Ani síla a přesvědčivost těchto argumentů, ani hory sofistikovaných dat, mě nemůže zbavit pocitu, že tato diskuse uvízla ve slepé koleji a nakonec zakrněla: uvízla tam, protože za teoretickou konstrukcí, že ekonomický růst je nezbytnou, ale nedostatečnou podmínkou pro omezení chudoby, existoval časový posun, během kterého se naše představy o jejím naplnění poněkud měnily; a zakrněla, protože dvě nezbytně nutné věci začasto v souboru těchto argumentů chybějí: první chybějící ingrediencí je jasné definování toho, jak by měla být spravedlnost sama měřena, a zejména čisté účinky například změny poměru mezi, řekněme, dětskou prací a hladověním.
Но ни глубина этих аргументов, ни обилие разносторонних данных не может избавить меня от ощущения того, что эти дискуссии находятся в состоянии застоя и упадка. Застой вызван тем, что за исключением признания экономического роста необходимым, но не достаточным, условием для сокращения нищеты, за последние годы мы мало продвинулись на пути понимания данного вопроса.