Помня кървавите петна по асфалта, виковете на гладните деца, празното изражение на десетгодишно момиченце, когато ми разказа как тя и нейните братя и сестри първо е трябвало да погребат мъртвите си родители и след това да преместят телата им в друг гроб, когато войниците се опитали да прикрият следите на масовото убийство в едно село близо до моя град.
Spominjam se madežev krvi na asfaltu, joka lačnih otrok, praznega pogleda desetletne deklice, ko je govorila, kako so morali z brati in sestrami najprej pokopati svoje mrtve starše in nato premakniti njuni trupli v drug grob, ko so vojaki poskušali zabrisati dokaze o masovnem pokolu v vasi blizu mojega mesta.