Ако всяка година има по-малко железопътни работници, по-малко поддръжка, по-малко инвестиции и по-малко обучение, ще бъде неизбежно отново да разглеждаме въпроса за злополуките и да отдаваме почит в скръбта си.
Jos työntekijöitä, huoltoa, investointeja ja koulutusta on vuosi vuodelta vähemmän, on selvää, että meidän on käsiteltävä onnettomuuskysymystä vielä uudelleen ja maksettava surullinen hinta.