Edle wälbördug herre her Johan, greffue til Höien Brockenhuszen &c och höwidzman på Wiborgh, wår käre swågher gunstelighenn. Wår synnerlig gunst och kärlig helsze altiid tilförende &c. Käre her swågher. Förmodher oss att eder wäl förtencker huruledis wij haffue förbudit then seglasz til Räffle, att jngen skal segla til them til tess att the komma och bekenna sig emote oss och wåre vndersåter vm then dell wij med them haffue vtestondandis, ther the sig och sielffue til förplictedt haffue nw i höstes med theras [budh] och borgare Hanss sack &c. Så haffue wij doch nw förnummedt att endels monge vtaff bönderne vtj Viborgx lään segla tiidt, jnted achtendis thet förbudh, som wij ther vm giort haffue, och före them all then dell i hender, som them behoff göris, ther aff the räffuilske ytermera ilherske worde emote oss än ödmiwchte, och andre flere wåre vndersåte ther i Finland wele och så söke ther med theris näring genom samma seglatie; huarföre vppå thet att wårt förbudh måg widh magte holles någit starkare än thet her til giort är, är wår wilie och begären atj wele lathe achte på them, som sådana seglasz bruka, förtagandis them thet thet betsta i kunne, besynnerliga jnd til tesz atuj förnimmandis wårde nw i tesse wår wm the komme wele såsom sagt är och försona sig medt oss och wåre vndersåther, therutinnan i göre oss til wilie, Gudh eder &c. Aff Stocholm lögerdagen nest före påskedagh. Jtem samma tiidh skreffz och her Erik Flämingh til endels widh nest för:na sinne wm then räffuilszke seglaszen.