Motsidan tvangs då att söka en plausibel motivering, hvilken framlades i professorerna Wallerius ' och Ihres vota samt i hufvudsak innehöll, att det ej kunde » en undersåte anstå att til et undersåteliglt och med answar bebundit ämbete sådant som thetta är, högstbemälte cronprints och dyre arffurste nämna ». Därför samt under hänvisning till statuternas föreskrift, att kanslern skulle vara ett riksråd, röstade man på » hans Excellence, riksrådet och öfwerste marskalken högwälborne herr baron Samuel Åkerhjelm ». Den sidan samlade 12 röster, bland hvilka till de redan anförda särskildt bör läggas den medicinske banbrytaren Nils Rosén (von Rosenstein); hans kända fredliga sinnelag (rosa sine spinis, utan taggar) och förbindelse med hofvet som kronprinsessans accou-cheur kunde ju borga för, att inga illojala tänkesätt mot furstehuset doldes under dessa vota. Det var nog inte utan, att ej den segrande pluraliteten i alla fall kände sig något bekymrad. Vid protokollsjusteringen den 16 febr. » påminte rector 2.ne särskilda gånger, att man med granlagenhet skulle tala uti thet förewarande ärende och aldeles intet nämna någon jämförelse och dylikt emellan Hans Kongl. Höghet och hans Excellence ». Med allt skäl, ty valets bekräftande stod till Kungl. Majestät, och i rådkammaren, där sedan riksrådsvalet i december 1746 den energiska hattriktningen under Höpken och Nils Palmstjerna dominerade, hade man ej att vänta några sympatier för konsistoriets utkorade. Men svårligen kunde ens den mest räddhågade bland de akademiska fäderna ana, hvad vändning kanslersfrågan där skulle taga. Hvilka öfverläggningar, som ägde rum på olika håll i Stockholm, sedan valresultatet där blifvit kändt, må lämnas därhän. Åkerhjelm har tydligtvis mycket snart haft klart för sig, att sedan kronprinsen i alla fall satts allvarsamt i fråga, dugde endast att söka med något så när räddad heder draga sig ur spelet.