Не само испанските членове на Парламента, но и други от различни държави-членки, бяха първите, които поставиха под въпрос законността на засиленото сътрудничество като подходящ правен инструмент в този случай, и, на второ място, осъждат неуспеха да се зачете правилото за единодушие, което трябва да се приложи по отношение на всички въпроси, свързани с правилата, уреждащи езиците.
Niet alleen de Spaanse afgevaardigden maar ook afgevaardigden uit andere lidstaten zetten in dit geval vraagtekens bij de rechtmatigheid van nauwere samenwerking als een geschikt rechtsinstrument en veroordelen het niet in acht nemen van de unanimiteitsregel, die moet worden toegepast op alle kwesties die verband houden met de regeling van het taalgebruik.