Hans svärmiska och lifliga lynne, hans ingalunda starka kroppsbygnad, allt gjorde för henne troligt, att han icke skulle genomgå operationen vid kulans borttagande, helst han redan förut måtte hafva varit utmattad af en starkare blodförlust. – Jag önskar just att förtro mig åt er, om ni blott vill och kan förstå mig. Stora tårar rullade utför moderns kinder, då hon på detta sätt hörde sin man bedöma sonens handlingssätt. En slöja. Äfven här höll jag mig till det mesta opartisk: jag var hvarken ädling eller uppkomling, utan en son af det tredje ståndet, och hyllande derföre äfven dess åsigter, en blandning af frihetssinne och skråande. Och si derföre ville jag fråga doktorn: Skall jag tala eller skall jag vara tyst? – Nej, men jag har icke heller sagt ett ord för att omintetgöra dem. Möjligen också – ty jag vill icke smickra mig sjelf – saknades hos mig det poetiska element, som var nödvändigt för att rätt uppfatta denna i alla hänseenden första gvinna, som jag lärt känna. Er tjenarinna. Men det måtte hafva stått skrifvet i stjernorna, att fru Wirring icke i afton skulle få fullfölja någon af sina långa meningar, ty nu afbröt Hilda i en mildt förebrående ton: – Ordinerad! Eller stanna i värsta fall qvar hos denna aktningsvärda och välmenande gamla fru, ty alltid bör ni kunna arbeta så mycket, att ni kan gälda henne för ert underhåll. Lilla Emma föreföll mig skönare och ädlare, än någonsin, ehuru hon, såsom brud betraktad, företedde en sorglig, till och med hemsk anblick. – Men – tillade han skrattande, – sannerligen tror jag icke, att du glömt en gammal vän, som dock haft nöjet att i sällskap med dig begå åtskilliga små student-upptåg. Ännu en gång kysste han henne, hvarefter han lemnade hennes rum, ty de sista stunderna ville han icke genom sin närvaro göra bittra för henne. – Är detta hvad du fruktar eller hvad du vet? Och, om han lefver – och han har blifvit en dålig karl han vore väl nu vid pass en trettio år skulle han då icke förbanna sin mor, som lemnade honom hvarken huld eller skyld.