Доказателство за това е, от една страна, вялата дейност в резултат от външната политика, а от друга, упоритостта на някои страни, които изпитват носталгия по един колониален период, който вече не може да се върне, и упорстват в убеждението си, че защитават по-добре интересите си, като вършат нещата сами, а не делегират нищо на европейските органи.
Todisteena siitä on toisaalta vaisu ulkopoliittinen toiminta ja toisaalta jääräpäisyys tietyissä valtioissa, jotka kaipaavat vanhaa siirtomaa-aikaa joka ei koskaan palaa, ja uskovat sitkeästi suojelevansa etujaan paremmin toimiessaan yksin delegoimatta mitään EU:n viranomaisille.