Men i norra vinkeln var myllret tätast och där stodo huggkubbarna i tredubbla rader med blodiga yxor och lefrad sågspån, och slaktarna i hvita förkläden räckte madammerna stora lårstycken, där den afhuggna benkotan lyste hvit mot gult späck och blårödt skinn. Och där var raden med läckra laxbord och lukten från brödstånden med skånska limpor, och längre ned lågo knottriga gurkor, gula och gröna, och rabarber som rodnade i spetsen. Där fanns runda ostar, feta som vax, kaggar med sill och säckar med mjöl och gryn, och potatisar så späda att de liknade små snöbollar. Där fanns alla slags kärl, tunnor, lådor och askar, och grönsakerna voro sorterade i buntar, i knippen, i kvastar, och bildade fläckar af sparrisgult, af persiljegrönt, af rädisrödt och lökbrunt. Men i midten var torgets hjärta, och det var bara blommor och krukväxter och bänklådor och orangeriglas, och där doftade det af jord och honung, och där sken solen starkast. Där stod trädgårdsmästaren från Erstavik vid sin frånspända vagn midt i cirkeln af kärror och skalmar och nosande hundar, drängar i blå förkläden och töser med halmgula flätor och bruna solfräknar. Där var hela rabatter af prästkragar och förgätmigej och buskar med Lavasseurrosor. Där sprungo kafébuden från gränderna med kaffebrickor och porterbuteljer, och rundt omkring under grå och lärftsgula eller segelbruna tälttak, som vippade på snedden, sålde och kommersade fruarna och kunde på samma gång både tugga bakelser och ge skällsord och växla stora pengar ur de feta väskorna, som hängde på starka läderremmar under det uppsnibbade förklädet. Där fanns också lerpottor och krukor och syltglas, och i allt detta rustika vimmel och hopande af proviant och landtmannaprodukter pinglade telefoner, som voro portativa som i ett fältläger och hade fastbundits till själfva ståndstängerna. I denna glada och kraftiga miljö, färgstark som en vidjekorg med luktärter, sund som en hövålm och surrande och rörlig som flustret på en bikupa, gingo Helge och Yrsa omkring, pratande, skrattande och varma. Och han endast önskade att han satt med henne uppe i burspråksfönstret öfver detta torg och tittade ned på hela paletten, där tubernas färger blandats till en mosaik, hvars mönster och penselstreck kunde tros dragna af solguden själf. — Det är, som Yrsa påstod, jordens vackraste stad, sade Helge och såg upp mot Söder, hvars vägg stupade i skuggiga schakt af malmblått, medan kammen stod ljus i ett frömjölsgult dis.