Постоянният рефрен за липса на свобода на печата е стара новина, както и непрекъснатите и анахронични препратки към италианската ситуация, в която, парадоксално, големите вестници са контролирани от ляво ориентирани медийни групи и информацията се движи свободно, понякога прекалено свободно, в мрежата.
Nenehno ponavljanje glede pomanjkanja svoboda tiska ni nič novega, prav tako kot nenehna in anahronistična sklicevanja na razmere v Italiji, v kateri paradoksalno večino časopisov obvladujejo levičarske skupine medijev, informacije na spletu pa se svobodno izmenjujejo, včasih preveč svobodno.