Когато Европа се бави да стъпи на краката си и изглежда страхлива, слаба, и като че ли отдавна няма думата в исторически важното събитие на последното десетилетие, с което имам предвид въстанията в арабския свят, когато държавите-членки не могат да заемат единна позиция по критичната резолюция № 1973 на Съвета за сигурност на ООН относно Либия и когато Съюзът се колебае по отношение на Сирия, питам се дали може би въпросът вече не е получил отговор на практика.
Wanneer bij de meest historische gebeurtenis van het laatste decennium, waarmee ik doel op de revoluties in de Arabische wereld, Europa te laat in actie komt, laf en zwak lijkt en lange tijd zwijgt, wanneer bij de cruciale stemming over Resolutie 1973 van de VN-Veiligheidsraad over Libië, de landen van de Europese Unie verzuimen een gezamenlijk standpunt in te nemen, wanneer de Europese Unie aarzelt in Syrië, vraag ik mij af of de vraag al niet door de praktijk is beantwoord.