– jag tror i Bacchi rike, Du Kärlek nämnas bör, de Gudar äro like, Den ena kogern för med söttma och med sorg, Med söta drufvor fyld den andra bär sin korg. – Ach, skall min skröplighet sin morgon se allena? Hvi får mitt stofft med hans ännu eij sig förena, I samma kärl bli gömdt inunder Bacchi trohn? – Men Movitz fäst begyns! – där nalckas Procession!!! Alt Bacchi manskap svängs plutons-vis mot hvarandra, Innom hvars slutna kretz de krönta hjältar vandra, Och åter fram-för dem en mängd af spelmän gå, Som under fleuters sorl på gyldne pukor slå. Men skåden! – Himmel, ach! – Hvad skönt – hvad ömt! jag bäfvar, Märck effter spelets tropp, Prestinnan Ulla sväfvar Med svart utslagit hår och gullgult damasksläp; Betrackta hennes glantz mot allt det mörcka skräp Af krumpna, lutande, blixtfulla Commendeurer, Märck! hur ' sin lilla fot hon effter tacten förer, Si hennes toffelblad brodderat guld i grönt, Hur ' vid hvart steg hon tar, det strålar högt och skönt, Af sielfsvåld och på skämt hon sina ögon hvälfver, Dess ögon gnistra eld och hennes inre skälfver; Hvad fräckhet i hvar mine? Hvad Spansk och Göthisk blod, Som svallar kring dess bröst, fast hon är värcklig god. Kom, mina kära Barn!!! – vij äro dem så nära, Tänd facklorna och kom –!!! Soldaterna de svära; Hvad stormen ökar sig med slagsmål, trug och hot! Opp, låtom oss nu gå, och taga dem emot. TRUNDMAN MED CHORET. Siung, mina Söner alla tålf, Sjung efter meij! si på kärlet jag förer, Lyfft på carpusen, Flägta med liusen, Höijen opp krusen, Commendeurer! Stänck persico kring Templets gålf, Stänck rathaphia! Sjung vår litania!