В резюме, становището на юристите е, че законът нарушава критериите от Копенхаген, Заключителният акт от Хелзинки, Директивата за аудиовизуални медийни услуги, Европейската конвенция за правата на човека, Конвенцията на ЮНЕСКО, в чийто обхват попадат медиите, Договорът от Лисабон и Хартата на основните права на Европейския съюз.
Če povzamem, je v nasvetu navedeno, da zakon krši københavnska merila, Helsinško sklepno listino, direktivo o avdiovizualnih medijskih storitvah, Evropsko konvencijo o človekovih pravicah, konvencijo Unesca, ki zajema tudi medije, Lizbonsko pogodbo ter Listino Evropske unije o temeljnih pravicah.