Efter ett års konsthantverksutbildning åkte han till Stockholm (han är uppvuxen i Boden) och ett jobb som mentalvårdare på Beckomberga sjukhus. Min roll är att se patienten underifrån, inte uppifrån. För Anna Pohjanen var en gedigen yrkesutbildning en självklarhet. Tufft att få barn under studierna? Fascinationen för jobbet djupnar mer och mer. En välkänd herre inom medicinens prekliniska värld blev orsak till att Anna Pohjanen bestämde sig, i helig vrede, att bli en » fruktansvärt duktig läkare ». Så kom två döttrar till i snabb följd. Hon sökte läkarutbildningen i Göteborg och kom in. Här står de så - Anna och Per Pohjanen - på läkarbanans startfält. Spelskickligheten är inte en medfödd talang. Därför kan vi nog lättare kompromissa, Per stannar hemma en dag, jag en annan, fortsätter hon. Efter en hel del funderande (internmedicin, psykiatri, allmänmedicin) blev det så småningom ögonsjukvård, en specialitet med liten andel sjukhusbunden jourtid. - Det pratas om att se patienten. » ...) har han nog inte helt släppt en tidigare tanke på distriktsläkaryrket. Så det gäller att, mentalt, sätta patienten i förgrunden och sig själv i bakgrunden. Så blev det ändå läkare, till slut. De varvade med sjuksköterskeextraknäckande, så fick de ekonomin att gå ihop. - Vi säger till våra patienter: » Ta det litet lugnare. Och hon var duktig i skolan. Det är skilt från själva läkararbetet Nej, kanske är det tvärtom: Kanske Fram emot att se sina flickor växa upp och sitt förhållande utvecklas - och fram emot den dag de är färdiga specialister. Efter gymnasiet sökte hon till musikerlinjen, kom inte in, och ägnade då ett år åt intensivt spelande - samtidigt som hon jobbade halvtid som sjukvårdsbiträde på Centrallasarettet i Karlskrona där familjen bodde. - Det här är ett jättekul jobb, det är lätt att bli uppslukad av det. Så till Göteborg där han sökte och kom in på såväl journalisthögskolan som läkarutbildningen. Idag är hon fyra år, och livet i familjen Pohjanen rullar på. Vi vet precis hur jobbet är, och vi respekterar varandras arbeten. Det är patienten som är min arbetsgivare. - Färger och former, jag kan inte komma ifrån det. Men det är de ju inte, fortsätter han. Det är patienten som kan lära mig att bli en bättre doktor, säger Per Pohjanen.