Med det samme vi satte os, begyndte Orkestret. Vi fik frem vore Programmer og bladed i dem. Jeg merked, at Opmerksomheden for os steg. Men — forunderlig nok — det förekom mig tydeligere og tydeligere, at den ikke var af ublandet beundrende eller endog. venlig Natur. Jeg vilde netop hviske et ord herom til Kapteinen, — da der klasked et Appelsinskal midt i hans brede, solbrajndte Nakke. — Hvad F. Han og jeg vendte os i samme Nu. Men vi fik Ansigterna til os i en Fart, da vi mödte en Hagl af Appelsinskaller, grönne Mandelskal, sammenkröllede Programmer! Det udvikled sig til et helt Bombardement paa vore Rygge, ledsaget af vrede Raab, Haanlatter, Klapren af Sander. Der sad vi krumryggede med sa; nkede Hoveder og hvisked til hinanden, mens det fog om Orene paa os —: — Vi maa gaa, Kaptein! — Vi slipper ikke ud! — Vi faar slaa fra o s! — Hvad i Guds Navn har vi gjort dem? Ja tak, vi er fcerdige. Kaptein, JULNUMMER staa op og kast. — Det er noget Pak! Bare at vi er fremmede. Opröret bag os var nu öredövende og tog ganske Luven fra Orkesterets Trommer og Blikinstrumenter. Et Sekund voved jeg at dreie Hovedet om for at se. Og mit Blik mödte midt i Blinken en ungDames Blik; hun stod opreist, slank og nydelig i sin Loge lige ved Siden af os med et sammenkröllet Program i Haanden. Hun kasted Ballen, og som et Lyn grep jeg den i Luften, reiste mig og kasted den smilende og lempelig tilbage.