Постоянният рефрен за липса на свобода на печата е стара новина, както и непрекъснатите и анахронични препратки към италианската ситуация, в която, парадоксално, големите вестници са контролирани от ляво ориентирани медийни групи и информацията се движи свободно, понякога прекалено свободно, в мрежата.
Lehdistönvapauden puuttumisesta jauhaminen on jo vanha asia, samoin kuten jatkuvat ja virheelliset viittaukset tilanteeseen Italiassa, missä suurin osa sanomalehdistä on, paradoksaalista kyllä, vasemmistoa lähellä olevien mediaryhmittymien hallinnassa ja missä tieto kulkee vapaasti verkossa, joskus liiankin vapaasti.