Много от развиващите се страни често бяха принудени да съкращават социални разходи (по-специално за храни, здравеопазване и образование), което повлече след себе си тежки социални и политически последици и постави под заплаха не само постигането на Целите на хилядолетието за развитие (ЦХР) до 2015 г., но също и подкопа вече постигнатия през последните години напредък.
Monien kehitysmaiden oli usein pakko leikata sosiaalisia menojaan (erityisesti ravinto-, terveys- ja koulutusmenoja). Tämä aiheutti vakavia sosiaalisia ja poliittisia seurauksia ja paitsi uhkasi vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamista vuoteen 2015 mennessä myös heikensi viime vuosien aikana havaittua kehitystä.