Jádro eurozóny (Německo, Nizozemsko, Rakousko a Francie) přitom představovalo producenta první a poslední instance, utrácelo míň, než kolik získávalo v&nbsp;příjmech, a hospodařilo s&nbsp;čím dál většími přebytky běžného účtu.
Тем временем стержневые страны еврозоны (Германия, Нидерланды, Австрия и Франция) являлись основными производителями еврозоны и тратили меньше, чем был их доход, что увеличивало профицит их текущего счета.