Договорът от Лисабон влезе в сила в момент, когато предстоеше прекратяването на много двустранни инвестиционни споразумения с трети държави, а същевременно не бяха установени преходни разпоредби, които да гарантират един общ подход към бъдещите споразумения в рамките на изключителната компетентност на Европейския съюз.
Lissabonin sopimus tuli voimaan ajankohtana, jona monet kahdenväliset investointisopimukset kolmansien maiden kanssa olivat päättymässä, eikä siirtymäjärjestelyjä ollut tehty yhdennetyn siirtymän varmistamiseksi kohti tulevia sopimuksia Euroopan unionin yksinomaisen toimivallan puitteissa.