Fortere gikk det ned. Klokka ti var vi nede ved Kibo igjen. Der sov vi i kanskje en halvtime, fikk litt mat og så fortsatt vi ned til Homboro. Over 2100 høydemeter ned merker man i beina og foreldrene mine syntes vel nesten dette var det tyngste med turen. Jeg var bare glad for å puste vanligere luft igjen. Det er bare halvparten  så mye oksygen på toppen som på havnivå.