Den döende reste sig upp med en sista ansträngning. - Nu börjar jag tro, att Gud vill hjälpa mig, sade han. Man lyfte händerna hotande mot henne, trängde och knuffade henne, tills hon befann sig utanför den täta skaran, som hade samlats omkring den skadade. - Du får inte klandra mig för detta, svarade gubben liksom urskuldande. Då trodde båda, att de hade fått ett tecken från Gud, att de borde sluta sig till kolonisterna och hjälpa dem i deras strävan. Och så gingo deras tankar med stort vemod till hemmet. - Kom ihåg, ifall du lever efter mig, sade den ena kvinnan till den andra, att jag vill ligga i mina egna kläder! Hon ut igen efter detta, och Barbro visste sig ingen annan råd än att lägga barnet till bröstet. Ja, vem kan veta om det inte är någon, som han tycker om och inte kan föra därifrån på annat sätt, och så tänker han förstås, att kolonien inte kan ha bestånd, sedan fattigdomen har kommit, utan gärna kan bli skingrad ju förr ju hellre. Men så med ens tyckte Barbro, att hon förstod Ingmars hela uppträdande. Guds röst kallade oss att fara hit till Jerusalem. Det var ingen vild bergstrakt, utan bara ett virrvarr av gröna kullar, mellan vilka järnvägen med stor möda slingrade sig fram. - Nej, sade Ingmar, jag kunde inte tåla det. Och jag ser ingenting annat för mig än knutna nävar och skrikande munnar och högt uppsträckta armar. När Birger hade kommit genom valvet, satte han sig upp en smula. - Det har alltid varit så med folket där hemma, sade Karin och talade langsamt, likt en, som försöker att sätta sig in i en sak, som har varit länge borta ur tankarna att de har velat ha någon att rätta sig efter. tänkte han. Gertrud kände sig både ond och bedrövad. Ingmar kände nu igen honom. Äntligen, då de hade suttit där i väl ett par timmar, grep Gertrud i sin stora ängslan om Ingmars arm. - Låt vara! - Det förstår jag nog, sade Ingmar, men man får i alla fall lov att göra det, som är rätt. Han blev övernaturligt stor i det gröngråa månskenet, och det var nog ingen av dalbönderna, som trodde, att det, som de sågo, var något jordiskt och verkligt. Jag vet ännu inte hur vi ska ha det.