По конкретно, той включва въвеждането на мерки, които трябва да допринасят за по-голяма финансова стабилност в банковия сектор и за намаляване на вероятността от други кризи, като се фокусира върху следните пет области: качеството на капитала (подобряването на качеството на капитала несъмнено е желателно), по-стриктни стандарти за ликвидност (по време на кризата се оказа, че има значителен ликвиден риск), антициклични мерки (създаването на допълнителен банков капитал през добрите времена би ограничило прекомерния ръст на кредитите и последващото създаване на ценови балони, както например в Испания), въвеждането на коефициент на ливъридж (този нов показател ще допринесе за по-голямата стабилност на банките, но ще включва не само финансови показатели, съдържащи се в баланса на банките, но и задбалансови позиции като деривати и условни задължения на банката), и не на последно място, създаването на централен контрагент за сетълмент на извънборсови транзакции, най-вече във връзка с осигуряване на по-голямата прозрачност при дериватите.
V konkretnem smislu zajema uvedbo ukrepov, ki naj bi prispevali k večji finančni stabilnosti bančnega sektorja in manjši verjetnosti ponovne krize, pri čemer se osredotoča na naslednjih pet področij: kakovost kapitala (povečanje kakovosti bančnega kapitala je nedvomno zaželeno), strožje standarde likvidnosti (likvidnostno tveganje se je izkazalo za pomembno med krizo), proticiklične ukrepe (ustvarjanje dodatnega bančnega kapitala v dobrih časih bi moralo omejiti čezmerno rast posojil in posledičen nastanek cenovnih mehurčkov, kot na primer v Španiji), uvedbo kazalnika finančnega vzvoda (ta novi kazalnik naj bi prispeval k večji stabilnosti bank, vendar ne bi smel vključevati samo bilančnih finančnih postavk, temveč tudi zunajbilančne postavke, kot so izvedeni finančni instrumenti in pogojne obveznosti banke) ter nenazadnje ustanovitev nasprotne stranke za poravnavo transakcij na zunajborznem trgu, zlasti v povezavi z večjo preglednostjo izvedenih finančnih instrumentov.