en leksak, lampans sken, ett rum, en sky, en gatas vår, en sommarvind kring pannan. Du växte. Minns du kvällar, då du vaken låg? Du kunde ej förstå Och dina tankar tumlade som mina. Och kanske lyftes stormande din håg av samma våg av lycka, harm och pina. Det är inte alltid hans dikter äro lika lyckade. Mycket är rent ut sagt slarvigt och hafsigt. Jag tror att samlingen skulle ha vunnit på att skalden satt in mera ambition på den. Nästa gång Johannes Edfelt uppträder på den poetiska vädjobanan bör han vara litet omsorgsfullare rustad — men framför allt: han bör komma tillbaka! » Unga dagars » författare är tydligen ganska väl bevandrad i den nyare utländska lyriken. En del reminiscenser äro mycket påtagliga. Då det har sitt intresse att se, vad slags lyrik som gör intryck på en ung svensk poet just nu, nämner jag här några av de förebilder, som jag sett skymta i Edfelts debutbok. » Resan hem » står såväl i uppbyggnad som form betänkligt nära Rupert Brookes berömda » The old vicarage in Grantchester », och samlingens avslutningsdikt » Till någon som lever om hundra år » har lånat uppslaget och litet till från J. E. Fleckers » To a poet a thousand years hence ». Hela avdelningen » Kärleken » synes mig vidare vara starkt påverkad av den graciösa erotiska dialektiken i Paul Géraldys » Toi et moi ». Från denne purunge poet övergå vi till några äldre skalder, som givit sina bidrag till höstens nya lyrik. Hugo Gyllanders Rytmer56 LITTERATUR innehåller mest reflexionsdikter, korta betraktelser, ofta över bibelord, i regel tämligen glanslösa men alltid utmärkta av en säregen personlig pregnans. Man böjer sig för det bleka allvaret, den förnäma andligheten hos denne skald, och man respekterar hans stolta attityd mot en samtid, som han ej kan förstå. Apollon har icke varit honom särskilt nådig. Hans poesi är en karaktärens poesi; det finns en äkthetens intensitet, som bränner sig igenom även det torftigaste uttryck. Vackert har han formulerat sitt » credo » i strofen: Ty ännu stacks lyckan aldrig i hand.