По конкретно, той включва въвеждането на мерки, които трябва да допринасят за по-голяма финансова стабилност в банковия сектор и за намаляване на вероятността от други кризи, като се фокусира върху следните пет области: качеството на капитала (подобряването на качеството на капитала несъмнено е желателно), по-стриктни стандарти за ликвидност (по време на кризата се оказа, че има значителен ликвиден риск), антициклични мерки (създаването на допълнителен банков капитал през добрите времена би ограничило прекомерния ръст на кредитите и последващото създаване на ценови балони, както например в Испания), въвеждането на коефициент на ливъридж (този нов показател ще допринесе за по-голямата стабилност на банките, но ще включва не само финансови показатели, съдържащи се в баланса на банките, но и задбалансови позиции като деривати и условни задължения на банката), и не на последно място, създаването на централен контрагент за сетълмент на извънборсови транзакции, най-вече във връзка с осигуряване на по-голямата прозрачност при дериватите.
Konkreettisesti sanottuna mietinnössä ehdotetaan toimia, joiden pitäisi lisätä rahoitusvakautta pankkialalla ja vähentää uuden kriisin todennäköisyyttä. Mietinnössä keskitytään seuraaviin viiteen pääalaan: pääoman laatu (pankkien pääoman laadun nostaminen on epäilemättä toivottavaa), tiukat likviditeettinormit (likviditeettiriski osoittautui huomattavaksi kriisin aikana), vastasykliset toimet (pankkien pääoman lisäämisen hyvinä aikoina pitäisi rajoittaa liiallista kasvua ja siitä johtuvia hintakuplia, kuten esimerkiksi Espanjassa), velkaantuneisuusasteen käyttöön otto (uuden indikaattorin pitäisi vakauttaa pankkeja, mutta sen pitäisi sisältää pankkien taseiden sisältämien rahoituserien lisäksi taseiden ulkopuoliset erät, kuten johdannaiset ja pankin ehdolliset sitoumukset) ja lopuksi keskuksena toimivan vastapuolen perustaminen OTC-kauppojen suorittamista varten, erityisesti johdannaisten avoimuuden lisäämiseksi.