Решението предвиждаше структурата да се основава на контактни точки, определени от Комисията и от държавите-членки, като тези контактни точки трябваше да включват най-малко един представител от националните органи, а останалите определени контактни точки могат да бъдат изследователи или университетски преподаватели, специализирани в тази област.
Päätöksen mukaan rakenne perustui komission ja jäsenvaltioiden nimeämiin yhteyspisteisiin, joista vähintään yksi on kansallisten viranomaisten edustaja ja muut voivat olla alaan erikoistuneita tutkijoita tai yliopistojen edustajia.