Можем ли наистина да продължим да призоваваме нашите партньори за солидарност, когато сме изправени пред трудности, и напълно да ги игнорираме, когато нещата се върнат към нормалното?
Kunnen we ermee doorgaan om aan de ene kant, als er problemen zijn, op te roepen tot solidariteit van de partners en hen aan de andere kant compleet te negeren als de situatie terugkeert tot de normaliteit?