Hundarna gåfvo ett ilsket skall, men käringen tystade dem, så att jägaren vågade sig fram till dörren, där husets ägarinna stod med korpen på sin axel. Hans uppmärksamhet afvändes därigenom dock endast ett ögonblick från flickan, i det nästa fattade han tag i henne. Men i detsamma kom en hofman gående mot slottet och, då han såg Karls bekymrade min, frågade han honom, hvad han var ledsen för. E. BJÖRKMAN Hon skyndade fram och möttes på trappan af käringen, som vredgadt ropade till henne: » Du har, trots förbudet, varit inne i salen till höger i förstugan, och du skall få ditt straff därför. » Ja, Adelgunda kunde icke neka till, att hon varit där. En dag visade sig den lille tomten åter för Hans. Han blef fiendens fasa. Och hur skulle han för öfrigt förklara sitt plötsliga försvinnande? Då han närmare såg efter, befanns det, att en fågelunge, som fallit ut ur sitt bo, satt på marken. Det dröjde dock icke länge, förr än hon af hundarnas skall och korpens kraxande kunde förstå, att matmor var hemkommen, och i nästa ögonblick hörde hon sitt namn ropas. Om de olika djurarterna hafva hvar sitt språk, förmedels hvilket de kunna göra sig förstådda inbördes, och om djuren hafva en odödlig själ, då är ju afståndet mellan människan och djuret icke på långt när så stort, som människorna i sitt högmod i allmänhet antaga. Dessutom beväpnade han sig med en värja. Denne, som var mycket liten, hade ett långt grått skägg och bar på hufvudet en röd toppmössa; att det var stalltomten förstod drängen genast. När de sågo Anders rida ensam förbi, kommo de genast öfverens om att rida efter honom och utföra sitt onda uppsåt. Att fly undan var omöjligt och att kämpa med björnen var han mycket för feg till, och dessutom hade han inga vapen. Hon skyndade till hönsgården och sökte lugna sig genom att sysselsätta sig med sina skyddslingar. Den stackars Hans hade under dagens lopp icke fått mycket foder, hvarför han var ganska hungrig. Då bad prinsessan, att kungen skulle låta grannfolket lefva i fred.