Без да очакваме европейското производство да удовлетвори нашето търсене (нещо невъзможно както сега, така и в бъдеще), истината е, че бъдещата реформа на общата политика в областта на рибарството не може да не разгледа проблема с вноса и да не потърси по-добро решение, независимо дали това ще стане чрез увеличаване на европейското производство (не само чрез увеличаване на обема на улова, но и посредством инвестиции в аквакултурата), или чрез въвеждане на изискване вносната риба да отговаря на същите стандарти, задължителни за рибата, уловена или произведена в ЕС, или чрез предоставяне на потребителите на достатъчно информация за произхода на рибата.
Jos emme ota huomioon, ettei eurooppalaisella tuotannolla voida kattaa eurooppalaisten kysyntää (tämä on mahdotonta nyt ja myöhemmin tulevaisuudessa), totuus on, että yhteisen kalastuspolitiikan (YKP) tulevassa uudistuksessa ei voida sivuuttaa tuontikysymystä eikä tarvetta löytää entistä parempia ratkaisuja joko Euroopan tuotantoa nostamalla (ei pelkästään saaliiden määrää nostamalla vaan myös vesiviljelyyn investoimalla), vaatimalla, että tuontikala täyttää samat vaatimukset kuin EU:ssa pyydetty tai tuotettu kala, tai antamalla kuluttajille riittävästi tietoa kalan alkuperästä.