Оцелелите все още разказват: как между април 1992 г. и април 1993 г. хиляди бежанци, в опитите си да се спасят от набезите на босненските сърби, са се крили в мазета, гаражи и дори в изоставени от сърбите къщи; как са се хранели само с корени; как са били нападнати от бълхи; как, мръзнейки през дългата зима на 1992 г., са се топлели като са горели гуми и пластмасови бутилки; и как телата на загиналите от глад и излагане на опасности са били изяждани от кучета.
Preživeli se še vedno spominjajo, kako so se med aprilom 1992 in aprilom 1993 tisoči beguncev v poskusu, da bi se rešili pred vdori bošnjaških Srbov, skrivali po kleteh, garažah in celo hišah, ki so jih Srbi zapustili; kako so jim bile koreninice edina hrana; kako so jih pestile bolhe; kako so se premraženi v dolgi zimi leta 1992 greli s sežiganjem pnevmatik in plastenk; in kako so trupla ljudi, ki so umrli zaradi izstradanosti in ker so bili brez zatočišča, jedli psi.