И така имаме две възможности: или да сметнем, че с нашите кредити Гърция и Ирландия вече не представляват риск и че следва да им предоставяме заеми при лихва, която съответства на нулев риск, или поне на изключително ограничен риск; или пък че има риск от кредитно неизпълнение, а тогава гнойният мехур трябва да бъде пробит, дългът да бъде преструктуриран и да се сложи край на несигурността.
Vaihtoehtoja on siis kaksi: joko me katsomme, että lainojemme ansiosta Kreikka ja Irlanti eivät enää ole riski ja että meidän pitäisi lainata niille nollariskiä tai ainakin erittäin rajoittunutta riskiä vastaavalla korolla, tai että on olemassa riski niiden maksukyvyttömyydestä.