Оцелелите все още разказват: как между април 1992 г. и април 1993 г. хиляди бежанци, в опитите си да се спасят от набезите на босненските сърби, са се крили в мазета, гаражи и дори в изоставени от сърбите къщи; как са се хранели само с корени; как са били нападнати от бълхи; как, мръзнейки през дългата зима на 1992 г., са се топлели като са горели гуми и пластмасови бутилки; и как телата на загиналите от глад и излагане на опасности са били изяждани от кучета.
Eloonjääneet muistavat yhä, miten huhtikuun 1992 ja huhtikuun 1993 välisenä aikana tuhannet Bosnian serbihyökkäykseltä turvaa hakevat pakolaiset piileskelivät kellareissa, autotalleissa ja jopa serbien hylkäämissä taloissa, heillä oli ruoakseen vain juuria, he olivat syöpäläisten peitossa, he lämmittävät itseään vuoden 1992 hyisen talven aikana polttamalla renkaita ja muovipulloja, ja koirat söivät nälkään tai altistumiseen menehtyneiden ruumiit.