Какъв е смисълът да договаряме възможно най-високите стандарти и да се опитваме да ограничим обемите от данни, ако в същото време се сключват двустранни споразумения, без да получаваме каквато и да било информация за тяхното съдържание и стандарти за сигурност?
Mitä hyödyttää sopia tiukimmat mahdolliset standardit ja pyrkiä rajoittamaan tiedon määriä, jos samaan aikaan tehdään kahdenvälisiä sopimuksia ilman, että meillä on mitään tietoa niiden sisällöstä ja turvallisuusvaatimuksista?