Wij Magnus, med Gudz nådom konung Sverigis, Norgis och Schonis, konungen (= konnugom) allom mannom at vij thenna brefv[is]arom allom, som boo i Nerpis sochn, Mustasaari sochn och Pedersöre sochn, gifvom och unnom af våra särdeles nåd, at the måga låfliga, utan hvar mans genmäle och hindran, sällia och kiöpa hvar androm sin emellan alla ätande vahror, såsom råg, smör och annor slijkt, som the skola till sina kost hafva; förbiudandes hårdeligen uti vår namn, at ingen dierfves them eller någon there qvällia eller hindra i them samma styckom på thenna vårom vägna; och thenna brefvet så främia, om han vill varda nådder och hel:n (?) miste och våra hårda konungahämd få. Skrifvit i Kumå åhret efter Gudz börd mcccxl octavo, odensdagen näst före sancti Sigfridi dag, under våra dom insigle, närvarande hederlikan fader Hemming af Åbo och Gerecho Skytte, vårom fougte i Österlanden.