В днешно време Европейският съюз твърде често е изправен пред задачата да се справя с такива природни бедствия с помощта на неговите съществуващи политики и считам, че той следва да заздрави три области на интервенция за по-добра защита на неговите граждани: превенция, разглеждана в Бялата книга от 2009 г. относно адаптирането към изменението на климата, за която бях докладчик по становище и която конкретно подчертава уязвимостта на крайбрежните и планинските райони; бърза интервенция чрез създаване на тези Европейски сили за гражданска защита най-накрая, за което не правим нищо друго, освен да говорим и което може да стане реалност само с едно предложение; и възстановяване чрез разрешаване на спешно мобилизиране на структурните фондове - ако е необходимо извън регионалната рамка на планираните области за интервенция - както и на Фонда за солидарност, регламентът за който трябва да се измени, за да се ускори и опрости неговото мобилизиране.
De Europese Unie wordt momenteel te regelmatig met dit soort natuurrampen geconfronteerd om genoegen te nemen met haar huidige beleid, en ik ben van mening dat de Unie drie interventieterreinen moet versterken om haar burgers beter te beschermen: preventie, dat aan de orde komt in het witboek uit 2009 over aanpassing aan de klimaatverandering, waarvoor ik rapporteur voor advies was en dat specifiek ingaat op de kwetsbaarheid van kust- en berggebieden; snelle interventie, door eindelijk deze Europese noodhulpmacht voor civiele bescherming op te richten, waarover we alleen nog maar gesproken hebben en die slechts op een voorstel wacht om werkelijkheid te worden; en herstel, door in noodgevallen de beschikbaarstelling van de structuurfondsen mogelijk te maken - indien nodig buiten het regionale kader van de geprogrammeerde interventieterreinen - en van het Solidariteitsfonds, waarvan de regels moeten worden aangepast om de beschikbaarstelling van middelen te versnellen en te vereenvoudigen.