BARON STADIG. Men får man fråga, Juncker, hwad angelägit ärende som bracht Er hit, någon ansökning i Collegierne, utan twifwel? JUNK. TORBIÖRN. Hör go Herrar, det kan wara Er lika mycket hwad jag har at giöra här, ni är ingen Landt-Fiscal hoppas jag, at ni frågar efter hwad Folcket giör, jag wet intet hwad ni menar med Collegier, de kunna wara fisk eller Fogel för Torbiörn, de få sittja länge nog i fred för mej säijer jag. BERTIL. (Kommer in med ett lagom bränwins glas, och will gifwat åt Juncker.) JUNK. TORBIÖRN. Dra nu ända til blåkulla din utbasade tyfpoike du, kallar du detta en sup, ja kan knapt wäta en tand på mej dermed, spring i flygande säijer jag, säijer jag, efter ett större glas, eller skam få mej ska jag icke så skafwa up öronen på dej at du aldrig ska glömma Juncker Torbiörn. BERTIL. (Kommer in med ett tomt ölglas, wiser Juncker och frågar.) Är detta stort nog Juncker? JUNK. TORBIÖRN. I knappesta laget Poike, skynda dej hit dermed. BARON STADIG. Hwad roar ni Er med på landet Juncker? JUNK. TORBIÖRN. Ni är förbannade frågwisa godt Folck här i Stockholm, märcker jag; Jag äter, dricker och sofwer, besöker mina grannar, de besöka mej, wi dricka öhl och bränwin tilhopa ja stundom ett glas win med ska ni weta, jag röker min modiga pipa tobak, jagar ibland, stundom fiskar, slår mina drängar, kräfwer in mina Räntor, och så äter dricker och sofwer jag igen, hwa ska jag annat giöra? BERTIL. (Kommer in med glaset.) Si här Juncker. JUNK. TORBIÖRN. (Smaker på bränwinet.)