Enligt min mening vore det också bra om lönesättningen skulle kunna användas till att stimulera medarbetarna att i ännu större utsträckning låta sin initiativkraft och sitt engagemang blomma, så att vi kan använda de resurser som ställs till vårdens förfogande på ett så, för alla patienter, effektivt sätt som möjligt. När sjukvården som idag exempelvis används som en arbetsmarknadsregulator, dvs när sjukvården får ta på sig och betala för anställda som man bestämt sig för att inte längre ha, går det till sist alltid ut över patienterna, eftersom de nödvändiga besparingarna då i slutänden blir ännu större. Vad jag skriver i artikeln är således att jag tror att det vore bra för patienterna om även beslut rörande organisationen av sjukvården skulle kunna fattas närmare sjukvårdens verksamhet av de chefer och medarbetare som meddelar vården. Vi har emellertid i Sverige jämförelsevis gott om både läkare, sjuksköterskor och andra kvalificerade yrkesutövare. Effektiviseringar betyder emellertid inte att patientens tid hos exempelvis läkaren skall förkortas. De ekonomiska prognoserna visar tyvärr inte på en tillräcklig uppgång i ekonomin, varför vi med stor sannolikhet kan se fram emot ytterligare neddragningar under de närmaste två, tre åren. Resultatet visade att de privata mottagningarna inom alla de undersökta specialiteterna var mellan 10 och 20 procent billigare per besök. Snarare är det förhållandet att i den privata vården besluten över hur verksamheten skall organiseras fattas av dem som faktiskt bedriver vården. När vi nu emellertid är i den situationen att intäkterna är otillräckliga, är det av avgörande betydelse att vi använder resurserna på ett så bra sätt som möjligt, så att vi kan ge alla våra patienter den vård som de förtjänar. Anders Milton VD Sveriges läkarförbund Vad jag försöker säga i DN-artikeln är att jag tror att man med den intellektuella och mänskliga kapacitet som finns inom sjukvården skulle kunna göra mer för patienterna än man gör idag, om sjukvården kunde organiseras på ett bättre sätt. När man från t ex Spris sida undersökte personalkostnaderna för förlossningsverksamhet för några år sedan, var skillnaden mellan det billigaste och det dyraste sjukhuset, med samma volym förlossningar per år, cirka 60 procent. Landstingspolitikerna borde, menar jag, företräda väljarna i deras roll som konsumenter av hälsooch sjukvårdens tjänster. Det är mycket rimligt att kräva att hälsooch sjukvårdens andel borde höjas. Sjukvården i Sverige har på grund av den ekonomiska stagnationen och den därmed sammanhängande höga arbetslösheten tvingats till stora nedskärningar, som inneburit personalminskningar och längre köer och i vissa fall försämrad vård för patienterna.