Въпреки това във всички случаи жилищната политика неизменно продължава да се формира като реакция на национални, регионални, и по-специално местни условия; или с други думи - това е класически случай на област на политиката, в която се прилага субсидиарността, в която не е необходимо наднационално регулиране и в която не съществува такова регулиране.
Siitä huolimatta asuntopolitiikka on edelleen kaikissa tapauksissa jatkuvasti reagointia kansallisiin, alueellisiin ja erityisesti paikallisiin olosuhteisiin, toisin sanoen se on klassinen esimerkki politiikanalasta, jolla sovelletaan toissijaisuutta, jolla ei ole tarvetta ylikansalliseen sääntelyyn ja jolla ei ole sellaista sääntelyä.