Структурните пречки - като слабото управление, междуправителствения метод в сравнение с общностния метод, процентните и количествени цели, аналогични на използваните в старите съветски петилетки, и програмните прогнози, за които няма гаранция, че някога ще бъдат постигнати - ми напомнят на всички преживени провали, от които лисабонският няма да бъде последният, без да осъзнаваме, че абсолютните ни приоритети трябва да бъдат създаването на работни места и справянето с безработицата.
Rakenteelliset esteet - kuten heikko hallinto, hallitustenvälinen menettely yhteisömenetelmän sijaan, samantapaiset prosenttiosuuksia ja lukuja koskevat tavoitteet kuin entisissä Neuvostoliiton viisivuotissuunnitelmissa sekä ohjelmaennusteet, joiden saavuttamisesta ei anneta mitään takeita - tuovat mieleeni kaikki epäonnistumiset, jotka olemme kokeneet ymmärtämättä, että ensisijaisina tavoitteinamme on oltava työpaikkojen luominen ja työttömyyden torjunta, eikä Lissabonin strategia varmasti ole viimeinen näistä tapauksista.