Och vände hans kinder Mot makans knän. Se på den ljufva Lägg mun till hans läppar Som om du famnade Lefvande fursten. 2 Då på honom Skådade Gudrun Såg konungens skägg Besöftat med blod. Höfdingens glänsande Ögonen släckte Furstens högborg Skonen med svärd. 3 Då sjönk Gudrun Tillbaka mot bädden Hon bindelen lossnade Kinderna rodnade. Och en droppe regn Rann ner i knäd. 4 Då grät Gudrun Gjukes dotter Så att tårarna Stridt strömmade. Och högt instämde Svanarna i gården De härliga fåglar Den prisade ägde. 5 Då qvad Gullrönd Gjukes dotter Hos eder vet jag Kärleken starkast Bland alla människor Ofvan mullen. Ro du ej fann Ute eller inne Syster min! Utan hos Sigrad. 6 Då qvad Gudrun Gjukes dotter Så var min Sigrad Bland Gjukes söner Som svärdsliljan Uppskjuten ur gräsfältet. Som demanten På land dragen En ädelsten Bland konungar. 7 Jag syntes ock För konungens hjältar Högre än hvarje Odins Disa. Nu är jag för ringa Som det fallna Löfvet i strömmen Wid min döde konung. 8 Jag saknar i högsätet Och i bädden Mina samtals älskling Det vålla Gjukes söner. Gjukes söner Min olycka vålla Och sin systers Bittra tårar. 9 Ut skynda Sigrun Från dessa fjällen Om du Folkes höfding Finna lyster! Högen re'n är öppnad Kommen är Hälge Fiendemarkerna blöda Dess hjälm pryda bad dig Att tårdropparna Du stilla skulle. * · 10 Nu är jag så fägnad Af vårt möte Som uthungrade Odins hökar. När rof de veta Af varma stekar Eller på repen glänsande Dags bryn skåda. 11 Kyssa jag vill dig Liflöse konung Förrän du blodiga Brynjan skåda. Hälge, ditt hår är Frostigt af kölden Händerna kalla På högens frände Hur skall jag dig, furste Bot därför finna. * · Hälges skugga qväder Sigrun gick då in i högen till Hälge och qvad Hälges skugga qväder Jarg wisste var med 12 Du vållar det, Sigrun