Na mizi je tihožitje iz sušenih cvetlic, iz katerega raste nekaj skrivuljenega. “Poskusite!” Kruh, zelo črn, polnozrnat, skandinavski in rogovilast! Zraven je cvetlični lonec, poln mahu, na njem pa medvedove šape … Ne, ves večer ni bilo mesa, le majhen priželjc čisto na koncu, na začetku pa gobji prah, sprijen v puhasto obliko gozdnih smrčkov. Ves večer je bil show, a bolj domiseln, ustvarjalen, avtorski, predvsem pa bolj okusen kot povsod drugje, kjer se moderni kuharji v svetu, v katerem so bile vse jedi že skuhane, trudijo iznajti novo kuhinjo. René Redzepi je nadgradil svojega učitelja Ferrana Adrio, tako da je odvrgel vso njegovo kemijo, in prehitel je sredozemsko kuhinjo, tako da je negiral njeno esenco (olivno olje), brez katere vrhunski chefi niso več znali speči niti jajca na oko. René Redzepi je ustvaril novo nordijsko kuhinjo, tako da je povzel, kar počnejo vse sodobne kuhinje tega modernega kulinaričnega sveta – vračajo se h koreninam. Če bi to naredil v Franciji, Italiji, ZDA, Avstraliji, Japonski, kjerkoli, samo ne na evropskem severu, bi bil le eden od mnogih, ki ima ideje, zna kuhati in čaka na goste. Ker pa je to naredil v deželi odprtega sendviča in vloženih slanikov, je izzval revolucijo. Zato ni nič čudnega, da so ga povzdignili v zvezdo prav vrhunski svetovni chefi, od katerih se je vse naučil. Pokazal jim je, da vsega le še niso skuhali!