Att vid ett gästbud strida emot flertaliga männer. 245 Ty om Odysseus sjelf, Ithakesiern, äfven igenländ, Trottsiga friarne här i sitt hus kalasande funne, Och i sitt sinne beslöte att dem ur salen förjaga Sannerlig gladde sig ej hans maka, fast mycket hon trånar, Åt den komma, men här just finge han snöpelig ända, 250 Om med flera han stridde; du ej sakenligt har ordat. Men nu, välan, kringspriden er folk, en hvar till sitt eget. Honom nog Halitherses till resan skyndar och Mentor; Vapenbröder ju äro de tu, sen gammalt, åt fadren. Dock jag menar, att han, qvarsittande, tidender länge 255 Bidar på Ithaka; ej fullbordar han nånsin den resan. Så han talte, och strax folksamlingen löste derjemte. Och de till egna boningar nu kringspridde sig alle, Men till Odysseus' hus sig friarne åter begåfvo. Gick så Telemachos dän afsides till stranden af hafvet, 260 Tvättade händren uti grå böljan, och bad till Athene: Hör mig, gudinna, o du, som i går påhelsade vårt hus, Och som mig bjöd, med galejan, uppå det ruskiga hafvet, Resa, att fråga mig före om länge dröjande fadrens Hemkomst. Detta nu allt Achaierne söka förhala, 265 Men dock friarne mest, högmodige utöfver höfvan. Så han bedjande talte. Athene nalkades honom, Liknande Mentor såväl till gestalt, som äfven till stämma, Och hon höjde sin röst, och sade bevingade orden: Ej i en framtid blir du, Telemachos, feg eller ovis. 270 Ja, om i dig är gjutet din faders modiga sinne, Är du sådan han var, att ord fullborda och handling, Då blir sannerlig icke din färd olyktad och fruktlös. Men om du ej till honom är son och Penelopeia, Då jag ej tror, att du skall fullborda det som du ämnar. 275 Ty få söner minsann sin fader lika befinnas;