Konkrétně řečeno dvě síly, které dlouho ovládaly politickou scénu – tedy sekulární vládci, často vojenští či armádou podporovaní, a jejich náboženská opozice –, ztratily své výsadní postavení; obě síly jsou dnes stále častěji terčem podobné kritiky, jaká charakterizuje demokratické systémy.
In het bijzonder hebben de twee krachten die lang de politiek hebben gedomineerd (seculiere, vaak militaire of door militairen gesteunde leiders en de religieuze oppositie) hun onaantastbare status verloren; op het moment zijn ze steeds meer onderwerp van het soort kritiek dat democratische systemen karakteriseert.