Възможно ли е някой да не определи като възмутителен факта, че в разгара на икономическа, финансова и социална криза на нас ни се препоръчва да отворим допълнително нашите пазари за чуждестранни работници и то в момент, когато националните работни места са застрашени и бушува безработица?
Kaj drugega kot odpor lahko občutimo, ko nam sredi gospodarske, finančne in družbene krize priporočajo, naj še bolj odpremo svoje trge dela tujim delavcem, v času, ko so ogrožena delovna mesta naših ljudi in je brezposelnost v polnem razmahu?