Přesto Ku nejen přiznala vinu, ale dokonce se zdálo, že trest přijímá jako jakousi historickou nutnost. „V zájmu zachování posvátnosti zákona,“ sdělila soudu, „jsem ochotna akceptovat a pokorně přijmout jakýkoliv rozsudek, který nade mnou bude vynesen, a plně očekávám, že půjde o rozsudek nestranný a spravedlivý.“ Od Stalinových zinscenovaných procesů v 30. letech minulého století ještě žádný obžalovaný tak vášnivě nechválil soudce, který působil dojmem, že dostal za úkol odsoudit obžalovanou v procesu, kde nevystoupil žádný svědek a nebyly předloženy žádné důkazy proti její osobě.
«Чтобы не нарушить святость закона, ‑ сказала она на суде, – я готова принять и спокойно выдержать любой приговор, который мне вынесут, также я надеюсь на честное и справедливое решение суда». Со времен сталинских показательных судебных процессов в 1930-х годах ни один подсудимый не восхвалял так бурно судью, вынужденного вынести обвинительный приговор на процессе, где не было представлено ни свидетелей, ни доказательств.