Wår &c Giffue wij tigh tilkenna, Jacob, att stoor clagemåll är kommen för oss på tigh, ath tu i then förläningh, som wij tigh vndte, brukar mykit orätt och offweruoldh, tagher bönderna i frå aker, engh, sädh, höö och huad tu kan offwerkomma, vtan lagh och rätgångh, för huilka sak skuld bönderna bidia för Gudz skull att the mågha komma vnder Abo slott igen. Wilie wij och strengelige biudhe att, hues tu haffwer taghit them i frå olaghwunnett, att tu få them igen och latt huar beholla och bliffwa widh sitt til tess tu haffwer them noghen deell affwunnet met laghen jnd för the domare, som owildugha kunna wara i saken, epter tu est ther sielffwer hæredzhöffdinge och äst vtan twekan wiildugh i thin eghin sak; haffue wij och förståndit at tu äst sielffwer länszman i thin förläningh, thet ey heller mykit betämer sigh. För thenna thin misbruk skull haffwe wij nw scriffuit Moenss Swensson til, at han skal kennas widh samma thin förläningh åther vnder Aboslott jgen, besynnerliga til tess tu haffwer herutinnan giort thin redeliga vndskyllingh. Och willie wij at tu lather the fatiga men bliffua ofägdadhe, så frampt wij skole förlika oss wäll ther om. Gudh tigh