a) 1465. Rex Carolus eiectus vi de regimine secessit ad Rasaborgh, quod tunc ex gratia concedebatur ei. b) Anno Domini MCDLX quinto, statim post octav. epiph. Domini, archiepiscopus Upsalensis et Katillus episcopus Lincopensis accesserunt ad Stocholmiam cum magno excrcitu houalium armatorum, regem Karulum ibidem existentem hostiliter impugnando. (Härefter en skildring af belägringens förlopp samt k. Karls underkastelse.) Regno privatur et castrum quoddam in Finlandia, quod Raseborgh dicitur, sibi conceditur et illuc permansurus deputatur. c) (Ärkebiskopen och biskop Kettil belägra Stockholm och strid uppstår.) Ther motte konungh Karl daktinga met sorgh och bleff gladher thet han fiik Rasaborgh. Konungh Karl motte paa sin knää falla och bedhas nadh thet han motte siith liiff beehalla. – – – – – – – – – – – – – – – – – Nu fiik han skäl paa Rasaborgh, och foor han tiith met hiertans sorgh. I wäghen fiik han hindher stoorth, han full honum wnder öghomeen byscop Korth. Mangh tingh motte walla, för thy han monde met konungh Cristiern halla. Byscop Korth ey aktar annars byscops breff, wthan hardeligha moothe konungh Karl screff; thy motte k. Karl i swartbrödra closter gaa saa länge han monde slotthet faa. Byscop Kort och konungh Karl the dagha millan sin, tha byscopin sculle konungh Karl slotthet faa. Konungh Karl talar kerligha och wäll, byscopin swarar honum wthan skäl. Ther talades the widher, the kommo till kiiff; hade k. Karl ey slotthet fangit, hadhe han misth siith liiff. Sidhen konungh Karl slottet faar, han thet hadhe i tw äller iij aar.