Можем ли наистина да продължим да призоваваме нашите партньори за солидарност, когато сме изправени пред трудности, и напълно да ги игнорираме, когато нещата се върнат към нормалното?
Voimmeko me itse asiassa enää vaatia kumppaneiltamme solidaarisuutta kun kohtaamme vaikeuksia, ja unohtaa ne täysin asioiden normalisoiduttua?