От 80-те години на миналия век Парламентът се бори чрез договорите от Маастрихт, Амстердам и Ница, Договора за създаване на Конституция за Европа и Договора от Лисабон, за да попълни този демократичен дефицит и считам, че чрез Договора от Лисабон, с новите правомощия на Парламента и участието на националните парламенти, постигнахме тази цел.
Parlamentti on taistellut 1980-luvulta asti, Maastrichtin, Amsterdamin ja Nizzan sopimusten, perustuslakisopimuksen ja Lissabonin sopimuksen avulla tukkiakseen tuon demokratiavajeen, ja katson, että Lissabonin sopimuksen nojalla, parlamentin uusien valtuuksien ja kansallisten parlamenttien osallistumisen myötä, olemme saavuttaneet tuon tavoitteen.