sällskapets Stockholm, hvilket stänkvis kommer till synes i vimlet v i d promenädtiden o c h som vi nu medels vår kamera ämna efter hand låta passera revy i Iduns spalter. A t t presentera dem för vår läsekrets i hufvudstaden är knappast nödvändigt. Inför hvarje stockholmarne, som följer med händelserna en smula, tala de återgifna typerna så godt som för sig själfva. Men vår stora publik i landsorten torde knappast vara så initierad i ställningar och förhållanden inom hufvndstadslif.vet, att ett par karaktäriserande rader o m våra mera bemärkta stockholmare kunna anses öfverflödiga. Och nu börja v i. Där uppenbara sig på Norrbro ena gångbana två raka gestalter; den ena har tänkarens och drömmarens glidande gång, OPERASÅNGAREN C. F. LUNDQVIST. ARTISTEN V. ANDREN OCH DIREKTÖR F. ZETHR^EUS. — har sin plats gifven som en af den svenska vitterhetens yppersta. General Lagerberg är representanten för en kämsvensk af den gamla stammen, en kvarlefvande t y p från Carl X V: s soliga regenttid och som sådan Stockholms må- hända populäraste man. I den korpulenta och j o v i - aliska gestalten i droskan igenkännes O. F. Lundqvist, vårt lands till volymen störste operasångare, den förträfflige tolkaren af svenska folkvisor ocb en af vår främsta lyriska scens mest gouterade artister. A h! Se där står minsann » Vicke » och skrattar i solen, medan han lyfter på hatten för någon, som passerar förbi hon o m! T y alla hälsa på Viktor Andrén, den omtyckte artisten med det strålande humöret, det kvicka ritstiftet och på hvars palett de solglada färgerna angifva grundtonen såväl i hans temperament som i hans konst. » Vicke » — allas vän och ingens ovän! Bättre bevis för hans förträfflighet som konstnär o c h människa kan näppeligen gifDIR. G. FREDRIKSON OCH HR O. HAMRIN. vas. — Hans granne, m e d hvilken han samtalar, är direktör F. Zethrceus, ekonomisk styresman i ett par af våra morgontidningar.