Мисля си обаче за поколението на моята баба, която е трябвало да напусне работа, когато се е омъжила, и която не е имала абсолютно никакви възможности за образование, и за поколението на майка ми, която се е борила ревностно, за да може да има право на глас за онова, което се случва със собственото й тяло, и виждам колко далеч сме отишли в рамките само на един век; виждам, че промените са действително възможни.
Nato pa pomislim na generacijo moje babice, ki je morala pustiti službo, ko se je poročila in ni imela sploh nikakršnih enakih možnosti, in na mojo mater, ki se je trdo borila, da je lahko odločala o svojem telesu, in vidim, kako daleč smo prišle v enem stoletju; vidim, da je sprememba res mogoča.