Elizabeth Taylor falleció a los 79 años de edad

23 de marzo de 2011Los Ángeles, California, Estados Unidos —La actriz inglesa Elizabeth Taylor falleció hoy, a los 79 años, en el centro médico Cedars-Sinai a donde había ingresado hace 6 semanas, víctima de un mal cardíaco que padecía hace años.

Había debutado en el cine en 1941 en la Universal Pictures, aunque ganadora en dos ocasiones del premio de la Academia, Butterfield 8 (1960) y Who’s afraid of Virginia Woolf (1966), Taylor era más conocida por su personalidad, calificada como sexy, glamorosa, intempestiva y frágil, siempre rodeada de los medios y por los fanáticos. Además su virtud como actriz infantil era que tenía dos pestañas por una mutación genética, lo que diferenciaba su rostro con las demás artistas.

Últimamente se comunicaba con sus seguidores y amigos por medio de la red social Twitter donde tenía una cuenta que administraba personalmente. De estos medios de comunicación opinaba:

Debió superar una adicción al alcoholismo y a los fármacos en la década de 1980 mediante internaciones en la clínica Betty Ford en California y desde hacía varios días estaba internada en un hospital de Los Ángeles por una insuficiencia cardíaca. Le sobreviven cuatro hijos, quienes informaron que la última petición de la actriz para sus seguidores fue que no se le enviaran flores, que el dinero de las mismas fuese enviado a obras de beneficencia o a su fundación Elizabeth Taylor AIDS Foundation a fin de continuar con la lucha altruista que llevaba a cabo en pro de enfermos por dicho padecimiento.


الیزابت تیلور در ۷۹ سالگی از دنیا رفت

الیزابت تیلور برندهٔ دو جایزه اسکار بهترین بازیگر زن در سال ۱۹۶۰ به خاطر بازی در فیلم «باترفیلد ۸» و در سال ۱۹۶۶ به خاطر بازی در فیلم «ویرجینیا وولف می‌ترسد»، در سن ۷۹ سالگی و بر اثر ایست قلبی از دنیا رفت.

او که از سال ۲۰۰۴ بیماری قلبی داشت نهایتا در ۲۳ مارس ۲۰۱۱ در یک مرکز پزشکی در لس آنجلس کالیفرنیا از دنیا رفت.


Nécrologie : Elizabeth Taylor est décédée

L'actrice britannico-américaine Elizabeth Taylor est décédée aujourd'hui à l'âge de 79 ans, au centre médical de Cedars-Sinai où elle avait été admise il y a six semaines pour une insuffisance cardiaque.

Bien qu'ayant reçu un oscar à deux reprise (BUtterfield 8 en 1960 et Qui a peur de Virginia Woolf ? en 1966), Taylor était surtout connue pour sa façon d'être, et était qualifié de sexy, glamour mais fragile, et était en permanence entourée par les médias et par ses fans.

Elle laisse derrière elle quatre enfants, dix petits-enfants et quatre arrières petits-enfants. Cela faisait quelques temps qu'elle ne se déplaçait plus qu'en fauteuil roulant et ne communiquait plus que par Twitter. Elle s'était mariée huit fois, dont deux fois avec Richard Burton. En 1985, elle avait créé l'amfAR, fondation américaine pour la recherche sur le sida, à la suite de la mort de l’acteur Rock Hudson qui l'avait très affectée.

« L’actrice légendaire, la femme d’affaires, la courageuse militante Elizabeth Taylor est morte paisiblement aujourd’hui à l’hôpital Cedars-Sinaï de Los Angeles » annonce un communiqué. « Elle était entourée de ses enfants, Michael Wilding, Christopher Wilding, Liza Todd et Maria Burton. »


Atriz Elizabeth Taylor morre aos 79 anos

A atriz britânica Elizabeth Taylor, que começou a atuar ainda criança e tornou-se uma das atrizes mais aclamadas de Hollywood, morreu nesta quarta-feira (23) aos 79 anos, anunciou sua agente publicitária, no Hospital Cedars-Sinai, em Los Angeles, cercada por seus quatro filhos, tendo sido hospitalizada há seis semanas com falência cardíaca congestiva.

Taylor foi diagnosticada em 2004 com a doença que a vitimou. A insuficiência cardíaca congestiva é uma patologia que impede o coração de bombear sangue oxigenado suficiente para suprir as necessidades dos demais órgãos do corpo, o que gera uma sensação de fadiga, dificuldade de respirar, aumento de peso, entre outros problemas.

Considerada uma das mulheres mais belas de seu tempo, com os famosos olhos cor de violeta, Liz (como era chamada) atuou em vários filmes de sucesso, como Cleópatra, Quem tem medo de Virgina Woolf e Disque Butterfield 8. Por estes dois últimos trabalhos, ganhou o Oscar de melhor atriz.


Umrla Elizabet Tejlor

23. март 2011.Вашингтон/ САД , (Beta) - Legendarna holivudska glumica Elizabeta Tejlor umrla je u sredu u 80. godini, javili su američki mediji.

Glumica je početkom februara primljena u bolnicu Sedars Sinaj u Los Anđelesu. Tada je rečeno da je hospitalizovana zbog "simptoma sličnih srčanoj insuficijenciji". Pre mesec dana saopšteno je da se oseća bolje, ali da ostaje u bolnici.

Elizabeta Tejlor dobitnica je dva Oskara, za filmove "Baterfild 8" i "Ko se boji Virdžinije Vulf?". Ostaće zapamćena i po ulogama u filmovima "Kleopatra"", "Mačka na usijanom limenom krovu", "Staza slonova" i "Kvo vadis".


Померла актриса Елізабет Тейлор

У Лос-Анжелесі на вісімдесятому році життя від ішемічної хвороби серця померла легенда світового кінематографа актриса Елізабет Тейлор. Довге сценічне життя Тейлор супроводжували шалені успіх, чисельні шлюби та персональні трагедії.

Зніматись у кіно Елізабет Тейлор почала у дев’ять років. Її зірка засяла вже у дванадцятирічному віці коли вона підкорила глядачів у фільмі «Національний Оксамит». На відміну від багатьох дітей-акторів, Елізабет без проблем виросла у дорослу актрису і розпочала активно зніматися. У 1961 році її талант оцінили премією Оскар за кращу жіночу роль у фільмі «Баттерфілд 8». Шість років пізніше Тейлор повторила успіх отримавши Оскара за роль у кінострічці «Хто боїться Вірджинії Вульф?»

У 1963 році Елізабет стала першою актрисою, яка підписала контракт на мільйон доларів, за участь у фільмі «Клеопатра».Саме під час зйомок цієї картини актриса зустріла Ричарда Бартона, якому судилося стати її п’ятим чоловіком… двічі.  Обидва рази шлюб закінчився розлученням.

Загалом за своє життя Елізабет Тейлор виходила заміж вісім разів. Переважно це були багаті або відомі у суспільстві особи. Однак її останнім чоловіком став нікому невідомий тесляр Ларрі Фортенскі. Весілля відгуляли на ранчо Майкла Джексона, з яким у Тейлор були теплі дружні відносини. Саме Джексон вивів Елізабет на сцену під час концерту-святкування її 65-го дня народження, що транслювався на всю країну.

А вже за кілька днів після цієї події актрисі вирізали пухлину у мозку. Це була лише одна з чисельних проблем зі здоров’ям Елізабет. Лікарі кажуть, що Тейлор особливо підірвала своє здоров’я, зловживаючи дієтичними пігулками та алкоголем за допомогою яких вона намагалась позбутися зайвої ваги.

Саме за її роль у боротьбі з ВІЛ/СНІДом академія кіно мистецтв відзначила Елізабет Тейлор третім, гуманітарним Оскаром. Останню кіно-роль актриса зіграла у 1994 році. У 2003 році вона оголосила, що покидає шоу бізнес. Померла легенда світового кінематографа у медичному центрі в Лос- Анжелесі.

24 березня 2011


English Wikipedia reaches one million articles

Today, at 23:09 UTC,  the internet encyclopedia Wikipedia reached the point of having over one million articles written in English. In comparison, the largest  traditional English-language encyclopedia, Encyclopædia Britannica, has 120,000 articles. This milestone marks an important point in Wikipedia's short history.

There was minor confusion over the millionth article; it was first held to be Jordanhill Railway Station, then a brief biography of baseball player Aaron Ledesma.  The millionth article was later confirmed to be the former, started by Wikipedia contributor Nach0king (Ewan Macdonald).  "While I am, of course, delighted at being the one to hit this milestone, I must confess, along with many others I timed my contributions tonight to give me a chance at being the lucky one," he wrote on his Wikipedia user page.

Jimmy Wales commented that "We are thrilled that our millionth article in English is about the Jordanhill railway station.  This is not something which would appear in a traditional encyclopedia, and it shows how Wikipedia reflects the needs and interests of people everywhere, and not just the dictates of what academics and cultural mavens claim is worthy of an encyclopedia."

The milestone was celebrated by a party on the Freenode IRC network, where Wikimedia's official IRC channels can be found.  The milestone was preceded by an announcement to all 30,000 Freenode users, that a separate channel, #wikipedia-countdown, was being set aside for a celebration.  In that channel, an IRC script, ran by Wikipedian ems, called off the article numbers as they passed by.  A total of 733 different people joined the channel over the course of the afternoon.  The tension was high when the millionth article was reached; in the first 40 seconds afterwards, chatting was briefly enabled in the channel, and over 3,000 lines of celebratory chat filled the room; chatting had to be disabled until everyone had calmed down.

Wikipedia was founded in 2001 by Jimmy Wales, the CEO and co-founder of Bomis, Inc., and Larry Sanger, an employee of Bomis. Wikipedia began as a complementary project to Nupedia, which was created by Wales to be a free internet encyclopedia. Nupedia was open like Wikipedia but had a much more complex editing system. One day, Sanger made a proposal on the Nupedia mailing list exploring the possibility of a Wiki-based encyclopedia. Out of this proposal, Wikipedia was born. Sanger was appointed editor-in-chief of Wikipedia by Wales, and the project was underwritten by Bomis.  Nupedia was eventually scrapped.

Wikipedia has grown immensely in five short years and is no longer under the control of Bomis. The success of Wikipedia and some of the earlier sister projects lead Wales to create a non-profit organization to run them, called the Wikimedia Foundation. Wikipedia has a user base of around one million registered users and contains over three million pages altogether. It has become one of the world's top 25 websites, as ranked by Alexa Internet, and has come to the attention of the media worldwide.

A source of negative publicity for Wikipedia in November 2005 was the John Seigenthaler Sr.  controversy, in which a then-unknown vandal created a biographical article about Seigenthaler on Wikipedia that contained numerous false and defamatory statements. This article went unnoticed for several months until it was discovered by Victor S. Johnson, Jr., a friend of Seigenthaler's, who brought it to his attention. Another friend corrected the erroneous information. Seigenthaler contacted Wales about the problem and later wrote an op-ed column for USA Today about the incident, which led to much unfavorable coverage of Wikipedia. However Wikipedia also experienced some of its strongest growth in usage shortly after his op-ed.

In December 2005, a more positive story about Wikipedia appeared in Nature magazine, describing a study that reported Wikipedia's science articles to be slightly less accurate as those in the Encyclopaedia Britannica.

Since many Wikipedia pages are not articles, the number of articles in Wikipedia depends on how an article is defined. To be counted as an article, a Wikipedia page must be in the article namespace and contain at least one internal link. This definition will include some stub articles. The number of articles would be about 8% smaller under the alternative definition that an article must also contain at least 200 characters of text.

The next largest Wikipedia is the German version, which contains over 350,000 articles. Currently there are Wikipedias in 125 different languages, containing 3.3 million articles in total.


Wikipedia en inglés publica su artículo un millón

La Fundación Wikimedia anunció la creación del artículo 1.000.000 en la edición de la Wikipedia en inglés. El artículo se titula "Jordanhill railway station", y fue realizado por el colaborador de Wikipedia Ewan Macdonald. Wikipedia es una enciclopedia libre, multilingüe y en línea con 3,3 millones de artículos en permanente desarrollo, en más de 125 idiomas.

El texto completo de la Wikipedia en inglés se encuentra en en.wikipedia.org. Además de los artículos, la Wikipedia en inglés ofrece varias docenas de líneas de tiempo gráficas y portales de temas específicos. El almacén de archivos multimedia incluye 4.000 imágenes y cientos de canciones enteras, videos y animaciones, muchos de los cuales están disponibles para su libre distribución. Esta página recibe diez millones de visitas diarias.

Aunque su método de edición es nuevo y controversial, Wikipedia ha sido aclamada y ha ganado varios premios por la cobertura de los eventos actuales, la cultura popular y temas científicos; su utilidad; y su comunidad internacional de colaboradores. BBC News ha descrito a Wikipedia como "Una de las fuentes más completas y útiles de información, en línea o fuera de línea. Daniel Pink, autor y columnista de WIRED Magazine, describió Wikipedia como "Una autoorganizativa, autoreparativa, una biblioteca hiperadictiva del futuro" y Tim Berners-Lee, padre de la Web, la llamó como "La Fuente de Todo el Conocimiento".

Wikipedia es un proyecto de la Fundación Wikimedia. Está unido a sus proyectos hermanos, incluyendo un diccionario, una biblioteca de libros, un compendio de citas, un sitio de noticias y un almacén de multimedia. Estos proyectos están operativos mediante el uso del software de código abierto MediaWiki.

Iniciada en enero de 2001, Wikipedia es actualmente, la enciclopedia de mayor crecimiento y la más extensa en el mundo. Es creada por voluntarios quienes contribuyen, actualizan y revisan artículos en un proceso de colaboración. La edición inglesa contiene 20 millones de enlaces internos, e incorpora 65.000 ediciones y 1.700 artículos nuevos cada día.

El contenido de Wikipedia es escrito para un público general, y es continuamente revisada para su claridad y precisión. El texto original, las imágenes y sonidos contribuidos a la Wikipedia son licenciados bajo La licencia de documentación libre GNU (GFDL), que permite a los usuarios copiar y modificar un trabajo basado bajo el principio conocido como "copyleft". La base de datos puede ser descargada por completo de forma libre.

Aunque el proyecto se enfrentó a fuertes críticas por inexactitudes fácticas en algunos artículos en el 2005, la prestigiosa revista de ciencias Nature determinó que el contenido relacionado con la ciencia de Wikipedia tenía pocos más errores que el de la publicación veterana de la Enciclopedia Británica. Todos estos errores específicamente identificados en artículos de Wikipedia han sido arreglados desde entonces. Otras críticas, menos formales, han sido generalmente positivas.

Un proceso de validación de artículos se encuentra entre las modificaciones pendientes en Wikipedia dentro de los próximos meses, lo que permitirá que los lectores puedan escoger entre la versión más reciente del artículo y la versión más reciente que ha sido aprobada por un colaborador.

Los premios de Wikipedia incluyen Webby Award, Prix Ars Electronica, Japan Advertisers Association's Web Creation Award, Golden Nica y World Technology Award in Communications Technology.

La Fundación Wikimedia, Inc. es una organización internacional y sin fines de lucro dedicada a animar el crecimiento, desarrollo, y distribución de un contenido libre y multilingüe, y a proveer el contenido entero de estos proyectos wiki para el público sin cobrar. La Fundación Wikimedia opera algunos de los proyectos editados colaborativamente más grandes del mundo, incluyendo Wikipedia, uno de los 25 sitios web más visitados.

Fue fundada en 2003 para organizar la operación de los proyectos existentes, y tiene su sede en St. Petersburg, Florida, Estados Unidos. Wikimedia tiene locales regionales en el Reino Unido, Alemania, Francia, Serbia y Montenegro y Polonia. Locales en Canadá, la India y Holanda se encuentran entre los que actualmente están en desarrollo.
La mayoría de las operaciones de la Fundación son financiadas por donaciones de los colaboradores y lectores, normalmente de 50 dólares estadounidenses o menos. Su presupuesto de 2005 fue de USD$739.200.


Wikipédia en anglais atteint le million d'articles

Cet article mentionne la Wikimedia Foundation ou un de ses projets. Notez que Wikinews est un projet de la Wikimedia Foundation.

Publié le 1er mars 2006
Aujourd'hui, à 23:09 UTC, soit quelques heures avant le quart de million de l'édition francophone, l'encyclopédie sur internet Wikipédia a dépassé le millionnième article écrit en anglais. En comparaison, l'autre encyclopédie traditionnelle de langue anglaise, Encyclopædia Britannica, possède 120 000 articles. Le millionième article marque un point important dans la courte histoire de Wikipédia.

Il y eu cependant une légère confusion sur le millionième article ; au départ, cela devait être Jordanhill Railway Station, puis une courte biographie du joueur de baseball Aaron Ledesma. Le titre du millionnième article est finalement revenu au premier, démarré par le contributeur Nach0king (Ewan Macdonald). « Bien que je sois bien sûr ravi d'être celui ayant atteint cette étape, je dois avouer que, comme de nombreux contributeurs, j'avais planifié mes contributions cette nuit pour avoir une chance d'être l'heureux élu », écrit-il sur sa page personnelle [1].

Wikipédia a été fondée en 2001 par Jimmy Wales, le PDG et co-fondateur de Bomis, Inc., et par Larry Sanger, un employé de Bomis. Wikipédia commença comme un complément au projet Nupedia, qui fut aussi créé par Wales pour être une encyclopédie gratuite sur Internet. Nupedia était ouverte comme Wikipedia, mais avait un système d'édition plus complexe que Wiki. Un jour, Sanger fit une proposition sur la liste de diffusion, qui était d'explorer la possibilité de créer une encyclopédie libre basée sur la technologie wiki. De cette proposition, Wikipédia est née. Sanger a été nommé rédacteur en chef de Wikipédia par Wales, et le projet était porté par Bomis. Nupedia était dépassé.

La seconde plus grande édition de Wikipédia est l'édition allemande (également la première à avoir commencé à sortir une édition-papier) qui contient plus de 350 000 articles. Actuellement, il existe des éditions de wikipédia dans plus de 125 langues, et contenant au total plus de 3 000 000 d'articles.


英語版ウィキペディアが100万記事を達成

インターネット百科事典、ウィキペディア英語版(Wikipedia)の記事数が1日午後11時9分（UTC、日本時間2日午前8時9分）100万に到達した。ちなみに、紙の百科事典で最大とされるブリタニカ百科事典は12万記事である。

カウントダウンを行うインターネット・リレー・チャット (IRC) の特設チャンネルには733人が参加し、そのチャンネルが属するFreenodeの3万人のユーザーにニュースが流された。カウントダウンボットが100万記事を告げると、40秒間で3,000行の祝いの言葉が述べられた。

100万番目の記事はEwan Macdonaldさんが執筆したJordanhill Railway Stationだった。

この記事は英語版ウィキニュースの記事の抄訳です。


Engelsk Wikipedia har en million artikler

Målform: Bokmål - Dato: 2. mars 2006 - Oppdater siden - Rediger artikkelen - Flere nyheter

England: / USA: Klokka 00:09 i dag norsk tid fikk den engelske utgaven av nettleksikonet Wikipedia sin artikkel nummer 1 000 000. Til sammenligning har det største tradisjonelle leksikonet, Encyclopædia Britannica, rundt 120 000 artikler. Denne milepælen markerer et viktig punkt i Wikipedias korte historie.

Artikkel nummer 1 000 000 handler om Jordanhill jernbanestasjon, en jernbanestasjon i Glasgow i Skottland. Ewan MacDonald, under brukernavnet «Nach0king», som var bidragsyteren som opprettet artikkelen, innrømmer at det ikke var helt tilfeldig at hans artikkel ble nummer en million; som flere andre hadde han redigert Wikipedia i løpet av kvelden i håp om å få nummer én million.

Jimmy Wales, Wikipedias grunnlegger, sier at han er begeistret over at artikkelen var om Jordanhill jernbanestasjon, fordi det er et emne ingen vanlige leksikon ville ha hatt informasjon om, og at det viser hvordan Wikipedia reflekter behovene og interesseområdenene til vanlige mennesker, og ikke kun det akademikere synes er viktig å ha i et leksikon.

Milepælen ble feira med en fest på IRC-nettverket Freenode, i kanalen #wikipedia-countdown. I kanalen kjørte et IRC-script av wikipdianeren «Ems2», som tellet ned artiklene. Til sammen 733 chattere kom inn på kanalen, som var stengt for chatting. Chatting ble slått på de første 40 sekundene etter at milepælen hadde kommet, og over 3 000 gratulasjonsmeldinger kom inn på den tiden.


Angielska Wikipedia osiągnęła pułap miliona artykułów

W nocy z środy na czwartek w angielskiej wersji językowej Wikipedii - internetowej encyklopedii tworzonej przez internautów - utworzono milionowy artykuł. Dla porównania, angielskie wydanie Encyklopedii Britannica ma 120,000 haseł.

Milionowym hasłem został artykuł o szkockim dworcu kolejowym Jordanhill. Do Wikipedii wprowadził go Ewan MacDonald o godzinie 23:09 UTC. W polskim wydaniu artykuł o stacji Jordanhill pojawił się rano 4 marca.

Wikipedia powstała 15 stycznia 2001. Jej założycielami są Jimbo Wales i Larry Sanger. J. Wales w ostatnim wywiadzie zwrócił uwagę, że "Celem Wikipedii jest stworzenie i dystrybucja wysokiej jakości encyklopedii na wolnej licencji."

Według reguł Wikipedii, artykułem jest strona, która zawiera treści encyklopedyczne lub almanachowe. Ponadto, musi się znajdować w odpowiedniej przestrzeni nazw i zawierać przynajmniej jedno odwołanie do innego hasła.

W Wikipedii nie ma ściśle określonych wymogów dotyczących długości artykułu. Można w niej znaleźć strony zawierające kilkanaście tysięcy znaków lub hasła, które składają się jednego lub dwóch zdań - tzw. stuby (zalążki haseł).

Zawartość Wikipedii jest udostępniana na licencji GFDL, gwarantującej każdemu możliwość kopiowania i zmieniania zamieszczanych tam informacji.

Dzięki temu, że każdy może swobodnie edytować treść Wikipedii, jest ona narażona na akty wandalizmu lub możliwość wprowadzania nieprawdziwych danych. W angielskiej edycji najgłośniejszym przypadkiem była edycja biografii amerykańskiego dziennikarza Johna Seigenthalera, a w polskiej stworzenie artykułu o fikcyjnym patronie ulicy - Henryku Batucie.

W grudniu 2005, amerykański miesięcznik Nature, porównał Wikipedię i Encyklopedię Britannica. Wyniki badań wybranych artykułów wskazywały na to, że jakość obydwu encyklopedii jest podobna.

Spośród miliona artykułów, 905 z nich (w przybliżeniu 1 na 1100) zostało uznanych przez społeczność Wikipedii jako "najlepsze" (Featured article). Codziennie na stronie głównej angielskiej Wikipedii prezentowany jest jeden z nich.

Po wersji angielskiej, następną największą edycją Wikipedii jest niemiecka, która zawiera ponad 350.000 artykułów. Polska edycja niedawno świętowała napisanie 200.000. artykułu.

Na angielskiej Wikipedii przeprowadzono zabawę. Do 17 marca ubiegłego roku Wikipedyści mogli wytypować dokładny dzień, w którym zostanie napisany milionowy artykuł. Zwycięzcą został Węgier András Mészáros - precyzyjnie wyznaczył dzisiejszy dzień jeszcze w 2004 roku.

Na kanale #wikipedia-countdown w sieci FreeNode kilkadziesiąt osób oczekiwało na pojawienie się milionowego hasła. Co trzydzieści sekund specjalny bot pobierał dane z serwerów Wikimedia i prezentował je na kanale.


1 000 000 статей в английской Википедии

1 марта в 23 часа 9 минут UTC в английском разделе свободной энциклопедии Википедия была создана миллионная (1 000 000) статья. Крупнейшая традиционная англоязычная энциклопедия — Британская энциклопедия (Encyclopædia Britannica) содержит только 120 000 статей. Достижение миллионной статьи — это важный пункт в истории Википедии.

Первоначально, в определении миллионной статьи возникла некоторая неразбериха. Сначала миллионной признали статью о шотландской железнодорожной станции Джорданхилл (Jordanhill), затем краткую биографию игрока в бейсбол Аарона Ледесма (Aaron Ledesma). Позже было подтверждено, что миллионной статьёй стала статья о железнодорожной станции Джорданхилл, которая была начата участником Nach0king (Эван Мак-доналд, Ewan Macdonald). «Я конечно очень рад, что мне удалось это сделать. Но, я должен признаться, что как и многие другие участники я рассчитывал время, когда надо сделать это, чтобы поймать тот счастливый момент», написал он на своей странице участника.

Джимми Уэйлс прокомментировал это событие: «Мы взволнованы, что наша миллионная статья на английском языке — это статья о железнодорожной станции Джорданхилл. Это не то, что появилось бы в традиционной энциклопедии, и это показывает, как Википедия отражает потребности и интересы людей, которые интересуются различными темами, а не только тем, как определяют академики или деятели культуры, что является достойным энциклопедии».

Юбилейная статья праздновалась в специально отведённом для этого случая канале Freenode IRC ([irc: // irc.freenode.net/wikipedia-countdown *wikipedia-countdown]), которым пользуются 30000 участников. В том канале, участник Wikipedian ems, называл номера статей по мере их появления. В общей сложности 733 различных людей присоединялись к каналу в течение дня. Наивысшее напряжение было в момент появления миллионной статьи. После этого в течении 40 секунд в канале прозвучали поздравления более чем по 3000 линий связи.

Википедия была основана в 2001 году Джимми Уэйлсом, соучредители — Bomis, Inc. и Ларри Сэнгер, один из сотрудников фирмы Bomis. Википедия начиналась как дополнительный проект к Нупедии, которая была основана Джимми Уэйлсом, как свободная интернет энциклопедия. Нупедия была начата также как и Википедия, но имела очень сложную процедуру редактирования. Однажды Сэнгер сделал предложение исследовать возможности соэдания энциклопедии на принципах Вики (Wiki). Из этого предложения родилась Википедия. Джимми Уэйлс назначил Сэнгера главным редактором Википедии, под управлением фирмы Bomis. Нупедия была окончательно отброшена.

За пять коротких лет, Википедия разрослась неимоверно и больше не находится под контролем Bomis. Успех Википедии и некоторых более ранних сопутствующих проектов, заставил Уэйлса создать некоммерческую организацию, чтобы управлять ими — «Фонд Викимедиа». Википедия имеет поддержку около миллиона зарегистрированных участников и содержит более 3 миллионов статей во всех языковых разделах. Википедия находится среди 25 лучших Интернет страниц, и обратила на себя внимание средств массовой информации во всём мире.

Одним из негативных моментов в Википедии в ноябре 2005 года стала статья о Джоне Сейджентейлере. Эту статью создал неизвестный хулиган, и в неё он вставил ложные сведения, дискредитирующие Сейджентейлера.
Эта статья оставалась незамеченной в течение нескольких месяцев, пока она не была обнаружена Виктором Джонсоном, другом Сейджентейлера, который обратил его внимание на эту статью. Другой его друг исправил ложную информацию. Сейджентейлер связался с Уэйлсом по этой проблеме. Позже Сейджентейлер написал статью в газете USA Today об этом инциденте. Это статья вызвала много неблагоприятных отзывов о Википедии. Однако, вскоре после этого инцидента, Википедия пережила период очень быстрого роста.

В декабре 2005 года в журнале Nature появился положительный отзыв о Википедии. В журнале описывался эксперимент о сравнении Википедии и Британской энциклопедии.

В Википедии много записей, которые не считаются статьями, это зависит от того, как определять статью. Запись засчитывается как статья, если она находится в списке статей и имеет по крайней мере одну внутреннюю ссылку. Под это определение подпадают и некоторые короткие статьи (stub). Если принять определение, что статья должна содержать минимум 200 букв, то количество статей в Википедии будет меньше, примерно, на 8 %.

Второй по объёму раздел Википедии — немецкий, который содержит более 350 000 статей. В настоящий момент в Википедии 125 языковых разделов, которые содержат 3,3 миллиона статей.

В английском разделе Википедии зарегистрирован миллионный участник

3 марта 2006 года


Eurovision '04 winner Ruslana discusses her paths as singer, spokesmodel, stateswoman and source of inspiration

First becoming famous in her native Ukraine in the 1990s, long-haired self-described "Amazon" Ruslana gained international recognition for winning the 2004 Eurovision Song Contest with her song "Wild Dances," inspired by the musical traditions of the Hutsul people of the Ukrainian Carpathian Mountains.

In the five years since, Ruslana has decided to use her name and public status to represent a number of worthy causes, including human trafficking, renewable energy, and even the basic concept of democratic process, becoming a public face of Ukraine's Orange Revolution and later serving in Parliament.

Currently, she is on an international publicity tour to promote her album Wild Energy, a project borne out of a science fiction novel that has come to symbolize her hopes for a newer, better, freer way of life for everyone in the world. She took time to respond to questions Wikinews's Mike Halterman posed to her about her career in music and her other endeavors.

This is the fifth in a series of interviews with past Eurovision contestants, which will be published sporadically in the lead-up to mid-May's next contest in Moscow.

((Mike Halterman))  You are now 35 years old. Being in one's 30s was considered "getting old" a generation ago; now it is considered sexy, sophisticated and more youthful. How do you feel being able to promote this fairly new ideal of explicit beauty and sex appeal in one's 30s through your contract with L'Oréal in the Ukraine?

Ruslana: I love to work with L'Oréal because we have [so] much in common. This company really knows what true beauty is.

No matter how old [you are], the main thing is how you feel [about] yourself. I have [the] heart of [a] real Amazon so my wild energy will always be with me.

My message for young people is: let's have real energy! Let's have real independence! Without any drugs. Without any synthetic energy. You can create it, you can make it yourself. It comes directly from your heart.

((Mike Halterman))  I read that your mother was one of the biggest driving forces in your decision to pursue music as a career. In what ways did she encourage you? What singers or groups were your musical inspirations growing up, and do they still inspire you today?

Ruslana: I have been singing since I was four years old. Yes, my mom was always near and helped to make my music dream come true. She's still my best friend. When I was a little kid I studied at an experimental music school and sang in a band. My parents joked that the microphone was my first toy and that I learnt the [music] notes earlier than the letters.

I loved Queen, Deep Purple, Pink Floyd, A-ha, Beatles, Police, Cher and many others. I still love them.

((Mike Halterman))  You were trained in classical piano at the Music Conservatory in Lviv. How did the skills you learned while studying there impact your musical style now?

Ruslana: When I graduated from the conservatory, I obtained two educational qualifications in the field of music as a piano player and a symphonic orchestra conductor. My music education helps me very much to create my own music. For example, [a] few years ago at Lviv's 750th anniversary, I performed "Energy Source" as conductor of a symphonic orchestra that played my own composed music in a beautiful light show.

((Mike Halterman))  I interviewed Edsilia Rombley last month and she has a situation similar to yours, in that the main collaborator and producer of her music became her husband as well. How did you meet your husband and what led you to form a musical partnership? Also, how did the two of you fall in love?

Ruslana: Both of us were born in Lviv. We had the same friends, the same interest, objectives and the same love – music. I wanted to work with professionals and Sasha was [a] famous singer [at] that time in Lviv. He had his own band. So we met about work. From the first second I understood that we have [a] kindred spirit. Music connects us. And with our first song appeared our first feelings...

((Mike Halterman))  When you first started receiving recognition and becoming successful in the Ukraine in the mid-1990s, was it overwhelming? What was your main motivation in your career during this time? Was there ever a time where you considered leaving the music industry to live a quieter life?

Ruslana: No, I was born for music. I love what I'm doing with all of my heart. The first thing [about] recognition [is that] I should be very truthful with myself and with people. It's very important. I'm always honest with my fans. If you work only for money and you sing a song that you must sing but you don't feel it all of your heart and soul – you will be [a] singer for [only] one day.

((Mike Halterman))  In more than one project, including your Wild Dances CD, you have worked extensively in the unique musical tradition of the Hutsul people. What caused you to pursue such a niche? Also, are there any important things about the Hutsul people and tradition that people may not know, that you wish you could bring awareness to?

Ruslana: My father is from the West Ukrainian area [populated by] the Hutsuls, the dwellers of the Ukrainian Carpathian Mountains. So I was born in it. I saw it all in my childhood. Hutsuls have a unique culture with an ancient and rich history which inspired me to create my concept album Wild Dances. It combines powerful and permeating ethnic drums, trumpet sounds of the trembita, an ancient Hutsul music instrument, with modern dance beats.

((Mike Halterman))  You were chosen by the National Television Company of Ukraine to represent them at Eurovision in 2004. How were you approached by them? Was it a hard decision for you to decide whether or not to accept their offer? Obviously it was very successful for you, but before the fact, did you ever consider not performing?

Ruslana: I can say that before I went to Eurovision there were a lot of talks – [people saying it's] good or bad. I just did not listen to anyone; [I] just trusted my instincts.

((Mike Halterman))  Your performance is one of the best-remembered in history. Did it ever tire you to hear yourself compared to "Xena" from the television show "Xena: Warrior Princess"? Are you okay with that being your primary aesthetic attribute to foreign audiences?

Ruslana: For me [a] real Amazon is not [a] "Warrior Princess." It's [a] beautiful, smart, independent woman. She knows what she definitely wants and she gets it. Lana [Editor's note: Ruslana's alter-ego, an "Amazon," in her album Wild Energy] dreams about love. Magic feelings that give us inspiration and wings.

The main idea of [the] Wild Energy show is to show the character of [an] Amazon. She can be [a] girl [with] wind, girl [with] fire, girl [with] water, girl [with] rock. She's [a] girl [made of the] elements, but she fell in love and became vulnerable. She doesn't know what to do, how to live with those feelings.

((Mike Halterman))  German public television held a contest a few years ago and the public voted "Wild Dances" the best Eurovision song in history, ahead of well-established standards like "Waterloo" and "Ein bißchen Frieden". Do you feel your song is the best in the history of the entire Contest?

Ruslana: It was a great honor for me. I was so happy to hear it. [There were] a lot of beautiful talented singers and great songs [in all the] years [the competition has been in existence]. I like original songs with deep meaning and of course interesting shows.

((Mike Halterman))  The Wild Energy concept is tied to a science fiction novel. How did the idea come about that you would take the sentiment expressed in that novel and make music with it? How do you personally relate with the messages conveyed in the novel and in your music? What does "the energy for living" mean to you?

Ruslana: We're trying to build a new energy generation using the book Wild Energy - Lana. This new project means a new album, new videos, new songs.

My new project Wild Energy is based on the science fiction novel by Marina and Sergey Dyachenko...They are very good friends of mine. The main idea of this novel is that in a [futuristic] city which experiences a global energy crisis, far more threatening than lack of oil and gas, people are lacking their will for life, their energy of the heart – the fuel for people. Lana, one of the synthetic inhabitants, sets out to find the mystical energy source. After many adventures she discovers that the wild energy comes from her own heart.

((Mike Halterman))  How did you cross paths with T-Pain and Missy Elliott, and how did your musical collaboration with them come to fruition?

Ruslana: [The] Wild Energy album was recorded at the Hit Factory Studio in Miami. [The] song featuring T-Pain [is] called "Moon of Dreams." "Moon of Dreams" is first and foremost an exotic mix of Slavic tunes and American R&B grooves. It's dance but romantic, temperamental and gentle simultaneously. The song that I sing with Missy Elliott is called "The Girl that Rules" and is a big departure [from] ethno-infused pop and dance sounds.

((Mike Halterman))  One of the messages of Wild Energy is that you want to bring to a wider audience the dangers of the global climate change, and the importance to use renewable energy. Do you feel Ukraine has been "a victim" to other energy resources that have been more expensive or more mortally damaging, specifically with the Chernobyl disaster and Ukraine's feud with Gazprom in Russia?

Ruslana: The thing is that I started the project in the Parliament [for] renewable energy. I, as a deputy, thought that if there are so many conflicts around the gas, we need to introduce solar panels. For [the project], I [became versed in] all alternative energy [forms]. Can you imagine, me, [a] musician, [getting] into all economic and technical nuances. Me and my team tried to [promote] this project. But the parliament was so incapable [of working properly] that it was wiser [to] go out, [which] I actually did. My policy [now] – it's my new show Wild Energy. That [is] how I will appeal to people.

((Mike Halterman))  You have also served as a UNICEF Goodwill Ambassador for the Ukraine, and your platform has been increased awareness of human trafficking.

Ruslana: I released two video clips which aim to make potential victims aware of the dangers of human trafficking, [and I] performed at an anti-human trafficking event in Vienna, Austria, organized by UN.GIFT in front of 117 international delegations. My song "Not For Sale" became the anthem of the anti-trafficking campaign.

I think this is a very important issue and I will do everything I can to draw attention to it!

((Mike Halterman))  You were one of the public faces of the Orange Revolution, and ended up becoming a member of Parliament for a while. What caused you to throw your support behind Viktor Yushchenko so publicly, considering it could have been dangerous not only to your career, but your life?

Ruslana: It seems that staying in the Verkhovna Rada [Editor's note: The Parliament of the Ukraine] may [be able to solve] certain problems. Unfortunately, not always. I realized that in our country, if you want to do something for your Motherland – you should do it by yourself; not hoping that one day somebody will hear or help you...

((Mike Halterman))  When you left Parliament, you said, "I still hope for real changes and for a new political generation to come with the mentality to work and not being corrupt." What did you mean by that?

Ruslana: All that I can say is that I'm not in policy any more. And I'm very happy because of that! It seemed to me that [passing policies] could help me make more for my country, but on the contrary, [policy] just tied my hands. I came into politics [with] "[rose-colored] glasses" and [left] there very disappointed...

((Mike Halterman))  When I was asking for research help among the Ukrainian and Russian-speaking Wikipedians, one of the Russians made an off-hand comment to me that stuck. "Ukraine is just a part of Russia anyway." When I asked a Ukrainian Wikipedian what that meant to him, he said it upset him. How do you feel when you encounter such attitudes, considering you also release your music to the Russian market?

Ruslana: Ukraine is [an] absolutely independent country, with her own culture, language, [and] history.

After winning on the Eurovision I [received] a lot of invitations [to] Russia. Many friends of mine live there. My grandparents live in Yekaterinburg. I had a lot of propositions to make a big tour in Russia. I like to give concerts there. We will definitely show Russia my new Wild Energy show.

((Mike Halterman))  One final political question, and this one relates to Eurovision: I interviewed past winners Nicole and Anne Marie David, and both seemed to indicate that "bloc voting" could exist amongst nations; in Nicole's case, she believed it is currently occurring, especially between the countries of Eastern Europe. Your song received votes from nearly every country in Europe, but other winners weren't so fortunate, like the song from Russia last year. Do you believe "bloc voting" exists between the countries of Eastern Europe, and do you feel it is unfair to Western European performers who enter the Contest?

Ruslana: I think it's because Eastern Europe shows to others her graceful, beautiful style. That style wasn't typical for other countries. Eurovision every year has a lot pretty girls, handsome boys, but it's not enough. If you want to win – you must be special, not like many others.

((Mike Halterman))  Finally, what would you like to say as a closing note to all your fans who have followed your career? They would probably like to know what's next for you, what projects do you have planned?

Ruslana: Most of all, thanks for all the support and love, for all the WILD ENERGY that you give me during my concerts.

Thanks for all your positive [comments] and all of your smiles. It means a lot to me...

I hope that my greatest success will be in the near future. Now I work a lot for it. It has been more than five years since I [won] Eurovision and was named Best-Selling Ukrainian Artist at [the] World Music Awards in Las Vegas. Just about time for the showbiz electorate to demand a new program from their chosen one. I'm very happy that my new album is finished. I was waiting for it [for] so long. I hope all of my fans will like it. Because all that I do, I [do] for them.


Eurovision '04-Siegerin Ruslana über ihre Schritte als inspirierende Sängerin, Sprecherin für Models und Staatsfrau

Die langhaarige Ruslana, die sich selbst eine Amazone nennt und erstmals in den neunziger Jahren in ihrem Heimatland Ukraine Berühmtheit erlangte, wurde einem internationalen Publikum 2004 bekannt, als sie den Eurovision Song Contest 2004 mit ihrem Song Wild Dances gewann, der von den musikalischen Traditionen des Volkes der Huzulen in den ukrainischen Karpaten inspiriert war.

Ruslana entschloss sich, in den folgenden fünf Jahren ihren Namen und ihre gesellschaftliche Position dazu zu nutzen, als Sprecherin in einer Reihe wichtiger Fragen aufzutreten, darunter Menschenhandel, erneuerbare Energien, ja sogar die grundlegenden demokratischen Prinzipien, für die sie öffentlich in der orangen Revolution in der Ukraine eintrat und für die sie später auch im Parlament saß.

Gegenwärtig befindet sie sich auf einer internationalen PR-Tour, um ihr Album Wild Energy zu vermarkten, ein Projekt, das einem Science-Fiction-Roman entsprang, der ihre Hoffnungen auf eine neuere, bessere, freiere Lebensweise für jeden Erdenbürger symbolisiert. Sie nahm sich Zeit für die Fragen von Wikinews-Reporter Mike Halterman über ihre Musikkarriere wie über andere Unternehmungen.

Dieses Interview ist der fünfte Teil einer Serie von Interviews mit früheren Eurovision-Teilnehmern, die bis zum diesjährigen Wettbewerb Mitte Mai in Moskau von Zeit zu Zeit an dieser Stelle erscheinen werden. Es ist das zweite Interview, das bis jetzt ins Deutsche übertragen wurde.


Руслана, победительница «Евровидения-2004», рассказывает о себе

Сначала став знаменитой в родной Украине в 90-х годах XX века, Руслана, называющая себя «амазонкой», получила международное признание, победив на конкурсе песни «Евровидение» в 2004 году с песней «Wild Dances» («Дикие танцы»), написанную под вдохновлением от музыкальных традиций гуцулов, народа, живущего на Карпатах.

В следующие 5 лет Руслана решила использовать своё имя и общественный статус, чтобы помочь в решении значительных проблем, таких как торговля людьми, возобновляемая энергия, а также участвовала в развитии демократии у себя на родине, став лицом Оранжевой революции и затем попав в Верховную раду.

В настоящее время она выступает на международных гастролях с целью продвижения альбома Wild Energy: проекта, созданного на основе научно-фантастического романа, который символизирует её надежды на обновленную, улучшенную и свободную жизнь для всех в мире. Руслана отняла своё время, чтобы ответить на вопросы корреспондента Викиновостей Майка Хэлтермана (Mike Halterman) с целью рассказать о своей музыкальной карьере и других стремлениях в жизни. По его просьбе интервью переведено на русский язык.

Майк Хэлтерман Сейчас Вам 35 лет. Иметь возраст больше 30 лет поколение назад считалось «стать старой»; сейчас это считается сексуальным, утончённым и более юным. Что Вы думаете о способности продвигать этот новый идеал явной красоты и привлекательности в возрасте старше 30 с помощью контракта с L’Oréal на территории Украины?

Руслана: Я люблю работать с L’Oréal, потому что у нас есть много общего. Компания на самом деле знает, что такое настоящая красота. Какая разница, сколько тебе лет, главное — как ты себя ощущаешь. У меня сердце настоящей амазонки, и моя дикая энергия всегда будет со мной.

Моё послание молодым людям: давайте получим настоящую энергию! Давайте получим настоящую независимость! Без каких-либо наркотиков. Без любой искусственной энергии. Вы можете сделать её, вы можете создать её самостоятельно. Она идёт прямо из вашего сердца.

Майк Хэлтерман Я читал, что Ваша мама послужила одним из главных поводов к Вашему решению выбрать музыку своей карьерой. Как она поощряла это? Какие исполнители или группы послужили Вам для вдохновления, какие и сейчас вдохновляют Вас?

Руслана: Я пою с 4 лет. Да, моя мама была всегда рядом и помогала моей музыкальной мечте осуществиться. Она и сейчас является моей лучшей подругой. Когда я была ребёнком, я училась в экспериментальной музыкальной школе и пела в группе. Мои родители шутили, что микрофон стал моей первой игрушкой, и что я выучила ноты раньше букв.

Я любила Queen, Deep Purple, Pink Floyd, A-ha, Beatles, Police, Cher и многие другие группы. Я и сейчас люблю их.

Майк Хэлтерман Вы учились играть на фортепиано в Музыкальной консерватории Львова. Как навыки, полученные там, отражаются на Вашем нынешнем музыкальном стиле?

Руслана: Когда я закончила консерваторию, я получила 2 музыкальных образования — пианиста и дирижёра симфонического оркестра. Моё музыкальное образование очень сильно помогает мне в создании моей собственной музыки. Например, несколько лет назад, на праздновании 750-летия Львова, я исполнила «Energy Source» в качестве дирижёра симфонического оркестра, исполнявшего музыку, сочинённую мной, во время красивого светового шоу.

Майк Хэлтерман Я брал интервью у Эдсилии Ромбли (Edsilia Rombley) в прошлом месяце, её ситуация похожа на Вашу, когда главный автор и продюсер становится мужем. Как Вы встретили своего мужа, и что привело Вас к тому, чтобы образовать музыкальное партнёрство? Как вы полюбили друг друга?

Руслана: Мы оба родились во Львове. У нас были общие друзья, общие интересы, а Саша [Александр Ксенофонтов] в то время был известным певцом во Львове. У него была своя группа. Таким образом, мы встретились за работой. С первой секунды я поняла, что у нас есть общий дух. Музыка соединяет нас. И наша первая песня показала наши первые чувства…

Майк Хэлтерман Когда Вы в первый раз получили признание и стали успешной на Украине в середине 90-х годов, не стало ли это для Вас неожиданным? Что было Вашей главной мотивацей в карьере в это время? Случалось ли, что Вы задумывались о том, не покинуть ли музыкальную индустрию и жить спокойной жизнью?

Руслана: Нет, я была рождена для музыки. Я люблю то, что я делаю, всем сердцем. Главное, полученное в результате известности, это то, что я должна быть очень правдива с собой и людьми. Это очень важно. Я всегда честна со своими поклонниками. Если ты работаешь только для денег и ты поёшь песню, которую необходимо петь, но не чувствуешь её в своём сердце и душе — ты будешь певцом-однодневкой.

Майк Хэлтерман В нескольких проектах, включая Ваш альбом Wild Dances, Вы работали в значительной степени над уникальными музыкальными традициями гуцулов. Что послужило для Вас причиной занять такую нишу? Есть ли у гуцулов такие традиции и обычаи, которые люди могут не знать, но Вы хотите их обнародовать?

Руслана: Мой отец — из местности в Западной Украине, населённой гуцулами, жителями украинских Карпатских гор. Так что я была рождена среди них. Я знакома с их жизнью с детства. У гуцулов существует уникальная культура с древней и богатой историей, которая вдохновила меня на создание моего концептуального альбома Wild Dances. Он сочетает мощные и проникающие звуки народных барабанов, трубные звуки трембиты, древнего гуцульского музыкального инструмента, и современных танцевальных ритмов.

Майк Хэлтерман Вы были выбраны Национальной телекомпанией Украины с целью представлять её на Евровидении в 2004. Почему они решили обратиться к Вам? Стало ли для Вас сложным решением принимать или нет их предложение? Очевидно, Евровидение принесло Вам успех, но не зная этого заранее, рассматривали ли Вы вариант «не соглашаться»?

Руслана: Я могу сказать: перед тем, как я поехала на Евровидение, ходило много разговоров — хорошо это или плохо. Я просто никого не слушала и доверяла своим чувствам.

Майк Хэлтерман Ваше представление — одно из самых запоминающихся в истории. Вы не устаёте от того, что Вас сравнивают с Зеной из сериала «Зена — королева воинов»? Вас устраивает, что это Ваше основное сравнение для зарубежной аудитории?

Руслана: Настоящая амазонка для меня — не «королева воинов». Это красивая, умная, независимая женщина. Она точно знает, чего хочет, и добивается этого. Лана [Комментарий: alter ego Русланы, «амазонка» в альбоме Wild Energy] мечтает о любви, о магические ощущениях, дающих нам вдохновление и крылья.

Основная идея шоу Wild Energy — показать характер амазонки. Она может быть девушкой Ветра, девушкой Огня, девушкой Воды, девушкой Земли. Она — девушка, [сделанная из этих] стихий, но когда она влюбляется, она становится уязвимой. Она не знает, что делать, как жить с этим чувством.

Майк Хэлтерман Немецкое общественно-правовое телевидение организовало конкурс несколько лет назад, и зрители выбрали «Wild Dances» как лучшую песню Евровидения за всю историю, вместо традиционных «Waterloo» и «Ein bißchen Frieden». Что вы думаете о том, что Ваша песня — лучшая за историю всего конкурса?

Руслана: Это большая честь для меня. Я счастлива слышать это. [Существовало] множество прекрасных талантливых певцов и превосходных песен [во все] годы. Я люблю оригинальные песни с глубоким смыслом и, конечно, интересные шоу.

Майк Хэлтерман Идея Wild Energy связана с научно-фантастическим романом. Как пришла идея взять чувства, выраженные в этом романе, и переложить их на музыку? Как Вы сами связаны с посланиями, переданными в романе и в Вашей музыке? Что значит для вас «энергия жизни»?

Руслана: Мы пытаемся построить поколение новой энергии с помощью книги «Дикая Энергия. Лана». Этот проект включает в себя новый альбом, новые клипы, новые песни.

Wild Energy основан на научно-фантастическом романе Марины и Сергея Дяченко…Они мои хорошие друзья. Основная идея романа: в [футуристическом] городе, который испытывает на себе глобальный энергетический кризис, более угрожающий, чем недостаток нефти и газа, люди теряют желание жить, энергию их сердец — топливо для людей. Лана, одна из синтетических жителей, отправляется с целью найти мистический источник энергии. После многих приключений она обнаруживает, что дикая энергия исходит из её собственного сердца.

Майк Хэлтерман Как Ваши пути пересеклись с T-Pain и Мисси Элиот, и как осуществляется ваше музыкальное сотрудничество?

Руслана: Альбом Wild Energy был записан на студии Hit Factory Studio в Майами. Песня, записанная с T-Pain, называется «Moon of Dreams». «Moon of Dreams» — первая и передовая экзотическая смесь славянских мотивов и американских ритмов R&B. Она танцевальная, но романтичная, темпераментная и благородная одновременно. Песня, которую я пела с Мисси Элиот, называется «The Girl that Rules» и является большим отклонением от поп- и танцевальных звуков, вдохновлённых этно-музыкой.

Майк Хэлтерман Одно из сообщений Wild Energy в том, что Вы хотите донести до широкой аудитории опасность глобального изменения климата, а также важность использования возобновляемой энергии. Считаете ли Вы, что Украина стала жертвой других энергетических ресурсов, более дорогих или смертельно опасных, в особенности катастрофа в Чернобыле и конфликт Украины с «Газпромом» из России?

Руслана: Дело в том, что я начала проект в парламенте, направленный на развитие возобновляемой энергии. Я, как депутат, считаю, что если из-за газа возникает так много конфликтов, нам необходимо ввести солнечные батареи. Ради [проекта] я [стала разбираться во всех формах] альтернативной энергии. Можете ли Вы представить меня, музыканта, который разбирается во всех экономических и технических нюансах? Я и моя команда пытались [продвигать] этот проект. Но парламент не смог [работать в этом направлении], и я покинула его. Мой курс [сейчас] — моё новое шоу Wild Energy. Это то, с чем я буду обращаться к людям.

Майк Хэлтерман Вы стали украинским послом доброй воли ЮНИСЕФ, и, благодаря Вашей позиции, знания о торговле людьми увеличились.

Руслана: Я выпустила 2 видеоклипа, цель которых — предупреждать потенциальных жертв об опасности торговле людьми, [и я] выступила на мероприятии против торговли людьми в Вене, Австрия, организованном UN.GIFT перед 117 международными делегациями. Моя песня «Not For Sale» стала гимном кампании против торговли людьми.

Я считаю, что это важная проблема, и я буду делать всё, что могу, чтобы привлечь к ней внимание!

Майк Хэлтерман Вы стали одним из лиц Оранжевой революции, а затем заняли место в парламенте. Что послужило причиной для поддержки Виктора Ющенко, учитывая, что это могло быть опасным для Вас и Вашей жизни?

Ruslana: Мне казалось, что если я стану депутатом Верховной Рады, то смогу решить некоторые проблемы. К сожалению, этого не вышло. Я поняла, что в нашей стране такая ситуация: если ты желаешь сделать что-то для Родины — ты должен делать это самостоятельно, не надеясь, что однажды кто-то услышит тебя и поможет…

Майк Хэлтерман Когда Вы покинули парламент, вы сказали: «Я всё ещё надеюсь на реальные изменения и новое политическое активное поколение с желанием работать». Что Вы хотели сказать этим?

Руслана: Всё, что я могу сказать — я больше не участвую в политике. И я очень счастлива. Я думала, что [участие в политике] поможет мне сделать больше для своей страны, но, с другой стороны, политика связала мне руки. Я пришла в политику в «розовых очках» и осталась разочарованной…

Майк Хэлтерман Когда я просил о помощи среди участников Википедии из Украины и России, один из россиян сделал бесцеремонный комментарий, которые поразил меня: «Украина — всего лишь часть России.» Когда я спросил участника из Украины, что это означает для него, он сказал, что его это огорчило. Как Вы относитесь к подобному отношению [к Вашей стране], учитывая, что выпускаете музыку и на российский рынок?

Руслана: Украина — абсолютно независимая страна, с собственными культурой, языком и историей.

После победы на Евровидении я получила множество приглашений в Россию. Там живут многие мои друзья. Мои бабушка с дедушкой живут в Екатеринбурге. Я получала множество предложений организовать большой тур в России. Мне нравится давать там концерты. Мы точно покажем России моё новое шоу Wild Energy.

Майк Хэлтерман Заключительный политический вопрос, на этот раз относящийся к «Евровидению»: я брал интервью у прошлых победителей: у Nicole и у Анны Марии Давид, и они отметили, что среди стран происходит «голосование по блокам»; Nicole считает, что такое действительно случается, особенно в странах Восточной Европы. Ваша песня получила голоса почти из каждой европейской страны, но другие победители не были столь удачливы, как прошлогодняя песня из России. Считаете ли Вы, что «голосование по блокам» в Восточной Европе имеет место быть, и считаете ли Вы, что это нечестно по отношению к западноевропейским исполнителям, участвующим в конкурсе?

Руслана: По-моему, это происходит оттого, что Восточная Европа показывает свой элегантный, красивый стиль. Он не типичен для других стран. На Евровидении каждый год выступают красивые женщины и мужчины, но этого недостаточно. Если вы хотите выиграть — вы должны быть особенным, не таким, как другие

Майк Хэлтерман Наконец, что Вы хотите сказать в качестве заключительного комментария для всех Ваших фанатов, которые следят за Вашей карьерой? Они, пожалуй, хотели бы узнать о Ваших планах, о будущих проектах?

Руслана: Главное, спасибо всем за поддержку и любовь, за всю ДИКУЮ ЭНЕРГИЮ, которую Вы даёте мне во время моих концертов.

Спасибо за все ваши позитивные комментарии и все ваши улыбки. Это для меня означает многое…

Просто требуется время для аудитории шоу-бизнеса, ожидающей новую программу с любимым артистом. Я очень рада, что мой новый альбом закончен. Я ждала его так долго. Я надеюсь, что он понравится всем моим поклонниками. Потому что всё, что я делаю, я делаю для них.

31 марта 2009 года


Переможниця конкурсу «Євробачення-2004» Руслана про свій шлях співачки, представника модельних компаній, політика і про джерела натхнення

Руслана, розкішна чорноволоса амазонка, як вона сама себе любить називати, вперше стала відомою в рідній Україні ще у 1990-х роках; однак справжнє визнання прийшло після перемоги у пісенному конкурсі Євробачення 2004, де вона виконувала пісню "Дикі танці" за народними гуцульськими мотивами Карпатських гір України.

П'ять років потому, Руслана вирішила використати своє відоме ім'я і статус зірки для благодійних цілей, таких як боротьба проти торгівлі людьми, відновлювана енергетика, чи навіть для участі у демократичному процесі в Україні, де вона стала обличчям Помаранчевої революції і пізніше народним депутатом України.

Зараз Руслана презентує в турне свій новий альбом "Дика Енергія", ідея якого була запозичена з фантастичного роману і який певною мірою символізує її надії на інше, вільніше, краще життя для всіх в світі. Під час турне Руслана знайшла час, щоб відповісти на запитання кореспондента ВікіНовин Майка Холтермена про свою кар'єру в музиці і про інші проекти.

Mike Halterman
 Вам зараз 35 років. У попереднього покоління жінка цього віку вважалася «старою», однак зараз вона вважається привабливою, вишуканою і більш молодою. Чи ви відчуваєте себе здатною сприяти цьому досить новому ідеалу явної краси і статевої привабливості у 30 років вашим контрактом із L'Oréal в Україні?

Руслана: Я люблю працювати з фірмою L'Oréal, тому що у нас є багато спільного. Компанія справді знає, що таке справжня краса. Неважливо, скільки тобі років, головне — як ти себе відчуваєш. У мене серце справжньої амазонки, і моя дика енергія завжди буде зі мною.

Моє послання молодим людям: давайте мати справжню енергію! Давайте бути справжньо незалежними! Без будь-яких наркотиків. Без будь-якої синтетичної енергії. Ви можете самі створити її, ви можете робити її самостійно. Вона йде прямо з вашого серця.

Mike Halterman
 Я читав, що ваша мати була однією з головних рушійних сил у вашому рішенні обрати музичну кар'єру. Яким чином вона спонукала Вас? Які виконавці або групи Вас надихали в дитинстві, і чи надихають вони вас досьогодні?

Руслана: Я почала співати ще з чотирирічного віку. Так, дійсно моя мама завжди була поруч і допомогала здійсненню моїх музичних мрій. Вона ще досі залишається моїм найкращим другом. Коли я була маленькою, я вчилася у експерементальній музичній школі і ще співала у гурті. Колись мої батьки навіть жартували, що моєю першою іграшкою був мікрофон і що ноти я вивчила раніше, ніж навчилася читати.

Мені подобалися різні гурти: Queen, Deep Purple, Pink Floyd, A-ha, Beatles, Police, Cher і багато інших. Я їх ще досі люблю.

Mike Halterman
 Ви навчалися грі на класичному фортепіано у музичній консерваторії у Львові. Як це вміння вплинуло на ваш теперішній музичний стиль?

Руслана: Коли я закінчила консерваторію, я отримала дві музичні спеціальності: піаністки і диригента симфонічного оркестру. Моя музична освіта дуже допомагає мені творити свою власну музику. Наприклад, декілька років тому, під час святкування 750-річчя Львова я виконувала "Джерело енергії" в якості диригента симфонічного оркестру, який грав мою мою музику під час чудового світлового шоу.

Mike Halterman
 Минулого місяця я брав інтерв'ю у колишньої учасниці Євробачення Едсілії Ромблей, і вона розповіла, що знаходилася у ситуації подібної до Вашої — її основний партнер і продюсер став також її чоловіком. Як Ви познайомилися з вашим чоловіком і що спонукало вас заснувати таке партнерство в музиці? Також, як Ви закохалися один в одного?

Руслана: Ми обоє зі Львова. Ми мали спільних друзів, однакові зацікавлення, цілі та однакову любов — любов до музики. Мені завжди хотілося працювати з професіоналами, і Сашко [Олександр Ксенофонтов] був вже на той час відомим співаком у Львові. У нього був власний гурт. Таким чином ми познайомилися на роботі. З першої секунди я зрозуміла, що у нас споріднені душі. Музика нас поєднує, а з першою піснею з'явилися і перші почуття один до одного...

Mike Halterman
 Коли ви почали отримувати визнання і добилися певних успіхів в Україні ще в середині 1990-их, вас це приголомшило? Що спонукало вас у цей час у вашій кар'єрі? Чи був коли-небудь такий час, коли ви хотіли залишити музику і мати спокійніше життя?

Руслана: Ні. Я народилася для музики. Я люблю те, чим займаюся усім своїм серцем. Перше, що треба зрозуміти про визнання, — це те, що треба залишатися відвертим самим з собою і з іншими людьми. Це дуже важливо. Я завжди відверта з моїми прихильниками. Той, хто працює тільки за гроші, хто співає тільки тому, що так треба, і не відчуває музику усім своїм серцем — той буде співаком лише на один день.

Mike Halterman
 У декількох проектах, зокрема у диску Дикі танці, Ви багато працювали в унікальному гуцульському музичному стилі. Чому Вас зацікавив саме цей стиль? Також, чи є в гуцулах і в їхній культурній традиції щось таке, що багато людей не знають і про що Ви хочете нагадати іншим?

Руслана: Мій батько походить з західної України, з гуцульських країв в українських Карпатах. Отже, я народилася у цьому середовищі, я все це бачила усе своє дитинство. Гуцули дійсно мають унікальну культуру з багатою та старовинною історією, яка надихала мене на створення мого альбому "Дикі танці". У цьому альбомі поєднаний сучасний танцювальний стиль із потужними, проникаючими етнічними барабанами та звуками трембіти — стародавнього гуцульського інструменту.

Mike Halterman
 У 2004 році Національна телерадіокомпанія України обрала Вас представляти країну на Євробаченні. Як вони до вас звернулися? Чи для вас рішення — брати участь чи ні — було тяжким? Очевидно, що Ваша участь у конкурсі була дуже успішною, але перед тим, чи була у вас думка про відмову?

Руслана: Я тільки можу сказати, що перед тим, як я поїхала на Євробачення, було багато розмов — казали різне, і гарне, і погане. Я нікого не слухала — я просто довірилася своєму внутрішньому почуттю.

Mike Halterman
 Ваш виступ був одним з найкращих в історії конкурсу. Чи Вас втомлювало слухати, як Вас порівнюють до Ксени з телевізійного шоу "Ксена: Принцеса-воїн". Вас не непокоїть те, що саме з нею порівнюють вас закордонні глядачі?

Руслана: Для мене справжня амазонка — не "Принцеса-воїн". Вона красива, розумна, незалежна жінка. Вона точно знає, чого вона прагне і вона його досягає. Лана [друге "я" Руслани, Амазонка в її новому альбомі "Дика енергія"] мріє про кохання, про магічні почуття, які надихають нас і дають нам крила.

Основна ідея "Дикої енергії" — показати характер амазонки. Вона може бути дівчиною з вітру, вогню, води, каменю. Вона дівчина, створена з цих речей, але коли вона закохалася — вона стала уразливою. Вона не знає, що робити, як жити з цими почуттями.

Mike Halterman
 Декілька років тому на німецькому телебаченні проводився конкурс, в якому аудиторія визнала "Дикі танці" найкращою піснею в історії Євробачення, попереду навіть таких відомих пісень, як "Waterloo" та "Ein bißchen Frieden". Чи ви теж думаєте, що ваша пісня найкраща в історії усього конкурсу?

Руслана: Для мене це була велика честь. Я була дуже щаслива, коли про це почула. За всі роки існування конкурсу Євробачення було багато красивих та талановитих співаків і гарних пісень. Мені подобаються оригінальні пісні з глибоким смислом і безумовно з гарним шоу.

Mike Halterman
Ідея Дикої енергії була запозичена з одного з фантастичних романів. Як так сталося, що ви вирішили взяти ідеї з фантастичного роману та поєднати їх з вашою музикою? Як ви особисто ставитесь до ідей роману та до їх перевтілення у музику? Що особисто для вас значить "енергія для життя"?

Руслана: Ми намагалися створити покоління нової енергії, зокрема за допомогою книги Дика Енергія. Лана. Цей новий проект мав включати в себе новий албом, нові відео і нові пісні.

Мій новий проект Дика енергія є музичним перевтіленням фантастичного роману Марини і Сергія Дяченків... Вони мої добрі друзі. Головною ідеєю роману є те, що футуристичне місто переживає енергетичну кризу, набагато гіршу, ніж брак нафти і газу — відсутність бажання людей жити; іхня енергія серця є енергією для людей. Лана — одна з синтетичних мешканців планети вирушає на пошуки джерел цієї містичної енергії. Після тривалих пригод вона розуміє, що саме її серце є джерелом цієї дикої енергії.

Mike Halterman
 Як ви познайомилися з T-Pain та Missy Elliott, і як налагоджувалася ваша співпраця у музиці?

Mike Halterman
 Однією з ідей Дикої енергії було поширення на більшу аудиторію новин про небезпеку глобальних кліматичних змін, про важливість використання відновлюваної енергії. Чи вам не здається що Україна страждає від нестачі альтернативних джерел енергії, які виявляються або занадто дорогими, або дуже небезпечними, особливо з огляду на Чорнобильську трагедію в Україні та останню газову суперечку з Газпромом в Росії?

Руслана: Справа в тому, що у Верховній Раді я започаткувала проект щодо відновлюваної енергії. Як народний депутат я вважала, що якщо існує стільки суперечок навколо газу, нам треба запровадити панелі сонячної енергії. В рамках проекту я стала експертом з усіх альтернативних форм енергії. Уявіть собі, що я, музикант, розбираюся з усіма економічними та технічними тонкощами цієї справи. Я і члени моєї команди намагалися підняти цей проект, але парламент був настільки нездатний до прийняття таких рішень, що врешті-решт найкращим було розвивати проект поза ним — що я й почала робити. Моя політика тепер втілена у моєму шоу — "Дика енергія". Саме так я намагатимусь привабити людей до моєї ідеї.

Mike Halterman
 Ви також були Послом доброї волі від України в рамках проекту ЮНІСЕФ і Ви зокрема намагалися привернути більшу увагу до торгівлі людьми.

Руслана: Я випустила два відеокліпи з тим, щоб попередити можливих жертв цього лиха про небезпеку торгівлі людьми. Я також виступала у рамках програми у Відні, в Австрії, присвяченій небезпеці торгівлі людьми, яку організувала організація UN.GIFT. Під час цього заходу там були присутні 117 делегатів з різних країн світу. Моя пісня "Не продається" (Not For Sale) стала гімном цієї кампанії проти торгівлі людьми.

Я думаю, що це дуже гостра проблема, і я робитиму все можливе, щоб привернути більшу увагу громадськості до неї!

Mike Halterman
 Ви були одним з облич Помаранчевої революції і навіть на певний час стали народним депутатом. Що примусило Вас так відкрито підтримати Віктора Ющенка, особливо якщо згадати, що це могло бути небезпечним не тільки для Вашої кар'єри, але й для власного життя?

Руслана: Здається, що залишаючись у Верховній Раді таки можна вирішити певні проблеми. На жаль, це трапляється не завжди. Я зрозуміла, що в нашій країні якщо ти хочеш щось зробити для Батьківщини — роби це сам, не сподівайся, що колись хтось зверне на тебе увагу чи допоможе...

Mike Halterman
 Коли Ви залишили Верховну Раду Ви сказали: "Я все ще сподіваюся, що справжні зміни відбудуться, і що нове покоління політиків матиме менталітет спрямований на працю, а не на поширення корупції." Що Ви мали на увазі?

Руслана: Я можу тільки сказати, що зараз я політикою не займаюся і дуже щаслива від того! Мені здавалося, що законотворчість у парламенті могла б допомогти моїй країні, але трапилось навпаки — парламентська робота просто зв'язала мені руки. Я прийшла в політику у рожевих окулярах, а залишила її дуже розчарованою...

Mike Halterman
 Під час підготовки інтерв'ю, коли я питав про допомогу від українських і російських вікіпедистів, один з росіян сказав мені дещо, що запам'яталося: "Щоб там не було, Україна — це частина Росії." Коли я перепитав українського вікіпедиста, що це значило — він відповів що його таке висловлювання засмутило. Як Ви ставитесь до таких висловлювань, беручи до уваги те, що ви працюєте і на російському ринку?

Руслана: Україна цілком незалежна держава, із нашою власною культурою, мовою і історією.

Коли я перемогла на конкурсі Євробачення, я отримала багато запрошень до Росії. Там живе багато моїх друзів. Мої дідусь і бабуся живуть у Єкатеринбурзі. До мене також надходить багато пропозицій про велике турне по Росії і мені подобається давати там концерти. Я певна, що ми покажемо в Росії моє нове шоу "Дика енергія".

Mike Halterman
Наостанок одне політичне запитання, яке беспосредньо стосується Євробачення. В інтерв'ю, яке мені дали колишні перемжці конкурсу Ніколь та Анна-Марія Давид, вони стверджують, що між країнами-учасниками існує голосування блоками. Зокрема Ніколь стверджує, що таке голосування існує якраз зараз, і передусім серед країн Східної Європи. На конкурсі ваша пісня отримала голоси майже з кожної країни континенту, але іншим переможцям везло менше — наприклад, у голосуванні навколо російської пісні минулого року. Чи вважаєте ви, що голосування блоками існує серед країн Східної Європи і чи вам не здається, що таке голосування є несправедливим по відношенню до учасників із Західної Європи?

Руслана: Я думаю, це пов'язано з тим, що Східна Європа показує свій вишуканий красивий стиль. Це нетипово для інших країн. На Євробаченні щороку є красиві дівчата та гарні хлопці, але цього замало. Якщо ти хочеш перемогти, ти маєш бути особливим, не таким, як усі.

Mike Halterman
 Що б ви хотіли сказати наостанок для ваших прихильників, які слідкували за вашою кар'єрою? Напевно, вони б хотіли дізнатися ваші плани на майбутнє, які ваші майбутні проекти?

Руслана: Перш за все, дякую за ту підтримку та любов, за ту ДИКУ ЕНЕРГІЮ, яку ви даєте мені під час концертів.

Дякую за всі ваші позитивні відгуки та посмішки. Це для мене дуже багато значить...

Сподіваюсь, що мої найбільші успіхи ще попереду. Зараз я працюю над цим. Вже минуло п'ять років з часу моєї перемоги на Євробаченні та здобуття звання Найкращого виконавця України на World Music Awards у Лас-Вегасі. Лише потрібен час для аудиторії шоу-бізнесу, що очікує на нову програму. Я дуже рада, що роботу над моїм новим альбомом завершено. Я на це так довго чекала. Сподіваюсь, моїм прихильникам він сподобається. Тому все, що я роблю, я роблю для них.

30 березня 2009


Eurovision '73 winner Anne Marie David discusses her four-decade career and the Contest, past and present

In the 1970s, she was one of the most popular female vocalists in France, and became well-known internationally. Anne Marie David, from Arles in the south of France, parlayed her initial success from playing Mary Magdalene in the French production of Jesus Christ Superstar into taking home the "grand prix" at the Eurovision Song Contest in 1973. Her winning song, "Tu te reconnaîtras" (You will recognize yourself), became a Europe-wide hit that spring.

At the height of her popularity, David perfomed world tours, and even lived abroad in Turkey for a time. In 1979, she tried once again to win the Eurovision, and placed a respectable third. Her song "Je suis l'enfant soleil" (I'm a child of the sun) became similarly popular across France and in the Francophone nations.

As time went on, however, her place in the French music scene became less certain. Touring the world had taken a personal toll, and David decided to retire from music completely in 1987. However, with the help of her fan base, she was coaxed out of retirement in 2003 and is returning to a part of her life that she tried to leave, but never left her. Celebrating four decades in the music scene, David is looking forward to adventurous new projects and a newfound zest for life.

Anne Marie David corresponded with Wikinews' Mike Halterman about her eventful career, her personal anecdotes regarding living abroad, her successes in past Eurovision contests and her grievances with the way the show is produced today. This is the second in a series of interviews with past Eurovision contestants, which will be published sporadically in the lead-up to mid-May's next contest in Moscow.

((Mike Halterman))  I saw the photos on your website, and I must say, you hardly look older than when you did Eurovision 30 years ago. Has anyone told you that back then, you looked a lot like Marie Osmond?

Anne Marie David: Thank you for the compliment, but I don't recall anyone alluding to a resemblance with Marie Osmond. I would have taken that as a compliment, no?

((MH))  When did you first start singing? Who were your musical inspirations while you were growing up?

AMD: I was already singing as a young child; my mother said that when she was pregnant with me, she sang lullabies to me... My [own] musical culture is very large. At home we listened to a lot of opera and operettas, but also French variété or the accordion. But my big revelation was my discovery of Barbra Streisand in Funny Girl. That changed everything for me... I absolutely wanted to approach [the level of] this great artist, the greatest in my opinion, and try to pull myself to the heights of her talent. Not by imitating her, but by succeeding in acquiring this vocal perfection she possesses, and by orienting all my efforts towards the acting that I could present by interpreting my songs whenever the [lyrics] allowed me to.

((MH))  You became very well-known in 1972 when you played Mary Magdalene in Jesus Christ Superstar. How did you get the part? If you had to audition, what were the auditions like, and were you nervous?

AMD: At the time I played in the musical comedy "The Me Nobody Knows," originating from the United States. Unfortunately the promotion for this presentation was not excellent and it remained confidential. My artistic director at the time, Pierre Hebrard, knew that the casting of Jesus Christ Superstar was finished but that the role of Mary Magdalene had not yet been definitively [cast]. He asked the production [company] to audition me. I practiced the beginning of the song for a quarter of an hour with Anthony Bowles, the musical director, then I sang the song. They asked me to learn the entire song for the next morning, and to come back to sing it. I did so... I sang the song the next day and in the end, they said OK, we'll take you... I learned that for this role the production auditioned 600 girls! I was stressed out after the audition... when I realized the challenge. Before I had not been very relaxed [or] comfortable, but I mostly wanted to [sell the song]... The show must go on, no?

((MH))  You're from the south of France, and some of the French Wikipedians remarked, "But she doesn't have any accent when she's singing!" Did you have to take vocal classes or was it natural for you to sing without an accent?

AMD: I'm a big fan of accent imitations... accents are also music, and in private I often tell jokes with accents. It's the actress in me... but in fact singing in French for me is singing without an accent; it's a natural thing... I make no particular effort [to remove an accent].

((MH))  After your success in the theatre, you were victorious at Eurovision in 1973. Luxembourg usually selected their entrants internally, so how did RTL [Editor's note: The state broadcaster of Luxembourg] become aware of you? How were you approached by them, and did you ever consider not participating in the Contest?

AMD: I had the opportunity to have the director of programs and the director of special programming for RTL [watching me] the night of the premiere of Jesus Christ Superstar. They saw me and were enthused by my performance. When they asked me that night if I would accept to represent Luxembourg in 1973, I only asked if it wasn't a problem [for them because] they'd won with Vicky Léandros that year (1972). They told me no, that for them winning several times in a row was not a problem... so I said yes with pleasure!

((MH))  When you competed for Luxembourg, one country winning twice in a row was still rare. Was there a lot of pressure for you to win the grand prize for Luxembourg? Did you also feel pressure to succeed from yourself?

AMD: There was no need to win the grand prize except in my head. I felt sure that an opportunity like that one was unique and that I would not have it a second time... I was incorrect... I got it twice! What I mean to say is that Eurovision remains for me a musical contest before all else, although of course a good song is worth nothing without a good [singer]. Thus the need to have both!

I've always had a taste for challenges... Eurovision is one. And among the challenges I like the competition, so when challenge and competition are combined, I think only of victory. I think it would be ridiculous and useless to go to Eurovision without wanting to win! I never participate in a contest, or anywhere for that matter, when it consists of singing with a tourist view of it. I prioritize my work and the result of my work. This has not allowed me to visit many things in all the countries where I have been in competition, but this allowed me to never find myself poorly ranked or last. One must know whether one wants victory or tourism...and I think it's a lack of respect to all those who count on us, and all those who spend a lot [of time] (production, television, etc...) to not take every chance to rank better or not put every chance of winning on our side.

((MH))  You ended up in a three-way dead heat between Mocedades from Spain and Cliff Richard from the United Kingdom, who both performed songs some fans also consider worthy of the grand prize. What were your opinions of those songs? If, hypothetically, your song didn't win, do you think either of them were strong enough to be winner material?

AMD: 1973 was a year very rich in quality candidates... the proof: victory came to me with just a very few points ahead. The ranking of that year's other candidates was what I dreaded most. Mocedades was a pure moment of happiness and of a formidable effectiveness; Cliff Richard benefited from an exceptional notoriety and a mastery of the scene that I was far from having; so I needed to play everything I had... but I told you that I'd chosen victory, not tourism!

((MH))  During the mid-1970s, you did many tours of Turkey and the Middle East, and won reporters' music awards there. What was the best thing you liked about being in Turkey? What experiences did you have that really stand out in your mind even today?

AMD: I had the immense joy of working a lot of time and also living over there, and for me it was the discovery of an immense culture, well beyond what I could have imagined. It was an encounter with a people, the Turkish people, whom we don't make the effort to know in depth. Most of the time there are too many clichés that are in no way reflections of what these people truly are... I am not talking about the leaders, I'm talking about the citizens of a country. I learned about them, to understand them, to exchange with them, in all their diversity, and God knows that in matters of diversity Turkey knows what it's talking about. I spent rare moments there surrounded by Turks, Armenians, Greeks, and Jews sitting at the same table and speaking the same language, the language of love and friendship... In all the whole world it's the same thing. All is well except when politics or religion intervene.

((MH))  In 1979, you decided to compete for a spot at the Eurovision final again, this time for France. Why did you want to go back a second time? Considering your past success, were you fairly confident that you would end up being the French representative that year?

AMD: It was a taste for risk that guided me, but a measured risk, because 'Winner of the Grand Eurovision Prize 1973' is a lifetime title that one does not risk losing if one takes another chance. The place [you received] remains [that] place. When I accepted [the opportunity] to try representing France in 1979, I knew that the rules of the game were different than the ones in Luxembourg. Winner [from] 1973 or not, it didn't change [things] much since one needed to pass through a selection process. I played the game like everyone else and it was the public who voted for the 12 semi-finalists. Unfortunately television was on strike, and the finale could not be held as planned. The 12 semi-finalists were therefore viewed by a jury of professionals, and I was retained. But I respected the rule all the way to the end, and above all French television never modified the rule until the final candidate selection. I would have appreciated that France 3 [Editor's note: The current television station broadcasting Eurovision in France] respects the rule of the game the same way this year... and that all the candidates win or lose in loyal fashion, by respecting the rule. This will not be the case and I regret that... [Editor's note: After decades of public voting to select France's finalist, France 3 selected their artist internally this year despite originally calling for finalists.]

((MH))  Competing at the Eurovision in 1979, you ended the voting on the wrong end of a close three-way finish, being beaten by the songs from Israel and Spain. Considering your victory helped Luxembourg win twice in a row, were you happy for Israel as they also achieved the same feat?

AMD: Of course! It's once again a rule fixed ahead of time, and which does not prohibit a country from winning several times in a row.

((MH))  Many Eurovision fans on sites like YouTube feel the 1979 Contest was one of the strongest years ever for Eurovision. Apart from your own song, were there any songs you remember that you really liked? Also, which song do you feel was a stronger entry, "Je suis l'enfant soleil" or "Tu te reconnaîtras"?

AMD: I have indeed seen how much Internet users appreciate "Je suis l'enfant soleil"... let them be reassured, so do I! That year, in 1979, I particularly liked Milk and Honey and Gali Atari who won, and the German group who sang "Dschinghis Khan", which was a very strong title and sold well. With time, singing my songs from Eurovision continue to give me pleasure. "Je suis l'enfant soleil" tells a very beautiful tale and allows me to play comedy [Editor's note: "Comedy" in the theatrical sense, aiming to denounce the faults and vices of society using humor] a lot. But I adore "Tu te reconnaîtras" for what it has in singing, pulling in, being direct with the audience. In fact, each [song] brings me something different and to the public as well.

((MH))  During the 1980s, you competed in some more song festivals, including one in Norway and one in Chile. Anabela, the 1993 entrant from Portugal, felt she was eventually typecast as being "the song festival girl." Did you ever feel restricted in the same way? Were there ever any other facets to your musical repertoire that you would have liked to explore?

AMD: I always assumed the image of a competitor, maybe because I grew up in a place where I was very happy, but where we were not very rich; so I always had to make choices and needed to earn each thing that life gave me. Also, it's great to know that others count on you and think that you can bring them a victory; it's not given to everyone. As for the facets of my personality, for a long time I had to struggle (again!) against a face which refused to age, and which thus prevented me from being credible in certain repertoires.

Today time has passed, I am totally free in my choices, my voice has ripened well, and my silhouette too, my mastery of the scene is much more elaborated and thus I take on all the styles if the song touches or pleases me. And also I take on challenges like the song which I recorded with Jean Renard, [called] "Federico" which is totally "gypsy" and totally unlike my usual image. I am currently preparing a song for my English[-language] dance floor album (yep!) which is being [released] by Energise Records. [Dance music] is totally the opposite of what I do... but that amuses me and also the producers convinced me that I'd be great in it... so I hope not to disappoint them. [Here's a] scoop: it's called "You Came to Me."

((MH))  In the late 1980s, you retired from music completely. Was this a difficult decision for you to make? What things did you want out of your life which required you to leave music? Where did you go, and what did you do in retirement?

AMD: Nothing is ever difficult when we accept to assume our choice. Those years were very disco, we were entering terrains I wasn't ready to tread, and I had been spoiled by my artist's life by going ever farther and farther from home. The French media ignored me after my victory for Luxembourg. Everyone wanted a second "Tu te reconnaîtras" and that is impossible.

And so I went where the public awaited me, by changing countries nearly daily, and this tired me. I told myself that my life was not made only of songs and glory, and that I was passionate [about] many other things. I would have had to sacrifice far too many things and people to recover a place in France, like going to live in France, living a life of popularity, etc... I told myself that I had already been spoiled, so I said stop! in 1987 after the [Song] Festival in Chile. I participated in [many] great projects [revolving] around the Lusitanian horses and the fighting bulls which I raised with passion and love, but [my] life [eventually] did not follow those paths... maybe because my life is the stage and life took charge [and reminded] me of that...

((MH))  You came out of retirement five years ago. How often did you think about returning to music while in retirement? Was music something you felt you couldn't just "let go"?

AMD: When I decide to do something, I do it. When I decide to stop something, I do that too. But that isn't taking into account that there are things which we want to do, and those which life decides for us! In 1987, I vowed never to return to the stage, but as I said, life sometimes serves you dishes that you didn't choose, and in 2003 it's chance that made me return to the stage, and it's my fans whom I never imagined [I had] in such numbers and whom, so many years later, had conserved their love, which made me stay. I owe them a lot and will never forget that.

((MH))  Tell us about the CDs you have released since coming out of retirement. Are you experimenting with any new musical styles? I read you had a lot of input into your CD "Federico"; describe the direction you wanted to pursue with that disc.

AMD: It's thanks to the fans from my fan club that I could create a live CD, which I titled "Live à Charleroi" (Live at Charleroi). They sent me money via my fan club to allow me to be at the concert, and they bought my CD in advance even before it existed. [All of this was] just to help me, just to show me how much they wanted to find me [on stage] again [for that moment], in the space of 14 songs with a simple piano.

For "Federico" it's Jean Renard who had the idea. [It was] a task which was totally unlike [anything in] my experience, but he trusted me and I trusted him. I don't regret it. There is a little bit of me in "Federico." I have Iberian origins from my mother, and furthermore this allowed me to write two songs in Spanish. Nothing but happiness!

((MH))  What new projects will you be doing in 2009? Are you doing any concerts?

AMD: Yes, I will be in some concerts but this time as an artisan. I will co-produce a large portion of them; I'm preparing an album of twelve new songs for 2010... and after if God wills it I'll celebrate my 40 years in [music] at Olympia if it's possible. I also continue [on] as a coach and the artistic director of the group "Caprice" ([who are] three of my students), who had hoped to represent France at Eurovision 2009, but whom France 3 discarded from the game in a pretty dishonest way (along with all the others, for that matter). They will record other songs this year and I'm sure they'll do great. I like talent and they have it. I already partially explained my point of view on the subject in my response to  [an earlier question regarding the representative at Eurovision 2009].

((MH))  In the past ten years or so, public interest in Eurovision has dwindled somewhat in France, a trend that has already been seen in countries like the Netherlands and Germany. Why do you feel that is? Is there anything France, or perhaps France Télévisions, can do to get French people watching the Contest again, especially in a television landscape populated by reality television?

AMD: The only solution would be to stop changing a game rule that has proven itself for years, not [to] mix the genres, [to] return to the fundamentals. Eurovision is a contest of songs, not of stars, or [a] dance floor, or Top Model... If this type of manifestation, which pleases the [current viewing] base had not been derived, all those who loved Eurovision would watch it still.

But the system of votes by SMS developed the youths' votes, against whom I bear no ill but few adults play that game (my grandmother or mother will never vote that way). To put the spotlight favourably on the operators who that night will swipe the wealth [Editor's note: A reference to Pactolus, in which King Midas washed his hands of the golden touch in the river there], they prefer to take from it an evening which was an international family party... And tell yourself that any economic power who wants to make his candidate win can afford the luxury of buying millions of portable cell phones, distribute them with unlimited plans for a night to kids who could not afford them and win! Anyway, when I say "win", [it nowadays] implies not really winning!

As for the jury, it must stay visible. Previously, each country sent its two judges and during the contest were kept apart from everyone... Tricking votes would be seen on the screens the night of the Contest and thus it almost never happened. What a strange idea also to distinguish between countries which are qualified for [the final] and the others! It's a total injustice.

You see [Eurovision today] is not neutral, and don't [anyone] tell me that it's reasoning from a different age... It's just a series of observations... Nobody can contest the fact that certain generations who were the success of Eurovision no longer find their satisfaction in it and are therefore disinterested. Nobody can contest, also, that for decades the great Eurovision [winners] were international hits that everyone still sings today. Who today is capable of singing the titles which win? And what will remain of [the contest] in the future?

((MH))  Some viewers were not happy about last year's entrant, Sébastien Tellier. Singing his entry in essentially "franglais," [Editor's note: A mix of words and sentences interchanged between French and English] even a member of Parliament demanded that the next entry be purely in French. How did you feel about Tellier's performance, and do you feel every French entry must be sung in French? Do you feel not singing in English hinders France as an entrant in today's contest?

AMD: Once again, I think we must return to the fundamentals. Turn the problem however you'd like but in the end you will arrive at the same conclusions. Germany won in German, Spain won in Spanish, Holland won in Dutch, Norway won in Norwegian, etc... What else?

I see no reason to abandon everything to English; anyway I will fight that it not be the case with French! I sing in English, I speak English, I love the language of Shakespeare, but if I must represent my country in an international contest, I want to do it in French, and I also want it to be done in French. It's not an issue of chauvinism, it's an issue of respect with regards to all those who paid with their blood so that France is a full nation. It's the same for the national anthem of my country. And I would have the same reasoning whatever my nationality. I was born under the sun of France, it's normal that I love that sun.

((MH))  In our first Eurovision interview, we asked the 1982 winner, Nicole, how she felt about the alleged "bloc voting" taking place between the nations of eastern Europe. She replied, "The eastern European countries obviously support each other with the so-called 'bloc voting.' It's now a political affair and no longer a 'song contest.'" Do you feel that way as well? What exactly are your feelings about the results from the past few years, which place countries like France, the United Kingdom and Germany at the bottom nearly every time?

AMD: You already have my analysis of the problem in my responses to [the last two questions]; but Nicole is right, she is defending her country and I find that very respectable. It's what is lacking today: people who have nothing to sell and who say what they think without being part of a political machine. Thank you, Nicole.

((MH))  Do you ever see yourself returning to the Eurovision stage as the representative from France or any of the francophone nations?

AMD: I've been asked several times, including in 2009, to represent my country once more at Eurovision. But I've said and I repeat, it's not the place of confirmed artists to take that of young artists who need this springboard to be known by more people. And it is not the fear of losing my title of winner. I acquired it definitively for 1973, and I ranked third in 1979. Never can anything nor anyone change that. I prefer my position as coach, adviser... it's magnificent to rediscover one's twenties through someone who is 20, no? My emotions are unchanged... [I still get] the fear and stage fright as well, so can I ask for anything else [at this point]?

((MH))  Will you be a part of the French delegation going to Moscow this year? If no decision has been made yet, would you like to go?

AMD: Too many things separate me from the French selection for 2009, which the essential [grievance] rests on the contempt of respect for the given word, contempt for the respect of the written word, transgressed precisely by those who have a duty and mission to ensure that [such rules] are not [transgressed]. Moreover I think that all the places in the delegation are reserved and distributed in advance based on a procedure that escapes me... I have nothing to add.

((MH))  In closing, what would you like to say to all of your fans who have followed your career these past four decades?

AMD: Yes, I would like to simply say thank you and see you very soon to continue our beautiful love story.


La gagnante de l'Eurovision 1973, Anne Marie David, évoque ses 40 ans de carrière ainsi que le passé et le présent du concours

Dans les années 1970, elle était une des chanteuses les plus populaires en France et elle était connue du monde entier. Anne Marie David, originaire d'Arles au Sud de la France, a eu son premier succès quand elle a joué Marie-Madeleine dans la version française de Jésus Christ Superstar. Puis elle a remporté le « grand prix » au concours Eurovision de la chanson en 1973. La chanson gagnante, « Tu te reconnaîtras » est devenue un grand « hit » partout en Europe au printemps 1973.

À la hauteur de sa carrière, Mme David avait fait des spectacles et elle avait même habité en Turquie pour un certain temps. En 1979 elle a encore essayé de gagner l’Eurovision et elle est arrivée 3e. Sa chanson, « Je suis l’enfant soleil » est devenue très populaire en France et dans les autres pays francophones.

Avec le temps cependant, elle devint moins présente sur la scène musicale française. Puis en 1987, Anne Marie David décida de se retirer notamment à cause des effets de ses tournées sur sa vie personnelle. Cependant grâce à ses fans, elle sortit de sa retraite en 2003. Après quarante ans de carrière, Anne Marie David a de nombreux projets en préparation.

Mme David a été interviewée par Mike Halterman de Wikinews sur sa carrière, sa vie en tournée, son succès au concours de l'Eurovision, ses regrets sur la manière dont le concours est produit aujourd'hui.