Den spådom jag skämtande yttrat för min far, om konungens återvändande ynnest, tycktes vilja gå i fullbordan. Ty redan ansåg jag mig för alldeles glömd af hela hofvet, då, under en konglig vattenfart på sjön Dall, jag såg Schahens egen gondol styra emot min lilla ö. I tanke, att han ville bese den vackra holmen, utan att kanhända veta att jag der hade min boning, drog jag mig undan. Men till min förvåning gick konungen emot mig med en vänlig och glad uppsyn: Har du hört det ordspråket, som vår religions fiender uppdiktat? – Jag vet ej hvilket du menar, nådigste herre? – Om kullen ej vill gå till Muhammed, så skall Muhammed gå till kullen. – Jag förstår dig, Padischah; men du sjelf tyckes hafva stängt dina dörrar för din tjenare. Så vida du befaller, skall jag ej dröja att åter uppvakta dig. – Men utan att svara derpå, gjorde Schahen mig några likgiltiga frågor; ibland andra den, om jag någonsin varit kär, hvarefter han tog afsked och steg åter i sin båt.