Al camp els amfitrions van col·locar l'afició gironina a l'espai que es coneix com “la gàbia”, i que ve a ser això: una caixa de grans dimensions penjada al capdamunt de l'extrem del camp amb una panoràmica excel·lent de les muntanyes. Des d'allà, però, per veure la porteria que hi ha just a sota calia amorrar-se al vidre que fa de pantalla, suposem que perquè no caigui ningú daltabaix. Les expectatives eren molt altes, i les referències a l'ascens, amb cants com ara “hem vingut a acomiadar-nos de segona divisió”, feien pensar que la gesta de guanyar el Mercadona (perdó, el Vila-real) era possible. Però, poc després de començar el partit, el submarí groc va demostrar que no està ni tocat ni enfonsat, amb un gol que avisava els gironins que per jugar a enfonsar vaixells cal afinar molt més la punteria.