Това е разбираемо, защото търговските споразумения засягат правни норми, които са обвързващи за държавите, докато корпоративната социална отговорност засяга доброволни ангажименти от страна на предприятията. В същото време обаче е парадоксално, защото корпоративната социална отговорност и социалните и екологични клаузи теглят в една и съща посока, а именно към глобализация, която в по-голяма степен уважава правата на човека и околната среда и която е проводник на устойчиво развитие.
Dat is enerzijds begrijpelijk, omdat handelsakkoorden bindende juridische regels tussen staten betreffen, terwijl MVO gaat over vrijwillig aangegane verplichtingen van bedrijven, maar het is ook paradoxaal omdat MVO en de sociale en milieuclausules zich in dezelfde richting begeven, dat wil zeggen die van een globalisering die beter overeenstemt met mensenrechten, het milieu en duurzame ontwikkeling.