Ето защо Европейският съюз, включително посредством общата селскостопанска политика и преди всичко в своята реформа след 2013 г., и всяка държава-членка следва да насърчат продължителното му съществуване, не само чрез предлагане на иновативни техники за земеделие и икономически и екологично устойчиво управление, но също така чрез засилване на по-всеобхватната им роля на покровители на околната среда и земята, като ги защитават от кризата на пазара чрез намаляване на производствените разходи, чрез най-доброто използване на техните продукти и по-добра организация на пазара.
Zato morajo Evropska unija - vključno prek skupne kmetijske politike, predvsem pa v svoji reformirani podobi po letu 2013 - in vsaka država članica spodbujati svoj nenehen obstoj, ne le z ustvarjanjem inovativnih postopkov za kmetijstvo in gospodarsko ter okoljsko trajnostno upravljanje, temveč tudi s krepitvijo svoje širše vloge kot varuhi okolja in zemljišč, in jih zaščititi pred krizo na trgu z zniževanjem proizvodnih stroškov tako, da bodo čim bolje izkoristile njihove proizvode in večjo organiziranost na trgu.