Under sin religiösa period hade hon varit mera skild från bröderna och som dessa vanvördigt omdöpt hennes Forsätra prästgård till Fårsätra, gömdes den noga för deras vanligen så intresserade blickar. De båda äldre bröderna öfvade annars, enligt A. Ch. Lefflers yttranden, det mäst bestämmande inflytandet på hennes litterära utveckling. Genom sin kritik och sina kraf bidrogo de allt framgent att rädda systern från den dilettantism, i hvilken det kvinliga författarskapet så ofta stannar. De visade henne huru ofantligt litet hon lärt i skolan och påyrkade ifrigt själfstudier; de afrådde henne att ge ut sina försök, innan dessa blefvo mera färdiga; själf tog hon också från början sitt författarskap på ett mycket allvarligare sätt än unga damer i »ton-åren» annars pläga. Både föräldrar och bröder uppmuntrade genom den lifligaste sympati hennes vittra håg, och som ett mycket ovanligt bevis på detta hemmets omhuldande af ett diktargry kan nämnas, att hennes far på egen bekostnad tryckte hennes första anonyma novellsamling Händelsevis (1869). De 500 exemplaren blefvo alla utsålda, och ej blott publiken utan äfven kritiken uppmuntrade till fortsättning. Mycket stolt blef hon att bland dessa, i hemligheten oinvigde, granskare finna sin förre lärare i kriaskrifning, Anders Flodman.