Myn ödmygelich, kerligh helsen nw och altidh kerligh fför sendh met alzmectiger Gudh. Kere herre, werdogess idher werdoghedh wele wethe, thet jach ffegh idher werdoghedz skriuilse met idher werdoghedz swen Jons Larensson, lydendis thet jach skulde antwardhe Jwan Jonsson eller och hans wiisse bodh oppo idher werdoghedz wegne the twsen marcher ræwelske, som jach idher werdoghedh her aff slottet skal giffue, huicke ffornempde twsen marcher jach haffuer anthuardet Jons Larensson her oppo Rasborgh effther idher werdoghedz skriuilse ok beffalning, som Iwan Jonsson wel witherligit ær. Kere herre, teckis idher werdoghedh wele wethe, thet kwngenss folk löge her ganske stercke wedh Nariöö met vj mersskep och nogre flögh skep och fförbiddhe the effther ij krawele, som skulde kome ffrom Lübikke och tiill Ræffle, som skulde warit Kærsten Tothe ok Hanss Dætmersk; och giorde the thesse ffatige men her aff landet stor skade oppo theress skep och goodz, ok förde the nogre böndher borth met siigh; ok loth kwngenss folk go ffor eth rykthe j Ræffle, thet the hadhe siigh fullelige actadh hiidh j then her landzændhen, om thet icke komber j ffredh. Kere herre, ey ær her nogon synnerlige tidhende, ther iach kan idher werdoghedh nw ytermere tilbiwde; men huadh idher werdoghedh ær til ödmykt och tiænsth skal idher werdoghedh altidh fynne mich redeboen tiill. Idhers werdoghedh her met alzmectiger Gudh beffalendis met liff och siell tiill ewigh tidh. Skriffuit aff Rasborgh worffrv dagh visitacionis, wnder myt signet etc. Tönne Eriksson.