Paprieštarausiu į tamstos išdėstytus prieštaravimus:  1. Ką būtų priėmusi visuomenė po Aleksandrijos  atvejo - tai viena. Bet ar tai būtų tikrai adekvatu - mes negalime vienareikšmiškai nuspręsti. Būtent tai, kad mes negalime vienareikšmiškai įvertinti adekvatumo - ir yra kardinali problema.  2. Penitenciarinės sistemos pelningumas - tai atskiras, ekonominis klausimas. Nesugebėjimas padaryti pelno iš nemokamos darbo jėgos - tai neefektyvios vadybos problema, todėl negalima jos taikyti, kaip argumento, neigiančio atsiperkamumą bendrai (tūkstančius metų katorgninkų, vergų ir pan. darbas būdavo pelningu, o  dabar - ne?).  3. Visuomenės etinės normos turi būti vieningos. Nes skirtingos etinės normos - tai tas pats, kas dviguba moralė. Tarp kitko, visuomenė turėtų prisiimti ir savo atsakomybę už asocialius asmenis, o ne tik reikalauti atsakomybės iš visų asmenų.  4. Žr. daugybę tyrimų. Bet kuris teisėsaugos darbuotojas jums gali pasakyti, kad bausmės dydis praktiškai neįtakoja nusikaltimo įvykdymo/neįvykdymo. Vienintelis ryškiai įtakojantis faktorius - tai bausmės neišvengiamumas. O apie neigiamas  pasekmes, kai nusikaltėlis sau sako "dabar jau nėra ką prarasti" - jau pasakiau aukščiau.  5. Pseudoargumentacija "jei sekti paties logika" yra viena iš argumentacijos klaidų, kai pseudoargumentacijos autorius savo paties sukurtą klaidą priskiria kitam asmeniui (šiuo atveju - man). Todėl nenagrinėsiu šio punkto giliau.