Как е възможно национални и европейски структури, в положението на криза в заетостта, в което се намираме, да продължават да използват обществени средства за субсидиране на многонационални дружества, които съкращават служителите си, въпреки че отбелязват печалба, и поставят интересите на акционерите си пред тези на служителите си?
Kako lahko nacionalni in evropski javni organi spričo krize zaposlovanja, s katero se srečujemo, še naprej porabljajo javni denar za subvencioniranje multinacionalnih družb, ki odpuščajo delavce, čeprav imajo dobiček, in ki tako interese svojih delničarjev postavljajo pred interese svojih zaposlenih?