Myne ödmiwke väälvilig tro tiænist altiid forsent met Gwdh. Kære verdigh herre, tacker iag ider verdigheeth ganska storliga ffor mykit got i haffue mig optha oc tiit beviist, huckit ider Gud alzvoldig oterlöne oc iag gerna viil oc skal fortiäna met alla godho epter myn yterste fformaa met Gudz hielp. Käre herre, tyktis ider herredöme vethe om thee goodz oc the peninga Magns Ffrille tog ffra mig fatigh maan, swam mig hopes ider verdugheet vääl viterliget är oc hele riksens raad, oc ider verdugheet mig loffuedh j höösth iag skulde ffaa mit igeen, swom iag förde ider verdughetz eigith breff tiil Josep Pederson ther om. Thaa haffuer Josip varid tiil tals met hans ärvinga paa myne vegna. Nw skiuter then ene ärvingen pa then annan, mädhan hans broder Hokon Frille bleff oc död. Bider iag ider verdughet ffor Gudz skyldh, at ider verdughet viilde scriffue Josep tiil, at the motte ingte byte eller skiffthe thet arff ffor än jag fatig man hade mith igeen. Oc, käre herre, bider iak ider verdughet ffor Gudz skyldh, at ider verdighet vilde scriffue then verdige herren bisp Iöns til her j Abo, at han viilde vara mig behielpeligen pa ider vegna likerviist ider verdughet vore sielff personeligha til städe. Känne Gud, thet görs mig fatig man nu storlige behooff oc later mig fatig man niuthe then store trohet iag haffuer beviist myn döde herre, her Sten, oc hele riiksens raad oc ider verdughet gerna bevise viil vtan twiuel epter myn yterste fformaa etc. Kære verdig herre, bider iag ider verdighet vele vethe om hustrv Birgitta, junkar Villams epterleffue, Gud hans siel gledie, myne hustrv moder. Ffornam iag aff henne, at epter hans död suom hon haffuer hinder j syn öghon, Gud bätre henne skadan, giorde hennes leghe folk henne storan skada j alle honde motthe oc gorden hon sath vppa, Friskala, bleff ganska ilda lakt j ödho aff hus, oker oc eng; annamad iag swa gorden til mig oc viil forbätre thet oss badom tiil gagns oc vil iag göre cronen oc ider verdighet tienist ther aff, när mig bliffuer tiilsakt. Ty bider iag ider verdigheth, at j vilde scriffue Josep Pederson tiil ther om, thet iag motte beholde thet fornempde godz oc kome thet j bätre motte igen, ty thet ligger ganska ilda j ödo oc hon haffuer thet ganska ilda lätith fara, suom thet merkeliget är, ty thet hon kan ingte see, Gud bätre henne skadhan. Thet är nog hon forfaar lösöran oc ecke godzena, oc haffuer iag henne budhit myn bordz endha, hon skulde sithia ther met syne käre dotter oc äthe oc drikke thet bääste oc ga til kirke oc fra (oc ga til kirke) oc thiene var Herre, oc vilde saa göre mot henne met Gudz hielp swom mig vore svarliget for Gudz strenge doom; oc ther vil hon jngte tiil. Huar fore bider jag ider verdughet storliga, at ider verdughet viildhe scriffue Josep Pedersson tiil, at han motte kome henne ther tiil hon moth giffue sig til migh; iag vilde fara swa met henne, suom jag vilde swara for vars Herre streng doom. Jnge andre synnerlige tidhende veth iag ider verdighet nu tilscriffue, æn the ther godh ære. Her met ider verdughet Gud alzuoldig oc sancte Anne eviig befollendis. Huad ider verdighet til vilie oc tienist ær, gör iag altiid gerna. Hastelig j Abo, ipso die concepcionis Marie. Hans van Eeuken.