(Efter att hava berört Svenskarnes uteblifvande från mötet i Halmstad om nyåret 1483 samt Danskarnes och Norrmännens val af Hans till konung fortsätter krönikeskrifvaren:) Her wyliom wy wända warth tall i gän och tala om rikensens förstaandare her Steen, och wyliom nw wth höra och saa för idher framföra huru thet är gaangith i handh in i Fynlandh. Tha her Erik Axelsson han bleeff dödh, kommo Swänske män i nödh, then som liffuer han faar wäll höra huru axelen aktar i Swerige waghn ath föra. Axelen war stark och hulth wäl fasth, thet är fryktende ath han komber i lasth. Jak haffuer thet optha hörth ath spaa, thet axelen skal snarth syndher gaa; och maasken thet kan ey wara wndher thet honum händher ath gaanga sundher; och komber axelen i noghot meen, thet skeer för thy ath slotzloffuan är ey reen. Her Erik Axelsson haffuer alth Fynlandh i wäria, han monde thet opta för swänskom swäria, slosloffuan sculde tiil Swerige staa och aldrigh fraa Swänskom gaa. Om sidher her Steen Aabo fiik. I faan höra huru om the andra giik. Slotzloffuan loffuades met swiik, saa sadhis opta för mik. Thet komber wäl tiil röna, thet stora edher äre ekke wärdh eena böna. Nw giik thet saa i handh, Axel släkten bundho hardh bandh met giptamaal och annar lundh och meenthe bliffua fast i longa stundh. Onth är thetta i allom stundom byggia hwss aa lösom grundom. Hören tiil i, som i Swerige boo, huru her Erik Axelsson hulth sina troo. Thet monde siik saa wända, tha hans liiff togh een ände, äpter thet han sina siäll wthgaff röntes Swänske män een annar lagh. Tha komma the i stora nödh äpter her Erik Axelssons dödh. Nw then tiidh her Erik Axelsson han bleeff dödher, hulth han slotzloffuen tiil sina brödher. Man maa thet högheliga klagha, thy thet giorde Swerige storan skadha; sancte Oloffs borgh, ther tiil Wyborgh, Taffwasta hwss och Rasaborgh fingo the i sändher alth i there händher. Saa motte the aar om löpa, dyrt motte Swerige them aather köpa för xx(m) mark och än meer; thet äpter fölgher thet wärre skeer. Her Iwar Axelsson, som Gotlandh haffuer, sin brodher Larens Axelsson tiil dragher. Hoo, som wiil, maagh thet wäll lasta, moot Swänske män giorde the siik fasta. I Nyköpungh holtz een herre dagh, och wille Swänske bliffua wiidh Sweriges lagh. Her Iwar loffuar met syn mwn, togh wthan hiertans grundh, Swerige sculde them faa om paasca tiidh, än i flättya om lopp then riidh. Bartholomei ther näst i Kalmarna samman komma Sweriges mannom wthan froma, än togh thet ekke bör, thet giik nw som för; the siik meenthe slotzloffuan halla, hon kunne them togh wnfalla. Hans bröder slotzloffuan fingo, och swänske met sorghom gingo öffver Taffwasta hwss och Rasaborgh, Sancte Oloffs borgh och saa Wiborgh, her aff är för lithet sakth. Saa finge danske män thenna makth. Sidhen warde the starke met alla och aktha tässa sloth ath halla. Swänske herre gingo tyste, faa waare the, som thetta för ath wiiste, thera hierta war saarth och illa tiil modha, thy thetta kom them lithet tiil godha; hwar aa annan saagh met önkeligh syn, tha dragho the ey alla eena lyn, thy kan thet opta saa falla them skeer onth, som ey tiil hopa halla. Gyptamaall gör thenna wiilla, och optha godhan leek för Swänskom spilla. Her Iwar Axelsson sitther paa Gotlandh säll, han reegerer thenne späll; her Larens Axelsson pa slotthen i Finlandh boor, han är i hiertat och i hogh stoor. Thet war thera gamman huru the breff och bud sände tiil saman, hwar annars breff tiil siik fiik och wille höra huru hwariom giik. – – – – – – – – – – – – – –