1. Isberg. De verkliga isbergen hafva en höjd öfver vattenytan af ända till 100 meter. De stranda ofta på ett djup af 200 till 300 meter och hafva således någon gång en tvärgenomskärning af ända till 400 kanske 500 meter. Arealen kan uppgå till flere qvadratkilometer. Dylika ofantliga isblock utskjuta i norra polarhafvet endast från Grönlands och, enligt uppgift af Payer, äfven från Frans Josefs lands isbräer, men ej, såsom några författare (Geikie, Brown m. fl.) synas antaga och genom oriktiga schematiska taflor närmare belyst, från glacierer som skjuta ut till det öppna hafvet och der afslutas med ett tvärbrant, jemnt afskuret bräm, utan från mycket ojemna, långt innan de nå hafvet i isberg söndersplittrade isbräer, hvilka alltid utmynna i bottnen af djupa fjordar. Önskligt vore, att de, som skrifva om isbergens uppkomst, ville beakta det faktum, att isberg endast bildas der, hvarest en häftig rörelse i ismassan eger rum, hvilken åter inom jemförelsevis kort tid har till följd utgräfningen af den djupa isfjorden. Det största isberg, som, så vidt jag vet, uppmätts i den mellan Spetsbergen och Wrangels land belägna delen af polarhafvet är ett, som Barents såg vid Kap Nassau den 17/7 augusti 1596. Det var 16 famnar högt och hade strandat på 36 famnars djup. I det Södra Ishafvet skola isberg förekomma i riklig mängd och af ofantlig storlek. Om man får antaga, att de hafva ett likartadt uppkomstsätt som isbergen vid Grönland, så är det sannolikt, att ett vidsträckt, af djupa fjordar inskuret fastland finnes omkring sydpolen.