Дали това наложено прагматично завръщане към двустранния подход наистина е правилно или трябва да направим опит за интензивен диалог с Латинска Америка като цяло и просто да обмислим специфични изисквания в контекста на специални договорености?
Ali je ta vsiljen, pragmatični obrat k dvostranskosti zares pravi pristop, ali pa bi si morali prizadevati za intenzivni dialog z Južno Ameriko v celoti in preučiti samo določene zahteve v okviru posebnih dogovorov?