Kære her Sten, besynnerlige gode wen. Wii finge nw i tessæ dage eth then verdigh faders biscop Hinricx i Lincöpingh breff, rikesens rad tilscriffuit, som i sende oss med Jons Abramsson, hulcht vij paa eder och the gode herres tröst opbrutthe; och sende wij ider her en wtscrifft jnnelucth ther aff; oc haffde wij om all ærende gerne scriffuit ider swar med Hans Reen, men tiden föll oss for kort epter thet wij wille skynde honom fran oss med the breff och besiglingh till Stegeborgh. Som wij fornumme aff the iders scriffuelse ider leglighet, atj ecke for ider kranchet kunne fare paa thenne tiid till Finlandh; alzmectug Gud giffue, at wij wiste j hwredane matthe then landzend kunne wntsetties, thet skulle jnthet bliffuæ till bachæ på vare vegnæ saa mykit i war macth ær, skulle wij æn sielffue i war igen persone. Teckes ider scriffue then nywalde mester till noget venlige, swa athi wille vare honom for en godh nabo; ther foor han en god tröst aff. Oc maa alzmectug Gud fögat, at then grotforst aff Lettogen och mesteren finge the Rysszer noget at göre j winter, swa at the glemde then landzende Findlandh, som nw swa vadelige wtsettet ær. J röre och i ider scriffuelse hwre staar rentæ then verdigh ffader bispen i Abo haffuer aff siith biscops dome. Ther kwnne wij jnthet sware till, han wed thet best. Togh wethe wij thet i sanningh, at ecke viij ellcr x swadane biscops dome som Vpsala ær haffuæ swa myken rente som i scriffua. J scriffue och om then köpswen Henrich Lule, som kom fran Narffuen, och om then forlöpne tolch. Swa vare thet radh och nytte at for:de köpswen kunne faa swadane breff och bewisning aff kunteren j Narffuen som hans ordh staa till. Kunne thet bewises at konung H. haffde swa omanlig stempling med then Mwskoueske forste i then forhandling wij sta med honom wdj, ware mögeligit at swadane sattes till minnes till thet Calmarne möthe och matte kungöris i Rom och annerstadz. Tok tycker oss radeligt vare, at jnnen St. Johannis tiidh her hema jnthæ annit oppenbaredes æn widh thet sinne, som war atskilnader war i Stocholm, paa thet at her kunne kommæ skep jnd i landet i waar, och for andre sacher skul. Som i och röre i bland annit i iders scriffuelse, at wij ider meget strengelige skulle haffue till scriffuat och at wij wille swadanne kort scriffuelse affsettiæ; kære her Sten, wij betractade then leglighet, som nw ær j Findlandh, och hwre thet sigh haffuer forlopt j mellom ider oc mesteren j Liffland, som nw död ær; oc teslikis war oss wnderuist hwre i haffde nw nylig strengelig och vredelig talith till en karl j Stocholm, som förde ider eth breff paa then nywalde mesters vegne och haffde snyppelig wist honom fran ider, hulchet oss tycthe illæ vare oc behagede oss ecke wel, epter then leglighet nw paa ferde ær j then landzende. J swadane matte schriffue wij ider till j sisthens noget alffuerlige om strenhet och hetzhet. Vii kunne vel merkie at mange finnes, the ther talæ oc scriffuæ ider till, thet i gernæ höre, oc faa the thet ther alffuerligit medfölger. Kennet Gudh, at wij aldrig annet haffue scriffuat eller raat ider æn thet wij wille rade och scriffua war wen och kotzlige broder till paa thet oc hwat som warde kunne annerstadz, ath iw ingen twedrecht eller splitning skulle ske jnbyrdis. Som i oss bidia ath wij wille aff settiæ swadan kort scriffuelse, holchit wij tog ecke annars æn i en godh acth giort haffuæ, tesligis bidia wi och ider gernæ atj annamæ och merkie wele alle ware ordh och scriffuelse til thet beste och ey wendat oss till jngen owillie. Scole wij och haffue fordragh och jnthe scriffuæ, tha findz ther wel god rad till, om ther kan fölie nogit got epter. J wethe oc sielffue, om i wille reth tenckie, athi aldrig funnen oss med noget löst tall eller halff ordh, wthen medh Gudz hielp med alfuare och stadighet som en tro man bör at göre, ther j eller jngen annen wdj twiffle skole ath wij jw swa göre wele swa lenge wij leffuæ. J hvad matte wij kunnæ ware ider till bestand, göre wij altiid gernæ. Eder her med Gud alzmectogh befallendis etc.