Myn ödmiwke, kerlighe helsse forsendh met Gwdh. Mai vithe, käre herre, thet her staar alt wel i thenne her landzände. Gudh giffue mik thet samma aff idher spöriä. Haffwer iach forstaat jdher herredömiss scriffuilse om then Calmarna resen, hwilckit i skulle finne mich tiil rede wara met flere gode men her vtoff landet, när i pa ässke, vppo idher bäst och menigie rikit bestand och nyttigh eptir myn forma. Käre herre, som idher herredöme screff mik tiil j hööstes om nogre peninge, thet jach skulle wndzäte jdher met nogre peninge tiil en tiidh, hwilckit Gudh skal känne thet är jcke j myn macth nw vppo thenne her tiidh. Bidher jach idher ödmiwkelige, thet i tagha mich icke tiil mistykke, thet iach kwnne icke scriffue idher för et swar vppo fför myn forfaal skul. J alle hande mothe, ther iak kan wara idher tiil wilie och tiänist, tha skulle i finne mik welwilige tiil met liiff och met macth epther myn fforma. Är her inghen annen synnerlige tidende jag kan biwde idher tiil, män inghe Rydzer är ther komne än tiil Wiborg, fför ty the fructe for then pästilencie ther gaar en nw j Wiborg. Rodher och biwder ower mik som offwer jdher fatige wnderdon. Her met jder Gudh befalendis och sancte Henrich tiil ewig tiid. Snarlighe scriffuit pa Nyenäss, tiisdaghen näst för sancte Thomas dag j fasta, vndher mith jndzigle, anno Dominj M d 5(to). Henrich Biidz riddere.