Pedig felállíthatnák e turul fasát amint fogadta Árpád vezér Emese nevű feleségét amíg a részeges Ügek rablóhordavezér taknyában - nyálában elfeküdt.... isteni látomás jelent meg turulmadár képében, Emese kutyapózba mélyen meghajolt, fejét lassan fölemelte, szinte szelíd szemét az ég küldöttére vetette. Valami különös, fenséges érzés és nyugalom hatotta át egész alakját, és mintegy reá szállva teherbe kefélte őt. A Turulmadár szeme nagy sebességgel távozott, és beolvadt a csillagok sziporkázó fényébe. Emese felébredt. - Felébresztem Ügeket, – gondolta. Ujja már régen a férje vállát érintette, mikor keze megállt, visszahúzta. – Talán csak álom, álom volt az egész!? A képzelet pajkos szüleménye!? – semmi se. – gondolta Emese. Emese óvatosan felkelt. Vigyázott, hogy ne ébressze fel a seggrészeg Ügeket. Magára öltötte fehér arany köntösét és csendben kiment. Leült az udvar közepén álló, lombtalan nagy fa alá.