Мисля си обаче за поколението на моята баба, която е трябвало да напусне работа, когато се е омъжила, и която не е имала абсолютно никакви възможности за образование, и за поколението на майка ми, която се е борила ревностно, за да може да има право на глас за онова, което се случва със собственото й тяло, и виждам колко далеч сме отишли в рамките само на един век; виждам, че промените са действително възможни.
Sitten kuitenkin ajattelen isoäitini sukupolvea, jonka oli naimisiin mentyään lopetettava työnteko ja jolla ei ollut kerta kaikkiaan minkäänlaisia koulutusmahdollisuuksia, sekä äitini sukupolvea, jonka oli taisteltava rajusti saadakseen päättää omasta kehostaan, ja huomaan, miten pitkälle olemme edistyneet yhden vuosisadan aikana. Huomaan, että muutos on todella mahdollinen.