaden för den tjänst som tillhandahållits innan rätten att frånträda utövats. Artikel 6 Leverantören skall, på ett klart och begripligt sätt och på ett sätt som är anpassat till den teknik för distanskommunikation som används mellan partema, upplysa konsumenten om att rätten till betänketid och att frånträda enligt artikel 3 och 4 finns och vad den omfattar. Artikel 7 Ett syfte med detta direktiv är att göra det möjligt att ingå avtal inom ramen för den nya tekniken utan hinder som har samband med just den teknik som används för att göra detta. I vissa texter - särskilt direktiv 87/102/EEG om konsumentkrediter samt bilaga 2 i direktiv 92/96/EEG om livförsäkringar - , uppställs ett formellt krav på skriftlighet, varmed förstås skrivet på papper. Därmed kan vissa avtal endast mycket svårligen ingås på distans. I artikel 7 föreskrivs att man, för distansavtal, skall göra undantag från bestämmelser som stadgar om skriftlighet på papper. Formaliteten med att meddela avtalsvillkoren kan fullgöras genom skriftlighet på papper eller genom annat varaktigt medium, t. ex. en datadiskett, en cd-romskiva eller ett meddelande per elektronisk post. Artikel 8 Vissa finansiella tjänster, särskilt finansiella tjänster som säljs på termin, kan vid fullgörande av avtalet ibland visa sig helt eller delvis omöjliga att tillgå. Detta kan exempelvis vara fallet då en konsument lagt en köporder på ett visst antal aktier till ett visst pris vid t. ex. en nyemission i ett börsnoterat bolag och leverantören, som accepterat ordern, inte på föreskrivet datum kan få ihop det antal aktier som avtalats. I detta fall är det för det första viktigt att leverantören informerar konsumenten om att tjänsterna inte kan tillhandahållas. Om tjänsten är helt omöjlig att tillhandahålla, skall konsumenten återfå det belopp han erlagt för köpet av den finansiella tjänsten. Om det däremot till viss del är omöjligt att tillhandahålla tjänsten, kan avtalet fullgöras om båda partema samtycker därtill. 15 Artikel 9 Artikel 9 har till syfte att förbjuda tillhandahållandet av finansiella tjänster på distans utan föregående beställning av konsumenten. Ett liknande förbud föreskrivs i direktiv 97/7/EG. I artikeln fastställs vidare principen om att avsaknad av meddelande från konsumenten sida i ett sådant fall inte kan anses utgöra samtycke till att ingå avtal. Denna artikel syftar inte på något sätt till att förbjuda att avtal som ingåtts med konsumentens vederbörliga samtycke förlängs genom tyst samförstånd. Artikel 10 Enligt de principer som fastställs i artikel 8 och 10 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna av den 4 november 1950, skall konsumenten ges rätt till skydd för privatlivet, särskilt beträffande trygghet i fråga om viss kommunikationsteknik som är särskilt påträngande. Medlemsstaterna uppmanas därför, som en följd av de skyldigheter som de åläggs i direktiv 97/7/EG och 97/66/EG inom om telekommunikationsområdet. personuppgifter behandling privatlivet skydd och för av I artikel 10 föreskrivs två mekanismer, beroende på vilken typ av teknik för distanskommunikation det är fråga om, som syftar till att skydda konsumenter från meddelanden de inte begärt. I den ena en aktiv åtgärd från konsumentens sida och i den andra inte: - Vad beträffar automatiska betjäning (uppringningsautomat) eller telefax, krävs konsumentens samtycke på förhand för att ta kontakt med honom. Leverantören kan alltså inte kontakta konsumenten med hjälp av sådan teknik om han inte har erhållit dennes samtycke. uppringningssystem utan mänsklig - Vad beträffar de andra teknikerna för distanskommunikation kan medlemsstaterna välja mellan ett system där konsumenterna i förväg måste ge sitt godkännande eller ett system, där konsumenten på förhand, till exempel med hjälp av system med så kallade "Robinson-listor" måste uttrycka sin vägran att bli kontaktad. Om någon sådan vilja inte har uttryckts, har leverantörerna rätt att kontakta konsumenten. Konsumentens samtycke på förhand krävs alltså inte. Bestämmelsen följer samma logik som i artikel 10 i direktiv 97/7/EG om distansavtal och artikel 12 i direktiv 97/66/EG om behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom telekommunikationsområdet. 16 Artikelll I artikel 11. 1 föreskrivs att konsumenten inte kan avstå från de rättigheter han medges genom de nationella genomförandeåtgärderna för direktivet. Artikel 11. 2 syftar till att medlemsstaterna skall föreskriva lämpliga påföljder om leverantören inte fullgör de skyldigheter som åläggs honom i artiklarna 6 och 10. Det rör sig här om att motverka förfaranden som tenderar att missbruka konsumenters okunskap eller som åsidosätter deras rätt till skydd för privatlivet. Artikel 11. 3 skall säkerställa att konsumenten inte förvägras de rättigheter detta direktiv tillerkänner honom p. g. a. att lagstiftning i tredje land skall tillämpas på avtalet. Det är emellertid viktigt att avtalet har en stark anknytning till en eller flera medlemsstaters territorier för att denna bestämmelse skall tillämpas. Liknande bestämmelser återfinns i direktiv 93/13/EEG om oskäliga villkor i konsumentavtal och i direktiv 97/7/EG om konsumentskydd vid distansavtal. Den här bestämmelsen skiljer sig i tre avseenden från de principer som slås fast i artikel 5 i Romkonventionen: den tillämpas bara om lagen i ett tredje land är tillämplig på avtalet, Romkonventionen skiljer inte på om tillämplig lag är lagen i tredje land eller ej; den tillämpar andra kriterier än de som anges i artikel 5. 2 i nämnda konvention och, slutligen, den anger att de tillämpliga bestämmelserna är tvingande, medan artikel 5 i konventionen lämnar den frågan Öppen. Artikel 12 I artikel 12. 1 föreskrivs att lämpliga och effektiva förfaranden för reklamation skall upprättas för att lösa tvister mellan leverantörer och konsumenter. Dessa förfaranden kan stödja sig på befintliga rättsliga eller administrativa förfaranden eller förfaranden utanför domstol. Enligt artikel 12. 2 skall dessa förfaranden vidare medge att offentliga organ, konsumentorganisationer och organisationer av näringsidkare, vid behörig domstol eller administrativt organ kan anhängiggöra fråga om tillämpningen av de bestämmelser som antas i enlighet med detta direktiv. I dessa två punkter fastställs principer som liknar de som återfinns i olika konsumentskyddsdirektiv, särskilt direktiv 93/13/EEG och 97/7/EG. Artikel 12. 3 syftar till att underlätta att gränsöverskridande tvister regleras utanför domstol, genom att de behöriga organen för tvistlösning uppmanas att samarbeta med varandra. En samarbetsåtgärd som skulle kunna komma i fråga är att konsumenten väcker talan vid ett organ för tvistlösning utanför domstol i den stat man är bosatt, varvid detta organ skulle träda i kontakt med sin motsvarighet i leverantörens stat. På så sätt undviker man att konsumenten själv måste föra sitt ärende vidare till en annan medlemsstat. Enligt artikel 12. 4 skall medlemsstaterna vidta de åtgärder som erfordras för att säkerställa att distributörer och leverantörer av kommunikationsteknik, då de kan, 17 upphör med förfaranden som inte överensstämmer med de bestämmelser som antagits för tillämpningen av detta direktiv. Denna skyldighet finns redan, vad beträffar alla andra varor och tjänster, i artikel 11. 3b i direktiv 97/7/EG. Det är därför lämpligt att säkerställa att den även tillämpas inom ramen för detta direktiv. Den skyldighet som föreskrivs i denna artikel föreligger emellertid bara då det rent konkret är möjligt att göra ett sådant ingrepp. Det är exempelvis möjligt att stänga av en telefonlinje, men det är inte tekniskt möjligt att skilja ut vissa försändelser bland alla de försändelser som lämnas till posten. Man bör framhålla att den skyldighet som åläggs distributörer och leverantörer av kommunikationsmedel, att upphöra med metoder som strider mot direktivet, måste följa av ett till dessa riktat rättsligt beslut eller föreläggande från en förvaltning eller en tillsynsmyndighet. • Genom artikel 12. 5 ändras bilagan rådets direktiv 98/27/EG av den 19 maj 1998 om förbudsföreläggande, för att till denna lägga detta direktiv. till Europaparlamentets och Artikel 13 Bevisbördan när det gäller iakttagandet av skyldigheten att upplysa konsumenten, liksom för konsumentens samtycke till att ingå avtal och, i förekommande fall, fullgörandet av avtalet, åvilar leverantören. En liknande bestämmelse föreskrivs i direktiv 97/7/EG. Det är lämpligt att ålägga den part som behärskar försäljningstekniken ansvar för att förete bevis för att skyldigheterna iakttas. Slutligen görs även en hänvisning konsumentavtal som föreskrivs i direktiv 93/13/EEG. till den mekanism för oskäliga villkor i 18 Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter och om ändring av rådets direktiv 90/619/EEG och direktiv 97/7/EG och 98/27/EG EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 57. 2, 66 och 100a i detta, med beaktande av kommissionens förslag10, med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande", i enlighet med förfarandet som avses i artikel 189b i fördraget12, och av följande skäl: 1. Åtgärder bör vidtas för att inom ramen för förverkligandet av den inre marknadens mål gradvis befästa denna marknad. Dessa åtgärder bör vidare bidra till att en hög konsumentskyddsnivå uppnås, enligt artikel 129a i fördraget. 2. 3. 4. Såväl för konsumenter som för leverantörer av finansiella tjänster kommer distansförsäljning av finansiella tjänster att utgöra ett av de främsta konkreta resultaten av den inre marknadens fullbordan. Inom ramen för en inre marknad ligger det i konsumentemas intresse att utan diskriminering kunna få tillgång till ett så stort utbud som möjligt av tillgängliga finansiella tjänster i gemenskapen, för att de skall kunna välja de tjänster som är bäst avpassade för deras behov. För att säkerställa konsumentemas valfrihet, som är en väsentlig rättighet för dem, krävs ett visst skydd för att se till att deras förtroende för handel på distans ökar. För att den inre marknaden skall fungera väl är det absolut nödvändigt att konsumenterna kan förhandla och ingå avtal med leverantörer som är etablerade utanför deras land, oavsett om leverantören även är etablerad i det land konsumenten är bosatt. 10 EGTC 11 EGTC 12 EGT C 19 5. 6. 7. Inrättandet av en rättslig ram för distansförsäljning av finansiella tjänster bör bidra till att främja informationssamhällets framväxt och utvecklingen av den elektroniska handeln. I Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG av den 20 maj 1997 om konsumentskydd vid distansavtal13 fastställs de viktigaste bestämmelserna för distansavtal som ingås mellan en leverantör och en konsument när det gäller varor eller tjänster. Finansiella tjänster omfattas emellertid inte av detta direktiv. Inom ramen för den analys kommissionen gjort i syfte att fastställa behovet av särskilda åtgärder på detta område, har kommissionen, särskilt i samband med utarbetandet av grönboken Finansiella tjänster: att tillgodose konsumenternas förväntningar14, uppmanat samtliga berörda parter att framföra sina synpunkter. De samråd som ägde mm i detta sammanhang visade att det finns ett behov av att stärka konsumentskyddet på detta område. Kommissionen har därför beslutat att lägga fram ett särskilt förslag om distansförsäljning av finansiella tjänster. till konsumenter 8. Om de bestämmelser om konsumentskydd vid distansförsäljning av finansiella tjänster i överensstämmelse eller vara utformade på olika sätt skulle detta inverka negativt på den inre marknadens funktion och på konkurrensen mellan företagen på denna. Följaktligen är det nödvändigt att införa gemensamma bestämmelser på gemenskapsnivå inom detta område. som medlemsstaterna skulle brista antar 9. Med hänsyn till den höga konsumentskyddsnivå som det här direktivet säkerställer, och för att säkerställa fri rörlighet för finansiella tjänster, kan medlemsstaterna inte besluta om andra bestämmelser än dem som fastställs genom detta direktiv för de områden som harmoniseras genom direktivet. tjänster regleras emellertid av särskilda bestämmelser 10. Detta direktiv omfattar alla finansiella tjänster som kan tillhandahållas på distans. i Vissa finansiella gemenskapslagstiftningen. Dessa särskilda bestämmelser fortsätter att vara tillämpliga på sådana finansiella tjänster. Särskilt gäller det bestämmelser om förhandsinformation till konsumenten. Det är emellertid lämpligt att fastställa principer om distansförsäljning av sådana tjänster. 11. I överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen och proportionalitetsprincipen såsom de kommer till uttryck i artikel 3 b i fördraget kan målen för det här direktivet inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna utan kan bättre uppnås på gemenskapsnivå. Det är nödvändigt men också tillräckligt att meddela föreskrifter om åtgärder som gör det möjligt för konsumenten att informera sig om och bedöma de avtalsvillkor som föreslås, samt om åtgärder som säkerställer att dessa rättigheter respekteras. Föreskrifter bör också meddelas om åtgärder som skyddar konsumenten mot påtvingade köp av finansiella tjänster och mot visst bruk av tekniker för distanskommunikation som inte efterfrågats. Konsumenterna 13 EGT L 144, 4. 6. 1997, s. 19. 14 KOM (96) 209 slutlig, av den 22 maj 1996. 20 kommer bara att fullt ut kunna åtnjuta de rättigheter som de får genom detta direktiv om ett lämpligt system för tvistlösning fastställs. 12. De avtal som förhandlas fram på distans innebär att olika tekniker för distanskommunikation används. Dessa används inom ramen för ett system för försäljning eller tillhandahållande av tjänster där leverantören och konsumenten inte är närvarande samtidigt. Den ständiga utvecklingen av dessa tekniker gör det nödvändigt att lägga fast de principer som skall gälla på detta område, även för de tekniker som ännu bara används i begränsad omfattning. Distansavtal är alltså sådana avtal där anbud, förhandling och ingående sker på distans. 13. Ett och samma avtal som omfattar flera på varandra följande handlingar kan ha olika rättslig innebörd i medlemsstaterna. Det är emellertid betydelsefullt att direktivet tillämpas på samma sätt i samtliga medlemsstater. Därför bör detta direktiv anses tillämpligt på den första i en rad på varandra följande handlingar eller på den första av en rad separata handlingar som är fördelade över en viss tid och som kan anses utgöra en helhet, samt att denna handling eller denna rad av handlingar är föremål för ett enda avtal eller för separata på varandra följande avtal. 14. Genom att direktivet hänvisar till ett system för tillhandahållande av tjänster som organiseras av från dess tillämpningsområde tillhandahållande av tjänster som endast tillhandahålls på tillfällig basis och utanför en kommersiell struktur vars ändamål är att ingå distansavtal. tjänster, undantas leverantörer av finansiella 15. Leverantören är den person som tillhandahåller tjänsterna på distans. Detta direktiv bör emellertid också tillämpas då en av etapperna av försäljningen sker med inblandning av en mellanman. Med hänsyn till arten och graden av denna inblandning, bör tillämpas på mellanmannen, oberoende av dennes juridiska status. relevanta bestämmelser i detta direktiv 16. Användningen av tekniker för distanskommunikation får inte leda till att den information som ges till kunden blir begränsad på ett oberättigat sätt. För att säkerställa öppenhet, fastställs i detta direktiv krav som syftar till en lämplig nivå för informationen till konsumenten, såväl före avtalets ingående som därefter. Konsumenten bör, innan ett avtal ingås, erhålla avtalsvillkoren för att fullt informerad kunna bedöma det erbjudande han får och därmed göra ett mer välgrundat val. För att säkerställa en betänketid för konsumenten, får inte dessa avtalsvillkor ändras ensidigt under en tid av fjorton dagar. 17. Det bör fastställas att konsumenten skall ha en ångerrätt utan påföljd och utan att behöva ange några skäl, dels då konsumenten har ingått avtalet utan att vid ingåendet haft tillgång till de villkor som var tillämpliga på avtalet, dels då han på ett otillbörligt sätt påverkats att ingå avtalet under den betänketid som detta direktiv ger honom. 18. Det är lämpligt att förstärka konsumentens ångerrätt när det gäller avtal vars ändamål är hypotekskredit, livförsäkringar och individuella pensionsförsäkringar. 21 19. Konsumenten bör skyddas mot försäljning utan föregående beställning. Konsumenten bör vara befriad från alla skyldigheter i händelse av leverans som inte beställts och avsaknad av svar bör inte innebära att konsumenten samtycker. Denna regel utgör emellertid inget hinder mot att avtal som vederbörligen ingåtts mellan partema förlängs genom tyst samförstånd. 20. Medlemsstaterna bör vidta nödvändiga åtgärder för att effektivt skydda konsumenter som inte vill bli kontaktade med hjälp av viss kommunikationsteknik. Detta direktiv påverkar inte tillämpningen av sådana särskilda garantier som gemenskapslagstiftningen ger konsumenten i fråga om skydd för privatlivet och för personuppgifter. 21. För att skydda konsumenterna är det viktigt att behandla frågan om tvister. Det bör lämpliga och effektiva förfaranden för reklamation och rättelse i leverantörer och finnas medlemsstaterna konsumenter, i förekommande fall bör befintliga förfaranden användas. lösa eventuella tvister mellan för att 22. När det gäller konsumentemas rätt att få sin sak prövad, särskilt i domstolar för att lösa gränsöverskridande tvister, bör hänsyn tas till kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet med titeln Effektivisering av hur domar meddelas och verkställs inom Europeiska unionen}5 23. Medlemsstaterna bör även uppmuntra statliga eller privata organ som har inrättats för att reglera tvister utanför domstol att samarbeta för att lösa gränsöverskridande tvister. Ett sådant samarbete skulle bland annat kunna syfta till att göra det möjligt för konsumenten att vända sig till organ utanför domstol i den medlemsstat där denne är bosatt för att framföra klagomål mot leverantörer som är etablerade i andra medlemsstater. 24. Gemenskapen och medlemsstaterna har gjort åtaganden inom ramen för GATS (Allmänna tjänstehandelsavtalet) om möjligheten för konsumenterna att köpa bank- och investeringstjänster utomlands. GATS tillåter att medlemsstaterna beslutar om åtgärder av försiktighetsskäl, vilket även inbegriper åtgärder till skydd för investerare, insättare, försäkringsköpare och personer som har rätt till en finansiell tjänst från en finansiell leverantör. Sådana åtgärder får dock inte gå längre än vad som är motiverat för att garantera ett skydd för konsumenterna. 25. Det är följaktligen nödvändigt att anpassa rådets direktiv 90/619/EEG av den 8 november 1990 om samordning av lagar och andra författningar om direkt livförsäkring, och med bestämmelser avsedda att göra det lättare att effektivt utnyttja av och direktiv 79/267/EEG16, ändrat genom direktiv 92/96/EEG17. tillhandahålla friheten tjänster, ändring om att 26. Till följd av antagandet av detta direktiv bör tillämpningsområdet vidgas för Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG och Europaparlamentets och rådets 15 EGT C 33, 31. 1. 1998, s. 3. 16 EGT L 330, 29. 11. 1990, s. 50. 17 EGT L 360, 9. 12. 1992, s. l. 22 direktiv 98/27/EG av den 19 maj 1998 om förbundsföreläggande för att skydda konsumentemas intressen. 18 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. KAPITEL 1 Tillämpningsområde och definitioner Artikel 1 Tillämpningsområde 1. Syftet med detta direktiv är en tillnärmning av medlemsstatemas lagar och andra författningar om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter. 2. Vid avtal som avser finansiella tjänster som inbegriper på varandra följande handlingar eller en rad separata handlingar fördelade över tiden, skall bestämmelserna i detta direktiv endast tillämpas på den första handlingen, oavsett om dessa handlingar enligt nationell lagstiftning kan betraktas som delar av ett enda avtal eller av enskilda separata avtal. Artikel 2 Definitioner I detta direktiv avses med a) b) distansavtal: avtal om finansiella tjänster som ingås mellan en leverantör och en konsument inom ramen för ett system för distansförsäljning eller tillhandahållande av tjänster på distans som organiseras av leverantören, som för avtalets ändamål använder sig av teknik för distanskommunikation fram till den tidpunkt då avtalet ingås, inbegripet själva ingåendet av avtalet, finansiell tjänst: tjänst som rör verksamheten för kreditinstitut, försäkringsbolag investeringsföretag, enligt rådets direktiv 89/646/EEG19, 93/22/EEG20, och 73/239/EEG21, samt 79/267/EEG22. En vägledande förteckning över finansiella tjänster finns i bilagan, c) leverantör: en fysisk eller juridisk person som, inom ramen för sin närings- eller yrkesverksamhet, själv tillhandahåller sådana tjänster som är föremål för avtal som 58 EGTL166, 11. 6. 1998, s. 51. 19 EGTL 386, 30. 12. 1989, s. 1. 20 EGTL 141, 11. 6 1993, s. 27. 21 EGT L 228, 16. 8. 1973, s. 3. 22 EGT L 163, 13. 3 1979, s. 1. 23 omfattas av detta direktiv, eller fungerar som mellanman vid tillhandahållandet av sådana tjänster eller vid ingåendet av ett distansavtal mellan dessa parter, konsument: en fysisk person som är bosatt på gemenskapens territorium och som, när det gäller avtal som omfattas av detta direktiv, handlar för ändamål som faller utanför hans närings- eller yrkesverksamhet, teknik för distanskommunikation: varje teknik som, utan att leverantören och konsumenten samtidigt är fysiskt närvarande, kan användas för ingående av tjänster på distans mellan dessa parter, varaktigt medium: varje instrument som gör det möjligt för konsumenten att bevara information utan att själv behöva registrera den, särskilt datadisketter, cd- romskivor och den hårddisk i konsumentens dator på vilken elektronisk post lagras, operatör eller leverantör av teknik för distanskommunikation: varje fysisk eller juridisk person, offentlig eller privat, vars närings- eller yrkesverksamhet består i att tillhandahålla leverantörer en eller flera tekniker för distanskommunikation. d) e) f) g) KAPITEL 2 Parternas rättigheter och skyldigheter Artikel 3 Rätt till betänketid innan avtal ingås Innan ett distansavtal ingås, skall leverantören meddela konsumenten samtliga avtalsvillkor skriftligen eller på ett varaktigt medium som konsumenten råder över och har tillgång till. Leverantören får inte ensidigt ändra dessa villkor under en tidsfrist på fjorton dagar. Partema får komma överens om en längre tidsfrist. Konsumenten får emellertid ingå avtalet innan den frist som avses i första stycket eller den avtalade tidsfristen har löpt ut. Om konsumenten inte meddelar sig efter betänketidens utgång skall detta inte betraktas som ett samtycke från dennes sida. De tidsfrister som avses i punkt 1 skall räknas från och med den dag då konsumenten mottar avtalsvillkoren skriftligen eller på ett varaktigt medium som denne råder över och har tillgång till. Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 1, skall när det gäller avtal som avser sådana finansiella tjänster som anges i punkterna 5 och 7 i bilagan, och när leverantören meddelar konsumenten avtalsvillkoren innan avtalet ingås, det pris vars fastställande beror på sådana kurser på finansmarknaden som leverantören inte kan styra, fastställas med konsumentens uttryckliga samtycke när avtalet ingås. 24 4. Bestämmelserna i punkt 1 och 2 skall inte påverka medlemsstatemas bestämmelser om ingående av avtal, särskilt bestämmelser som rör det sätt på vilket partema uttrycker sitt samtycke till avtalet. Artikel 4 Ångerrätt efter att avtal ingåtts 1. När avtalet har ingåtts på konsumentens begäran innan leverantören har meddelat konsumenten avtalsvillkoren, skall leverantören, när avtalet har ingåtts, lämna dessa till konsumenten, skriftligen eller på ett varaktigt medium som konsumenten råder över och har tillgång till. Konsumenten har under fjorton dagar rätt att frånträda avtalet utan påföljd och utan att ange några skäl. Denna tidsfrist skall utsträckas till trettio dagar för avtal som rör hypotekskredit, livförsäkringar och individuella pensionsförsäkringar. Tidsfristen för att frånträda avtalet skall beräknas från och med den dag då konsumenten erhåller avtalsvillkoren. Ångerrätten skall inte tillämpas på avtal som gäller a) sådana finansiella tjänster som avses i punkterna 5 och 7 i bilagan, vilkas pris beror på fluktuationer på finansmarknaden som leverantören inte kan styra, b) försäkringar som inte är livförsäkringar, med en löptid som är kortare än 1 månad. 2. Om konsumenten ingår ett avtal under den betänketid som avses i artikel 3, och leverantören på ett otillbörligt sätt har påverkat konsumenten att ingå avtalet, har konsumenten rätt att inom fjorton dagar frånträda avtalet utan kostnad eller påföljd, och utan att detta påverkar rätten att erhålla ersättning för den skada han lidit. Enligt denna bestämmelse skall det inte betraktas som otillbörlig påverkan om leverantören lämnat konsumenten objektiv information om priset på en sådan finansiell tjänst som beror på fluktuationer på marknaden. Tidsfristen för att frånträda avtalet skall börja löpa från och med den dag då avtalet ingås. 3. Konsumenten skall utöva sin ångerrätt genom att meddela detta till leverantören, skriftligen eller på ett varaktigt medium som leverantören råder över och har tillgång. 4. Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning föreskriva att om priset för en finansiell tjänst helt eller delvis täcks av en kredit som konsumenten beviljats av leverantören eller tredje man, på grundval av ett avtal som slutits mellan tredje man och leverantören, skall krediten sägas upp utan påföljd för konsumenten när den rätt som avses i punkt 1 utövas. 25 5. Andra rättsverkningar och villkor vid frånträdande av avtal skall regleras enligt den lag som är tillämplig på avtalet. Artikel 5 Betalning för den tjänst som tillhandahållits före frånträdandet 1. När konsumenten utövar sin ångerrätt enligt artikel 4. 1 skall han bara vara skyldig att så snart som möjligt betala följande: a) Priset för den finansiella tjänst som leverantören faktiskt tillhandahållit, om leverantören kan fastställa detta pris före avtalets ingående. b) Den del av det totala priset för den finansiella tjänst som är föremål för avtalet i förhållande till den tid som förflutit mellan den dag då avtalet ingicks och den dag då konsumenten utövar sin ångerrätt, om leverantören inte kan fastställa detta pris före avtalets ingående. 2. Leverantören skall före avtalets ingående och på ett sätt som är anpassat till den teknik för distanskommunikation som används, upplysa konsumenten om det pris eller det belopp som ligger till grund för att beräkna det pris som konsumenten skall betala enligt punkt 1 om denne utövar sin ångerrätt. Om leverantören inte kan styrka att konsumenten vederbörligen har underrättats om priset, får leverantören inte kräva något belopp av konsumenten när denne utövar sin ångerrätt. 3. Leverantören är skyldig att till konsumenten så snart som möjligt betala tillbaka alla eventuella belopp som han har erhållit av denne när distansavtalet ingicks, med undantag av de belopp som avses i punkt 1. Artikel 6 Information till konsumenten Innan avtalet ingås skall leverantören på ett klart och begripligt sätt, och på ett sätt som är anpassat till den teknik för distanskommunikation som används, upplysa konsumenten om dennes rättigheter enligt artiklarna 3 och 4. Artikel 7 Meddelande på ett varaktigt medium Det meddelande om avtalsvillkor som avses i artiklarna 3 och 4 får lämnas skriftligen eller på ett varaktigt medium som konsumenten råder över och har tillgång till, utan hinder av andra bestämmelser i vilka det skulle kunna föreskrivas att detta meddelande endast får lämnas skriftligen. 26 Artikel 8 Tjänst som inte finns att tillgå 1. Om den finansiella tjänst som är föremål för avtalet helt eller delvis inte finns att tillgå, skall leverantören så snart möjligt informera konsumenten om detta. 2. Om den finansiella tjänsten inte alls finns att tillgå, skall leverantören till konsumenten så snart som möjligt betala tillbaka eventuella belopp som denne har erlagt. 3. Om den finansiella tjänsten endast delvis finns att tillgå får avtalet endast fullgöras om leverantören och konsumenten uttryckligen samtycker. I brist på ett sådant samtycke skall leverantören till konsumenten betala tillbaka de belopp denne har erlagt. Om tjänsten endast delvis utförs skall leverantören till konsumenten betala tillbaka de belopp som avser den del av tjänsten som inte utförts. Artikel 9 Tjänster som inte beställts 1. Utan att det påverkar tillämpningen av medlemsstatemas rättsregler om förlängning av avtal genom tyst samförstånd, skall det vara förbjudet att på distans tillhandahålla en konsument finansiella tjänster utan dennes begäran på förhand. 2. Konsumenten skall vara befriad från alla skyldigheter om tjänster tillhandahålls utan föregående beställning. Avsaknad av svar från konsumentens sida skall inte innebära att denne samtycker. Artikel 10 Meddelanden som inte efterfrågats 1. Automatiska uppringningssystem utan mänsklig betjäning (uppringningsautomat) eller telefax för distansförsäljning av finansiella tjänster får endast användas om försäljningen riktas till konsumenter som på förhand har givit sitt tillstånd. 2. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att meddelanden som konsumenterna inte har begärt och som överlämnas för att marknadsföra finansiella tjänster på distans, genom andra medel än de som avses i punkt 1 a) inte skall vara tillåtna om berörda konsumenter inte har givit sitt samtycke, eller b) bara får användas om konsumenten inte uttryckligen har motsatt sig detta. 27 De åtgärder som avses i första stycket får konsumenterna. inte leda till kostnader för Artikel 11 Bestämmelsemas tvingande karaktär 1. Konsumenterna kan inte avstå från de rättigheter som de ges med stöd av detta direktiv. 2. Medlemsstaterna skall föreskriva lämpliga påföljder för de fall då leverantörer inte följer bestämmelserna i artiklarna 6 och 10 i detta direktiv. I sådana fall skall medlemsstaterna se till att konsumenterna ges möjlighet att, när som helst och utan kostnader eller påföljder, säga upp avtalet, samt säkerställa att de så snart som möjligt ersätts för den skada de kan ha lidit. Sådan ersättning får bland annat inbegripa återbetalning av de belopp som konsumenterna betalat till leverantören vid fullgörandet av avtalet. 3. Konsumenterna får inte fråntas det skydd de ges genom detta direktiv när avtalet regleras av en lag i ett tredje land, i de fall då de är bosatta på en medlemsstats territorium och om avtalet är nära knutet till gemenskapen. KAPITEL III Tvister Artikel 12 Tvistlösning 1. Medlemsstaterna skall säkerställa att det införs lämpliga och effektiva förfaranden för reklamation och rättelse för att reglera tvister mellan leverantörer och konsumenter, i förekommande fall genom att använda befintliga system. 2. De förfaranden som avses i punkt 1 skall omfatta bestämmelser varigenom ett eller flera av följande organ, som fastställts i nationell lag, får väcka talan enligt nationell'lagstiftning inför domstol eller behöriga förvaltningsmyndigheter för att säkerställa att de nationella bestämmelserna för genomförandet av detta direktiv tillämpas: a) b) c) Offentliga organ eller deras företrädare. Konsumentorganisationer som har ett berättigat intresse av att skydda konsumenter. Yrkessammanslutningar som har ett berättigat intresse av att agera. 3. Medlemsstaterna skall uppmuntra de offentliga eller privata organ som har inrättats för att reglera tvister utanför domstol att samarbeta för att lösa gränsöverskridande tvister. 28 Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att operatörer och leverantörer av kommunikationstekniker, när så är möjligt och på grundval av beslut som meddelats dem och som fattats av domstol, förvaltningsorgan eller annan tillsynsmyndighet, upphör att använda metoder som tillkännagivits strida mot bestämmelserna i detta direktiv. Artikel 13 Bevisbörda Det skall åvila leverantören att visa att han har uppfyllt sin skyldighet att informera konsumenten, att konsumenten samtyckt till att ingå avtalet samt, i förekommande fall, till avtalets fullgörande. Ett avtalsvillkor som anger att bevisbördan när det gäller leverantörens iakttagande av alla eller delar av de skyldigheter som denne åläggs i kraft av detta direktiv åvilar konsumenten, rådets direktiv 93/13/EEG23. skall betraktas ett oskäligt avtalsvillkor enligt som KAPITEL IV Ändringar av direktiv Artikel 14 Direktiv 90/619/EEG Artikel 15 i direktiv 90/619/EEG ändras på följande sätt: 1. I punkt 1 skall första stycket ersättas med följande: "Varje medlemsstat skall föreskriva att en försäkringstagare, som ingår ett individuellt livförsäkringsavtal, skall kunna säga upp avtalet inom en tidsfrist på 14 till 30 dagar från och med den dag då försäkringstagaren informerades om att avtalet hade slutits. Denna tidsfrist skall utsträckas till 30 dagar i de fall som avses i artikel 4. 1 och 4. 2 i Europaparlamentets och rådets direktiv. /. /EG*. * EGTL. " 2. Punkt 2 skall ersättas med följande: "Medlemsstaterna behöver inte tillämpa punkt 1 på avtal med en giltighetstid om sex månader eller mindre, inte heller när försäkringstagaren inte har behov av detta särskilda skydd, på grund av sin situation, eller på grund av de förhållanden under vilka avtalet ingicks. Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning ange i vilka 23 EGT L 95, 21. 4. 1993, s. 29. 29 fall punkt 1 inte skall tillämpas. Om dessa avtal emellertid ingås under de förutsättningar som anges i artikel 4. 1 och 4. 2 i Europaparlamentets och rådets direktiv. /. /EG, skall försäkringstagaren ha rätt att frånträda avtalet inom 14 dagar*. * EGT L. " Artikel 15 Direktiv 97/7/EG Direktiv 97/7/EG ändras på följande sätt: 1. I artikel 3. 1 skall första strecksatsten ersättas med följande: "som avser finansiella direktiv. /. /EG* skall tillämpas. tjänster på vilka Europaparlamentets och rådets * EGTL. " Bilaga II skall utgå. Artikel 16 Direktiv 98/27/EG I bilagan till direktiv 98/27/EG skall följande punkt 10 läggas till: "10. Europaparlamentets och rådets direktiv. /. /EG av den. om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter. EGTL. " KAPITEL V Slutbestämmelser Artikel 17 Genomförande 1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 30 juni 2002. De skall genast underrätta kommissionen om detta. 30 När dessa bestämmelser offentliggörs skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv fastställa. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de centrala lagar och andra författningar som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. I detta meddelande skall de tillhandahålla en tabell som för varje artikel i detta direktiv anger motsvarande nationell bestämmelse. Artikel 18 Ikraftträdande Detta direktiv träder i kraft den dag det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Artikel 19 Adressater Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Utfärdat i Bryssel den På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar Ordförande Ordförande 31 Vägledande förteckning över finansiella tjänster BILAGA 1. Mottagande av insättningar och övriga återbetalningspliktiga medel. 2. Utlåningsverksamhet, särskilt konsumtionskrediter och hypotekskrediter. 3. Finansiell leasing. 4. Betalningsförmedling, utgivning och administration av betalningsmedel. 5. Valutatjänster. 6. Garantier och åtaganden. 7. Mottagande, överföring och/eller verkställande av order i samband med följande finansiella instrument samt tjänster avseende eller i samband med utgivning av följande finansiella produkter: a) Penningmarknadsinstmment. b) Överlåtbara värdepapper. c) Andelar i värdepappersfonder och andra kollektiva investeringsprogram. d) Finansiella terminskontrakt och optioner. e) Valuta- och ränteinstrument. 8. Portfölj förvaltning och investeringsrådgivning avseende något av de instrument som anges i punkt 7. 9. Förvaring och förvaltning av värdepapper. 10. Bankfackstjänster. 11. Försäkringar, utom livförsäkringar. 12. Livförsäkringar. 13. Livförsäkringar knutna till investeringsfonder. 14. Långfristiga sjukförsäkringar som inte kan sägas upp ("permanent health insurance"). 15. Återköp av kapital. 16. Individuella pensionsförsäkringar. 32 BEDÖMNING AV NÄRINGSLIVSEFFEKTER FÖRSLAGETS EFFEKTER FÖR NÄRINGSLIVET särskilt för de små och medelstora företagen Förslagets rubrik: Distansförsäljning av finansiella tjänster direktiv 90/619/EEG och direktiv 97/7/EG och 98/27/EG till konsumenter om ändring av rådets Referensnummer: KOM(1998) 468 slutlig Förslaget 1. Varför är det nödvändigt med lagstiftning på gemenskapsnivå inom detta område mot bakgrund av subsidiaritetsprincipen och vilka är lagstiftningens huvudmål? Distansförsäljning av varor och tjänster, inklusive finansiella tjänster, och framför allt elektronisk handel erbjuder enorma möjligheter till handel på den inre marknaden, till förmån för företagen, de små och medelstora företagen, och konsumenterna. Sådana avtal erbjuds och ingås för närvarande huvudsakligen inom nationsgränserna. Mot bakgrund av den samlade effekten av införandet av euron och den tekniska utvecklingen kan det emellertid förutses att den gränsöverskridande handeln skulle kunna öka snabbt, särskilt genom användning av de nya möjligheter som den elektroniska handeln och informationssamhället erbjuder. Den inre marknadens fördelar bör stärkas för såväl konsumenter som för dem som tillhandahåller finansiella tjänster, med tanke på den mer konkurrensinriktade miljö som skapas genom en omfattande användning av ny teknik, vilket bör leda till ett ökat urval och ett bättre förhållande mellan kvalitet och pris. Dessa fördelar kan emellertid endast uppnås om konsumenterna och leverantörerna har tilltro till det bakomliggande regelverket. direktiv 97/7/EG Kommissionen har beslutat att utarbeta ett förslag till direktiv om distansavtal när det gäller finansiella tjänster, efter antagandet av rådets och Europaparlamentets direktiv om "konsumentskydd vid distansavtal" (det allmänna direktivet om distansförsäljning) 1997, vars tillämpningsområde inte omfattar sektorn för finansiella tjänster till följd av ett beslut i rådet 1995 om att utesluta detta. Med anledning av detta inbjöd kommissionen berörda parter att framföra sina synpunkter och gav där ut grönboken "Finansiella tjänster: att tillgodose konsumentemas förväntningar" i maj 1996. Efter detta samråd beslutade kommissionen att utarbeta ett specifikt förslag om distansavtal om finansiella tjänster (dvs. bank-, försäkrings- och investeringstjänster). 20 maj den av Att det finns ett behov av ett sådant direktiv bekräftades på toppmötet i Amsterdam, där denna fråga togs med i "Handlingsplan för den inre marknaden" av den 1 juni 1997. Dessa frågor har också återspeglats i flera av kommissionens meddelanden, framför allt i "Ett europeiskt initiativ inom elektronisk handel" av 33 den 16 april 1997 och "Finansiella tjänster: stärka konsumentemas förtroende" av den 26 juni 1997. Förslaget syftar till att fastställa en gemensam bas för de villkor som skall gälla när distansavtal om finansiella tjänster erbjuds/efterfrågas, förhandlas fram och ingås, för att minska riskerna för skiljaktiga nationella förhållningssätt till skada för en sund utveckling av den inre marknaden samtidigt som man fastställer grundläggande rättigheter för konsumenterna på detta område. Konsekvenser för näringslivet 2. Vilka kommer att påverkas av förslaget? Leverantörer av finansiella tjänster som säljer finansiella produkter och/eller tjänster med hjälp av teknik för distanskommunikation, liksom operatörer och leverantörer av sådana kommunikationsmedel. Genom den nya tekniken kan nya företag etableras som är specialiserade på vissa av dessa tekniker (t. ex. Internet) eller ge små leverantörer möjlighet att marknadsföra sina finansiella tjänster och/eller produkter direkt. 3. Vilka åtgärder skall företagen vidta för att rätta sig efter förslaget? Vissa medlemsstater (bl. a. Frankrike och Italien) har redan, eller är på väg att få, särskilda lagar som täcker in alla former av distansförsäljning av finansiella tjänster. I de flesta medlemsstater finns specifika bestämmelser om finansiella tjänster och/eller produkter som vanligtvis är tillämpliga oavsett vilken försäljningsmetod som används (försäljning på distans eller med båda parter närvarande). Det är dock inte avsikten att föreliggande förslag skall påverka den rättsliga ram som redan finns på nationell nivå och på EG-nivå för finansiella tjänster. De bestämmelser i EG-rätten som reglerar finansiella tjänster, särskilt bestämmelser som rör information som skall ges till konsumenten, kommer att fortsätta att tillämpas oberoende av vilken försäljningsmetod som har använts. förslag fastställs principerna för marknadsföringsmetoder vid I detta distansförsäljning. Dess struktur specificeras särskilt: (i) konsumentens rätt att i förväg erhålla alla avtalsvillkor och andra bestämmelser, och (ii) principen att dessa avtalsvillkor och andra bestämmelser skall gälla för en viss tidsperiod. Om (a) ett avtal ingås utan att konsumenten har erhållit avtalsvillkoren och övriga bestämmelser eller (b) om leverantören otillbörligt har förmått konsumenten att ingå ett avtal under betänketiden, har konsumenten möjlighet att frånträda avtalet mot pro rata-betalning av de mottagna tjänsterna, men utan att betala ersättning. I förslaget anges också vilka villkor som gäller om en finansiell tjänst/produkt inte kan levereras helt eller delvis. Förslaget innehåller vidare bestämmelser om förbud mot leverans utan föregående beställning och om begränsningar av meddelanden som inte har efterfrågats. Slutligen ingår bestämmelser om de 34 rättsliga åtgärder yrkes- och konsumentorganisationer kan vidta för att säkerställa att direktivet genomförs på ett korrekt sätt. 4. Vilka ekonomiska effekter är det sannolikt att förslaget får? - på sysselsättningen - på investeringar och antalet nystartade företag - på företagens konkurrensställning I förslaget anges gemenskapsregler som kommer att underlätta användningen av ny teknik vid distansförsäljning. Detta kan leda till att dessa tekniker kommer att användas oftare av konsumenterna på den inre marknaden, och kan följaktligen öka sysselsättningen och investeringar i dessa aktiviteter. Möjligheten till gränsöverskridande handel kan leda till en ökad konkurrens inom detaljhandeln. 5. Innehåller förslaget åtgärder där hänsyn tas till de små och medelstora företagens speciella situation (minskade eller olika krav, etc) Den viktigaste åtgärden - att förse konsumenterna med alla relevanta avtalsvillkor - är inte av en sådan karaktär att det föreligger behov av en differentiering med hänsyn till storleken på det företag som tillhandahåller finansiella tjänster. Samråd Förteckning över de organisationer ni har rådgjort med angående förslaget samt en redogörelse över deras främsta synpunkter Sedan juli 1997 har kommissionen samrått med rådgivande organ (BAC, IC, tjänster, parter berörda konsumentkommitté), konsument/brukarorganisationer) den och 22 september 1997 och den 21 januari 1998 om preliminära utkast. finansiella nationella experter (sektorn (möten De av kommissionens avdelningar som handhar denna fråga (inom GD XV och XXIV) har mottagit en rad uttalanden och synpunkter på utkastet från sammanslutningar och föreningar på området finansiella tjänster (bank- och försäkringsväsendet andra yrkesorganisationer och operatörer inom sektorn kommunikationsmedel. konsument/brukarorganisationer, etc), I de flesta av dessa yttranden har det medgivits att det är nödvändigt med gemenskapsåtgärder när det gäller avtal som förhandlas fram på distans. Framför allt i uttalandena från finansvärlden har behovet av ett enhetligt operationsområde understrukits. 35 ISSN 1024-4506 KOM(98) 468 slutlig DOKUMENT SV 01 09 10 06 Katalognummer : CB-CO-98-642-SV-C Byrån för Europeiska gemenskapemas officiella publikationer L-2985 Luxemburg 36


title: Regulamento (CE) nº 2200/98 da Comissão de 14 de Outubro de 1998 que estabelece os valores forfetários de importação para a determinação do preço de entrada de certos frutos e produtos hortícolas

eurovoc_concepts:
agri-monetary policy
citrus fruit
fruit vegetable
grape
import price
pip fruit

formats: pdf print

text: 15. 10. 98 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias L 278/1 I (Actos cuja publica(cid:135)(cid:209)o (cid:130) uma condi(cid:135)(cid:209)o da sua aplicabilidade) REGULAMENTO (CE) Nº 2200/98 DA COMISS(cid:212)O de 14 de Outubro de 1998 que estabelece os valores forfet(cid:145)rios de importa(cid:135)(cid:209)o para a determina(cid:135)(cid:209)o do pre(cid:135)o de entrada de certos frutos e produtos hort(cid:146)colas A COMISS(cid:212)O DAS COMUNIDADES EUROPEIAS, Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, Tendo em conta o Regulamento (CE) nº 3223/94 da Comiss(cid:209)o, de 21 de Dezembro de 1994, que estabelece regras de execu(cid:135)(cid:209)o do regime de importa(cid:135)(cid:209)o dos frutos e dos produtos hort(cid:146)colas (1), com a (cid:156)ltima redac(cid:135)(cid:209)o que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) nº 1498/98 (2), e, nomea- damente, o nº 1 do seu artigo 4º, Tendo em conta o Regulamento (CEE) nº 3813/92 do Conselho, de 28 de Dezembro de 1992, relativo (cid:133) unidade de conta e (cid:133)s taxas de convers(cid:209)o a aplicar no (cid:131)mbito da pol(cid:146)tica agr(cid:146)cola comum (3), com a (cid:156)ltima redac(cid:135)(cid:209)o que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) nº 150/95 (4), e, nomeadamente, o nº 3 do seu artigo 3º, Considerando que o Regulamento (CE) nº 3223/94 prev(cid:136), em aplica(cid:135)(cid:209)o dos resultados das negocia(cid:135)(cid:210)es comerciais multilaterais do «Uruguay Round», os crit(cid:130)rios para a fixa(cid:135)(cid:209)o pela Comiss(cid:209)o dos valores forfet(cid:145)rios de impor- ta(cid:135)(cid:209)o dos pa(cid:146)ses terceiros, relativamente aos produtos e per(cid:146)odos que especifica no seu anexo; Considerando que, em aplica(cid:135)(cid:209)o dos supracitados crit(cid:130)- rios, os valores forfet(cid:145)rios de importa(cid:135)(cid:209)o devem ser fixados nos n(cid:146)veis constantes em anexo, ADOPTOU O PRESENTE REGULAMENTO: Artigo 1º Os valores forfet(cid:145)rios de importa(cid:135)(cid:209)o referidos no artigo 4º do Regulamento (CE) nº 3223/94 s(cid:209)o fixados como indi- cado no quadro constante do anexo. Artigo 2º O presente regulamento entra em vigor em 15 de Outubro de 1998. O presente regulamento (cid:130) obrigat(cid:155)rio em todos os seus elementos e directamente aplic(cid:145)vel em todos os Estados-membros. Feito em Bruxelas, em 14 de Outubro de 1998. Pela Comiss(cid:209)o Franz FISCHLER Membro da Comiss(cid:209)o (1) JO L 337 de 24. 12. 1994, p. 66. (2) JO L 198 de 15. 7. 1998, p. 4. (3) JO L 387 de 31. 12. 1992, p. 1. (4) JO L 22 de 31. 1. 1995, p. 1. L 278/2 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 15. 10. 98 ANEXO do Regulamento da Comiss(cid:209)o, de 14 de Outubro de 1998, que estabelece os valores forfet(cid:145)- rios de importa(cid:135)(cid:209)o para a determina(cid:135)(cid:209)o do pre(cid:135)o de entrada de certos frutos e produtos hort(cid:146)colas C(cid:155)digo NC 0702 00 00 0709 90 70 0805 30 10 0806 10 10 0808 10 20, 0808 10 50, 0808 10 90 0808 20 50 C(cid:155)digo pa(cid:146)ses terceiros (1) Valor forfet(cid:145)rio de importa(cid:135)(cid:209)o (ECU/100 kg) 204 999 052 999 052 388 524 528 999 052 064 400 999 052 060 064 388 400 404 800 999 052 064 999 100,9 100,9 99,7 99,7 66,2 88,4 51,0 51,2 64,2 103,9 75,1 219,9 133,0 61,7 36,6 42,5 22,2 75,1 76,6 157,6 67,5 94,7 61,9 78,3 (1) Nomenclatura dos pa(cid:146)ses fixada pelo Regulamento (CE) nº 2317/97 da Comiss(cid:209)o (JO L 321 de 22. 11. 1997, p. 19). O c(cid:155)digo «999» representa «outras origens»


title: 98/584/CE: Decisione della Commissione del 14 ottobre 1998 relativa all'elenco dei programmi di eradicazione e di sorveglianza delle malattie animali che possono fruire di un contributo finanziario della Comunità nel 1999 [notificata con il numero C(1998) 3152/2]

eurovoc_concepts:
EU financing
animal disease
veterinary inspection
veterinary legislation

formats: html pdf print

text: 17. 10. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee L 281/41 DECISIONE DELLA COMMISSIONE del 14 ottobre 1998 relativa all’elenco dei programmi di eradicazione e di sorveglianza delle malattie animali che possono fruire di un contributo finanziario della Comunit(cid:133) nel 1999 [notificata con il numero C(1998) 3152/2] (98/584/CE) LA COMMISSIONE DELLE COMUNIT(cid:211) EUROPEE, HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE: visto il trattato che istituisce la Comunit(cid:133) europea, vista la decisione 90/424/CEE del Consiglio, del 26 giugno 1990, relativa a talune spese nel settore veteri- nario (1), modificata da ultimo dalla decisione 94/370/ CE (2), in particolare l’articolo 24, paragrafo 5, considerando che, per stabilire l’elenco dei programmi di eradicazione e di sorveglianza delle malattie animali che possono fruire di un contributo finanziario della Comu- nit(cid:133) per 1999 nonch(cid:130) l’aliquota e l’importo proposti di tale contributo per ciascun programma, va tenuto conto sia dell’interesse di ciascun programma per la Comunit(cid:133) sia dell’entit(cid:133) dei fondi disponibili; considerando che la Commissione ha esaminato sotto il profilo veterinario e finanziario ciascun programma presentato dagli Stati membri; considerando che indicati nell’elenco i programmi previsto dalla presente decisione dovranno in seguito essere approvati singolarmente; considerando che le misure previste dalla presente deci- sione sono conformi al parere del comitato veterinario permanente, Articolo 1 1. I programmi indicati nell’elenco in allegato possono beneficiare di un contributo finanziario della Comunit(cid:133) nel 1999. 2. Per ciascun programma di cui al paragrafo 1, l’ali- quota e l’importo proposti del contributo finanziario della Comunit(cid:133) sono fissati nell’allegato. Articolo 2 Gli Stati membri sono destinatari della presente decisione. Fatto a Bruxelles, il 14 ottobre 1998. Per la Commissione Franz FISCHLER Membro della Commissione (1) GU L 224 del 18. 8. 1990, pag. 19. (2) GU L 168 del 2. 7. 1994, pag. 31. L 281/42 IT Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee 17. 10. 98 ALLEGATO Elenco dei programmi — Aliquota e importo proposti del contributo finanziario della Comunit(cid:133) Malattia Stato membro Aliquota (%) Importo proposto (in ECU) Peste suina africana/peste suina classica Italia Peste suina classica Germania Pleuropolmonite contagiosa dei bovini Portogallo Rabbia Lussemburgo Finlandia Belgio Francia Germania Austria Malattia vescicolare dei suini Italia Brucellosi bovina Brucellosi ovina e caprina Grecia Francia Irlanda Portogallo Spagna Italia Francia Italia Grecia Portogallo Spagna Anaplasmosi, babesiosi, cowdriosi Francia Leucosi enzootica bovina Malattia di Aujeszky Tubercolosi bovina Malattia del trotto (scrapia) Italia Portogallo Regno Unito Germania Belgio Spagna Italia Grecia Belgio Francia Paesi Bassi 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 50 600 000 1 600 000 2 000 000 70 000 250 000 180 000 300 000 2 000 000 250 000 200 000 600 000 1 000 000 3 000 000 2 400 000 2 500 000 1 700 000 900 000 4 500 000 1 200 000 2 500 000 5 000 000 750 000 2 500 000 3 000 000 75 000 2 700 000 550 000 6 200 000 800 000 100 000 50 000 500 000 150 000 Totale 50 125 000


title: Verordnung (EG) Nr. 2202/98 der Kommission vom 14. Oktober 1998 zur Festsetzung der Ausfuhrerstattungen für Weißzucker und Rohzucker in unverändertem Zustand

eurovoc_concepts:
export refund
raw sugar
white sugar

text: 15. 10. 98 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 278/5 VERORDNUNG (EG) Nr. 2202/98 DER KOMMISSION vom 14. Oktober 1998 zur Festsetzung der Ausfuhrerstattungen für Weißzucker und Rohzucker in unverändertem Zustand DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN — gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, gestützt auf die Verordnung (EWG) Nr. 1785/81 des Rates vom 1. Juni 1981 über die gemeinsame Marktorgani- sation für Zucker (1), zuletzt geändert durch die Verord- nung (EG) Nr. 1148/98 (2), insbesondere auf Artikel 19 Absatz 4 erster Unterabsatz Buchstabe a), in Erwägung nachstehender Gründe: Nach Artikel 19 der Verordnung (EWG) Nr. 1785/81 kann der Unterschied zwischen den Notierungen oder Preisen auf dem Weltmarkt der in Artikel 1 Absatz 1 Buchstabe a) der angeführten Verordnung genannten Erzeugnisse und den Preisen dieser Erzeugnisse in der Gemeinschaft durch eine Erstattung bei der Ausfuhr ausgeglichen werden. Gemäß der Verordnung (EWG) Nr. 1785/81 sind die Erstattungen für den nicht denaturierten und in unverän- dertem Zustand ausgeführten Weißzucker und Rohzucker unter Berücksichtigung der Lage auf dem Markt der Gemeinschaft und auf dem Weltzuckermarkt und insbe- sondere der in Artikel 17a der angeführten Verordnung genannten Preise und Kostenelemente festzusetzen. Nach demselben Artikel sind zugleich die wirtschaftlichen Aspekte der beabsichtigten Ausfuhr zu berücksichtigen. Für Rohzucker ist die Erstattung für die Standardqualität festzusetzen. Diese ist in Artikel 1 der Verordnung (EWG) Nr. 431/68 des Rates vom 9. April 1968 über die Bestim- mung der Standardqualität für Rohzucker und des Grenz- übergangsorts der Gemeinschaft für die Berechnung der cif-Preise für Zucker (3), geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 3290/94 (4), festgelegt worden. Diese Erstattung ist im übrigen gemäß Artikel 17a Absatz 4 der Verord- nung (EWG) Nr. 1785/81 festzusetzen. Kandiszucker wurde in der Verordnung (EG) Nr. 2135/95 der Kommis- sion vom 7. September 1995 mit Durchführungsvor- schriften für die Gewährung von Ausfuhrerstattungen im Zuckersektor (5) definiert. Die so berechnete Erstattung muß bei aromatisiertem oder gefärbtem Zucker für dessen Saccharosegehalt gelten und somit für 1 v. H. dieses Gehalts festgesetzt werden. Die Lage auf dem Weltmarkt oder die besonderen Erfor- dernisse bestimmter Märkte können es notwendig machen, die Erstattung für Zucker nach der Bestimmung in unterschiedlicher Höhe festzusetzen. In besonderen Fällen kann der Erstattungsbetrag durch Rechtsakte anderer Art festgesetzt werden. Die mit Artikel 1 der Verordnung (EWG) Nr. 3813/92 des Rates (6), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 150/95 (7), festgelegten repräsentativen Marktkurse werden bei der Umrechnung der in den Drittlandswährungen ausgedrückten Beträge berücksichtigt. Außerdem werden sie bei der Bestimmung der den Währungen der Mitgliedstaaten landwirtschaftlichen für diese Umrechnungskurse Umrechnungen erforderlichen Durchführungsbestim- mungen wurden mit der Verordnung (EWG) Nr. 1068/93 der Kommission (8), zuletzt geändert durch die Verord- nung (EG) Nr. 961/98 (9), erlassen. zugrunde gelegt. Die entsprechenden Die Erstattung wird alle zwei Wochen festgesetzt. Sie kann zwischenzeitlich geändert werden. Die Anwendung dieser Regeln auf die gegenwärtige Marktlage im Zuckersektor und insbesondere die Notie- rungen und Preise für Zucker in der Gemeinschaft und auf dem Weltmarkt führt dazu, die im Anhang angege- benen Erstattungsbeträge festzusetzen. Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Verwaltungsaus- schusses für Zucker — HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: Artikel 1 Die Erstattungen bei der Ausfuhr in unverändertem Zustand der in Artikel 1 Absatz 1 Buchstabe a) der Verordnung (EWG) Nr. 1785/81 genannten und nicht denaturierten Erzeugnisse werden wie im Anhang ange- geben festgesetzt. Artikel 2 Diese Verordnung tritt am 15. Oktober 1998 in Kraft. (1) ABl. L 177 vom 1. 7. 1981, S. 4. (2) ABl. L 159 vom 3. 6. 1998, S. 38. (3) ABl. L 89 vom 10. 4. 1968, S. 3. (4) ABl. L 349 vom 31. 12. 1994, S. 105. (5) ABl. L 214 vom 8. 9. 1995, S. 16. (6) ABl. L 387 vom 31. 12. 1992, S. 1. (7) ABl. L 22 vom 31. 1. 1995, S. 1. (8) ABl. L 108 vom 1. 5. 1993, S. 106. (9) ABl. L 135 vom 8. 5. 1998, S. 5. L 278/6 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 15. 10. 98 Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat. Brüssel, den 14. Oktober 1998 Für die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission zur Verordnung der Kommission vom 14. Oktober 1998 zur Festsetzung der Ausfuhrerstattungen für Weißzucker und Rohzucker in unverändertem Zustand ANHANG Erzeugniscode 1701 11 90 9100 1701 11 90 9910 1701 11 90 9950 1701 12 90 9100 1701 12 90 9910 1701 12 90 9950 Betrag der Erstattung — in ECU/100 kg — 44,69 42,51 44,69 42,51 (1) (1) (2) (1) (1) (2) — in ECU/1 % Saccharose × 100 kg — 1701 91 00 9000 0,4858 1701 99 10 9100 1701 99 10 9910 1701 99 10 9950 — in ECU/100 kg — 48,58 48,72 48,72 — in ECU/1 % Saccharose × 100 kg — 1701 99 90 9100 0,4858 (1) Dieser Betrag gilt für Rohzucker mit einem Rendementwert von 92 v. H. Wenn der Rendementwert des ausgeführten Rohzuckers von 92 v. H. abweicht, wird der anwendbare Erstattungsbetrag gemäß den Bestimmungen von Artikel 17a Absatz 4 der Verordnung (EWG) Nr. 1785/81 errechnet. (2) Diese Festsetzung wurde ausgesetzt durch die Verordnung (EWG) Nr. 2689/85 der Kommission (ABl. L 255 vom 26. 9. 1985, S. 12), geändert durch die Verordnung (EWG) Nr. 3251/85 (ABl. L 309 vom 21. 11. 1985, S. 14)