Emellertid afgjorde det gökens öde, isynnerhet som bössan fanns där och längtade att användas. Vi tillbragte halfva dagar i den gamla trädgården, lurande på plommonens fall mot gräset. Det var också icke mycket tanken på att hon var kvinna som kom den främmande att spela sin roll i hans lif; redan hennes hjälplöshet var där ett skydd. När tiden var inne, stego de upp att gå. Vi stodo ännu tysta och sågo efter honom medan mörkret föll, och stjärnorna en för en började lysa fram. Man släppte hvarandras händer; hvar och en var så ensam, som han kommit en gång ur det okända, som han skulle gå tillbaka dit. De voro ännu mer stilla, än man kunnat vänta, rent af en smula bleka. Han var bara rädd, att det icke skulle ske på samma gång, att man skulle skilja dem från hvarann. Lugn, ehuru med en rysning, spände han blicken i skepnaden och såg den lösas upp till intet. Han kunde icke hjälpa, att han satt och byggde luftslott, stödda på enklare räkningar med fingrarnas tillhjälp, och att detta kom maten att smaka ännu bättre och dref upp blodet i hans hjärna, så att tankarna togo en större djärfhet än annars och en nästan oroande snabb gång. Men hon skakade på hufvudet och sprang allt fortare. Nu kom hon tillbaka. Men ingen kom, och kväll för kväll trängde de vidare. Det hinsides, domen och straffet, som till varning blifvit halft uppenbarade för människorna, måste dragas fram igen som alltid och beständigt, måste flamma i skräck för den syndiga fantasien som därigenom kunde adlas till ett medel för räddning, medan den nu mest var till fördärf. Man behöfver icke ha talt med många för att upptäcka, att kring en sådan tilldragelse samlat sig något af det vaknaste och djupaste i deras känslolif, äfven om själfva dödsfallet lämnat deras härdade nerver mera oberörda. Och var hon olycklig? Rosa såg på henne med förfäran. Jag hade ännu icke lärt mig några främmande begrepp, orden hade ännu en rikedom af de barockaste föreställningar, fästade vid ljudlikhet och gud vet hvad; jag var i det mytbildande stadiet, och hvarje halfförstådt uttryck gaf lif åt små otyglade fantasier.