Те вярват, че дефицитите са преди всичко продукт на лошите намерения на тези страни, сякаш неолибералният модел, който вие никога не оспорвате, не преживя току що най-тежката си криза от 1929 г. насам и сякаш вече не водеше до натиск върху покупателната способност на обикновените хора и не причиняваше масивно свиване на данъчните приходи: два проблема, които на първо място бяха в основата на нарастването на частната и публичната задлъжнялост.
Menijo, da so primanjkljaji v prvi vrsti posledica slabih namenov teh držav, kot da neoliberalni model, ki ga nikoli ne postavljate pod vprašaj, ni ravno doživel najhujše krize od leta 1929 in kot da ne bi že vodil k pritisku na kupno moč navadnih ljudi ter povzročal množično koncentracijo davčnih prihodkov: dveh problemov, ki sta bila sploh glavna vzroka za povečanje zasebne in javne zadolženosti.