Въпреки че Договорът от Лисабон значително разширява правомощията на Парламента и го определя като единствената институция, представляваща европейските граждани, разискването относно създаването на новата ЕСВД първо беше монополизирано от Комисията и от Съвета, които направиха всичко по силите си да я структурират в междуинституционални граници в противоречие с общностния метод.
Vaikka Lissabonin sopimuksella laajennetaan huomattavasti parlamentin toimivaltaa ja se tunnustetaan ainoaksi Euroopan unionin kansalaisia edustavaksi elimeksi, komissio ja neuvosto omivat aluksi keskustelun uudesta ulkosuhdehallinnosta, ja ne tekivät kaikkensa tehdäkseen sen rakenteesta hallitustenvälisen ja yhteisömenetelmän vastaisen.