Může-li nevyléčitelně nemocný pacient odmítnout tíživou léčbu s vědomím, že toto odmítnutí bude znamenat jeho smrt, proč by také nevyléčitelně nemocný pacient, který není udržován při životě prostřednictvím léčby, ale shledává, že samotná nemoc činí jeho život tíživým, neměl mít možnost vyhledat pomoc, jež ho této zátěže zbaví?
Если неизлечимо больной пациент может отказаться от обременительного лечения, осознавая, что его отказ означает смерть, почему не должен неизлечимо больной пациент, жизнь которого не поддерживается медицинским лечением, но который находит, что сама болезнь делает жизнь обременительной, иметь возможность искать помощь для избежания этого бремени?