Как е възможно национални и европейски структури, в положението на криза в заетостта, в което се намираме, да продължават да използват обществени средства за субсидиране на многонационални дружества, които съкращават служителите си, въпреки че отбелязват печалба, и поставят интересите на акционерите си пред тези на служителите си?
Hoe kunnen Europese en nationale overheidsinstanties in het licht van de crisis op de arbeidsmarkt waarmee we te maken hebben doorgaan met het gebruiken van publieke middelen om multinationals te hulp te schieten die werknemers ontslaan terwijl ze winst maken en die aldus hun aandeelhouders de voorkeur geven boven hun werknemers?