Skulle man gå till detaljerna i densamma, skulle man få dröja vid snart sagdt hvarje scen: utaf ett så fint genomstuderadt arbete med de minsta smådrag är denna bild danad, hvilken som helhet dock verkar bredt och samladt utan spår af oroande effektsökeri. Och detta är just kriteriet på fullödig konst. En mera välljudande stämma än hr d ' Andrades har man ej svårt att tänka sig, men dess svårare ett mera dramatiskt afvägdt sångsätt. Denna oändligt skiftande nyanseringsförmåga och träffsäkra deklamation kunna knappast nog beundras. Bredvid den utmärkte gästen tedde sig begripligt nog våra egna artister matt, trots ärliga bemödanden. Hr Brags Leporello var nog i flere punkter ett rätt lofvande utkast — mera i hvarje fall ännu icke. Men han har mycket, mycket af äkta uppsvensk bondsäflighet (förlåt uttrycket) att bortarbeta, innan han kan bli en Leporello, som förtjänar lösa denne don Juans skoremmar. Frö- ken Hulting debuterade som donna Anna. Hon har en både rätt stor och rätt vacker röst, men hon behärskar den icke. Skola och åter skola, som felar oss häruppe på alla händer! Ett undantag dock i rättvisans intresse: fröken Karlsohn \ I sångkonst var hennes Zerlina den enda prestation som aktningsvärdt mätte sig med den främmande artistens — men icke är hon någon sydländskt eldig och graciös folkets dotter, det måste medges. P. 2 | A! Programmet inleddes med ett litet roligt tillfällighetsskämt i en akt, » Råttfällan », hvilket redan på fru Helga Rundbergs soirée tidigare i veckan väckte mycket bifall. Fru Rundberg som en ung förtjusande flicka, som förklär sig till gosse, och fru Pettersson-Norrie som en käck ungherre, hvilken skall försöka föra sig i kjortlar, framkallade stormande munterhet.