Bakom förmaket låg biblioteket där släktporträtten upptog mer plats än böckernas skinnband. Ja tack om du tror att vi vågar använda spisen. Det hade vi kommit överens om att låta bli. Och först långsamt, sedan allt snabbare började jag gå, så springa efter honom, men han hade redan försvunnit och jag förstod att han var inne på det stora hotellet tvärs över gatan tillsammans med den där blonda tjejen som hade klistrat sej på honom hela kvällen. Jag ville inte alls träffa Engla, inte alls att hon skulle komma in, men just därför bjöd jag in henne fast jag mycket väl kunde ha sagt att jag hade bråttom. Jaja, du får väl vila dej. Mor och jag hjälptes åt att pallra upp henne med kuddar bakom ryggen innan hon fick sängbrickan över benen. Det var som mörkast ute, nästan svart eftersom himmelen var igenmulen. I femti somrar har jag vakat utan ett enda nedslag. Jag vet inte om jag ska ha några. Nej, det vill jag nog inte, sa han slutligen med en suck. Jag vet det, jag vet det, du behöver inte upprepa det jämt! Jag cyklade förbi alla radhusen utan att se dem, ut på fältet och fram mot Lunden. utropade han när jag kom. Alla var helt skalliga och hade egendomliga oläkta sår på kroppen och i ansiktet. Känner du inte igen mej? Men varför går du på så här då? I vanliga fall blev jag glad när han sa så, men den här gången gick jag inte på det. Du måste stanna. Men jag kunde inte hjälpa att jag tog åt mej, att det sårade mej att hon inte tyckte att Andro hade det bra med mej. Förstår mor? Det märktes att mina mostrar pratat om mor, att de tyckte att hon borde ha hållit i arrangemangen för kalaset och inte överlåtit alltsammans på dem. Hon tror att allt blir bättre om hon får en till! Hon låg på rygg med händerna på det uppvikta lakanet och näsan rakt upp mot taket och hon snarkade med vidöppen mun. Vad tänker hon göra? Bara när han inte hade några pengar och ingen att låna av arbetade han några dagar. Du med dina sånger och brudar och repetitioner och din snobbiga bil. Som många små karlar var han ytterst mån om sin klädsel och han hade ett sätt att skjuta fram bröstkorgen som gav honom ett slags värdighet trots hans ringa längd. Han kom in när de redan satt uppallade i stolen med en handduk mellan benen.