Това означава, че законодателството на ЕС не се прилага за въпроси, отнасящи се до обществената сигурност, отбраната, държавната сигурност или привеждането в действие на наказателното право, а освен това, съгласно принципа на субсидиарност, държавите-членки имат възможност да вземат мерки, които биха могли да ограничат правото на дадено лице на неприкосновеност в съответствие с техните собствени правила и с Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи.
Dat wil zeggen, de EU-wetgeving is niet van toepassing op kwesties met betrekking tot openbare veiligheid, defensie, staatsveiligheid of de handhaving van het strafrecht en daarnaast hebben lidstaten op grond van het subsidiariteitsbeginsel de mogelijkheid om maatregelen te treffen die het recht van een persoon op privacy beperken, overeenkomstig hun eigen regels en overeenkomstig het Europees Verdrag tot bescherming van de rechten van de mens en de fundamentele vrijheden.