Jam judant skambančiu pakalnučių takučiu, pradėjo dėtis keisti dalykai. Baltuojančios pakalnutės pradėjo sparčiai augti, kaip ir elfukai, plevenantys aplink, o Kiškutis tarsi pradėjo mažėti. Po  kelių akimirkų jis tapo visai mažulytis, o pakalnutės šalia jo atrodė tarsi medeliai, tarp kurių didžiuliais, ažūriniais sparnais plasnojo elfai, savo dydžiu beveik praaugę Kiškutį. Sutrikęs, jis vis dar tipeno pirmyn, kol prieš save išvydo didžiulius , dailius vartus, nusagstytus pakalnučių karoliukais. Sustojęs prie jų, Kiškutis nebežinojo, ką toliau daryti, bet vartai skambėdami atsivėrė patys ir jį, visai sutrikusį, letenėlės nunešė pro vartus pirmyn.