Трябва да избираме между два модела - модел, при който всяка страна се върти около себе си и сравнява конкурентоспособността си със съседната държава-членка, мисли за рейтинга си на финансовите пазари и за възможно най-ниската вноска, която може да направи в европейския бюджет, и модел, основан на солидарността - единственият приемлив модел, при който социалните стандарти са високи, в частност чрез придържане към социален диалог и съгласие, чрез социален минимум навсякъде в ЕС и механизми за индексиране на заплатите, които са защитени, модел, при който солидарността между поколенията е гарантирана с пенсионна система, осигуряваща достатъчно средства за достоен живот, както наскоро заяви Парламентът.
Het andere model - het enige aanvaardbare model - is gebaseerd op solidariteit en hierbij worden sociale normen verhoogd, met name door de positie van de sociale dialoog en van de vakbonden te ondersteunen, met overal in Europa minimumeisen voor sociale bescherming en beschermde indexeringsmechanismen voor salarissen. Bovendien wordt de solidariteit tussen de generaties gewaarborgd door een pensioenstelsel dat voorziet in voldoende middelen om een menswaardig bestaan te leiden, zoals het Parlement onlangs heeft verklaard.