Понякога съм на път да се раздразня от това, че всички неща, без които живеехме в Източна Германия и за които толкова копнеехме през толкова много години, сега се приемат за даденост и преминават почти незабелязани.
Soms irriteert het me bijna dat alles wat we in het oosten van Duitsland moesten ontberen en waarnaar we jarenlang met verlangen hadden uitgezien, tegenwoordig geheel en al vanzelfsprekend en onopvallend aan het worden is.