Това обаче, което помня най-ясно и никога няма да забравя, е неописуемото чувство на самота, когато накрая разбереш, че твоето собствено нещастие, отчаяние и агония се играят на открита сцена, сега, когато светът вече видя как сме страдали, но никой не предотврати това.
Česar pa se spominjam najjasneje in česar ne bom nikoli pozabila, pa je neopisljiv občutek osamljenosti, ko končno spoznaš, da si svojo lastno nesrečo, obup in agonijo odigral na odprtem odru, da je svet videl, kako smo trpeli, pa ni tega nihče preprečil.