Na zelené louce kvítí
ve všech barvách vykvetá,
a když slunce ráno svítí,
rosou louka posetá
v lesku perlovém se třpytí.
Bůh, jenž tolik živí brouků,
ptactvo peřím odívá,
květovaným tuto louku
kobercem též pokrývá. —

Když tak sličně polní kvítí
šatí Pán Bůh v jarní čas:
jak by neměl přioditi,
milé dítky, také vás!
Jak by neměl náviděti
vás ten otec pečlivý:
však jste jeho drahé děti,
a on o vás dobře ví!
Nenaříkejte, vy chudí!
Bůh vám dobrodince zbudí.