Позоваването на член 122 от Договора от Лисабон е най-свободното тълкуване на законодателството, което съм срещал, и според мен свидетелства за политическо заслепение, което доказва, че всеки параграф от всеки член от всеки договор не струва дори колкото хартията, на която е отпечатан.
Lissabonin sopimuksen 122 artiklan soveltaminen on löysin lainsäädännön tulkinta, jonka olen koskaan nähnyt, ja minun mielestäni se on osoitus jonkinlaisesta poliittisesta huijauksesta. Tämä osoittaa, että jokaisen sopimuksen jokaisen artiklan jokainen kohta ei ole edes sopimukseen käytetyn paperin arvoinen.