Този закон всъщност се занимава с използването на тези езици само като възможност и гледа на тази възможност единствено по отрицателен начин, а не като на едно положително право, като не успява да я разглежда като право, което може да бъде необходимо и прилагано в ежедневието.
Laissa käsitellään noiden kielten käyttöä ainoastaan vaihtoehtona, ja tuo vaihtoehto nähdään kielteisenä asiana myönteisen oikeuden sijasta. Näin ollen sitä ei nähdä oikeutena, johon voi vedota ja jota voi käyttää jokapäiväisessä elämässä.