Ja, barmarken utanför kunde jag ingenting göra åt april väcker svåra känslor hos mig, det är som om ljuset drar bort ett väldigt plåster som vuxit fast över tillvaron men i min egen barmark, den mångrå, kunde jag åtminstone låta en röd och glänsande vimpel lysa. Jag lyckades rulla ut madrassen utan att slå omkull något och jag sjönk ner på den, oförmögen att alls ta mig före något mer. Telefonen ringer i Helenas lägenhet. Så sa han: " Men vi är här högst tillfälligt. " Och försörjningen? " " Naturligtvis. " " Äh, det var ju skönt det som hände. Och hon lägger handen mot hans axel för att ändra dess lutning en aning. så det var först framåt kvällen, när man satt på tåget tillbaka mot Budapest, som man verkligen kunde börja inse att man hade träffat sin syster och sin mor och att det kanske innebar någonting och att ens syster, vars systerskap var väldigt svårt att ta till sig, inte hade kunnat (vågat?) Jag minns det faktiskt, det som genast blev en historia att skratta åt. " Exakt ", håller Boel med. Liksom det hörde till att stjäla julgran ute om julen. Och Jan:Ý " Vi kanske kan ses en liten stund i morgon, ni vill väl pra " Det var många år, väldigt många år, sedan jag hade känt av den där ovanan senast. " Det ser man väl. " Ja, nu går det ju inte. " " Men sluta ", säger hon. " Folk har inte pengar. " " Ja, jag tycker det gick så rutinerat till. " För färgsprakande för nuläget. Tyvärr ingen Boel på vernissagen. Hon drar av sig strumpbyxorna, låser upp sin resväska och börjar leta i den. Det gör inte saken bättre. " Vadå? " " Jag hade ju tänkt måla, men " Nej, jag kan inte säga att jag i förstone kände igen området vi kom till, mer än man känner igen en viss typ av bebyggelse: ganska burgna trevåningshus, mässingsskyltar som visar att här finns ledningen för institutionen si-och-så. Boel fortsätter oförtövat:Ý " Ingen ska få suga musten ur mig mer. " Kläder, väskor och odiskat porslin omger den. " Du är nostalgisk kring det där ", anmärker hon. Tänder den orange, batteridrivna lilla lampan vid sängen.