През последните 30 г. от живота си Шагал създава много творби. В края на 1950-те години усвоява трудното изкуство на витражите и създава многобройни витражи на различни места по света, като например катедралата в Мец (1958 – 1960 г.), синагогата на Хадаса в Медицинския център на Еврейския университет в Ерусалим (1960 – 1961 г.), сградата на ООН в Ню Йорк (1964 г.) и Института за изкуство в Чикаго (1977 г.). Витражите на Шагал често се считат за едни от най-силните му творби в късното му творчество – свойствата на стъклото да поема блестящи цветове напълно въплъщава магическите творчески образи, които художникът създава.