h Sö 158 Österberga, Runtuna sn: baki: fulk " stin þiR: raisþu: stin: þan:si: at: faþur: sin kitilhafþa sst þrutaRþiakn lkv kv / k ui kkvt l / lkv Hela ristningen är bevarad. inte i direkt anslutning till första slingans slut, kan man oftast lita på att andra slingans huvud befinner sig på samma ställe. Andra upp­ lagan. Mot detta talar emellertid att dylika ristningsfel är mycket säll­ ynta (jfr Lagman 1989: 34 f.). Fv = Fornvännen. Bland övriga argument för detta an­ a­ an­ e k t t g d nämns re­ or­ erna från 24- till 16-typ­ uþarken och från denna till de medel­ f m f tida run­ a­ er­ a. Söderberg (i Söderberg &amp; Larsson 1993: 35, 40) kon­ tat­ r d n s ­ erar ock­ å att an­ änd­ ings­ mrådena för runskriften är stabila ända in i s v n o den sen­ i­ inga­ ida run­ tens­ erioden. Precis som i Sö 158 är runorna mycket väl och uppen­ ar­igen b l med­ etet integrerade i den övriga ornamentiken. b r Sven B. F. Jansson (i SRI 7: 403) utesluter en datering av ristningen till 1000-talet med motiveringen att ristningstekniken och run­ ormerna gör f » ett ungt, degenererat intryck ». Detta resultat bekräftas av undersökningen d h om läs­ iktningen i B-slingorna. Antalet formler i nya visuella skriftenheter jämfört med förekomsten av de olika typerna av visuella skriftenheter. Stockholm.