Можем ли да бъдем сигурни, че поколение от деца, които прекарват повече време с непознати, отколкото със собствените си родители, един ден ще бъдат също толкова склонни да поемат отговорност за старите, болните и хората с увреждания, колкото сме ние днес?
Ali smo lahko prepričani, da bo generacija otrok, ki preživi več časa s tujci kot z lastnimi starši, nekega dne prav tako pripravljena prevzeti odgovornost za stare in bolehne ljudi ter invalide, kot to počnemo danes?