Няма обяснение фактът, че преди Договора от Лисабон, когато Съветът имаше и изключителна компетентност по въпросите на ОДУ и квотите, от Парламента се искаше консултативното му становище, докато сега Съветът претендира за изключителни правомощия по същите въпроси, макар че съгласно всички правни становища член 43, параграф 3 трябва да се тълкува ограничително.
On käsittämätöntä, että ennen Lissabonin sopimusta, kun myös TACeja ja kiintiöitä koskevat kysymykset kuuluivat neuvoston yksinomaiseen toimivaltaan, parlamentilta kysyttiin sen neuvoa-antavaa mielipidettä, mutta nyt neuvosto vaatii yksinomaista toimivaltaa näissä samoissa asioissa, vaikka kaikkien oikeudellisten lausuntojen mukaan 43 artiklan 3 kohtaa on tulkittava suppeasti.