En liten rödhårig cirkassiska, en arabflicka med pro­ fil som skuren ur en kamé, en bredkindad anafoliska, en judinnas böjda näsa och svarta hår, v ackra och fula om hvarandra men alla stillsamma, värdiga, äfven i sin mun­ terhet I en klass lyssnade alla uppmärk­ samt till be rättelsen om Josef och hans brö­ der, som hör till museimännens historia. 1 en annan undervisade en hodja om eklipser, i en tredje de fyra räknesätten med bråk och i en fjärde examinerades växter. En skola från hemlandet, där icke ens planschema öfver människokroppen eller elektricitetsma­ skinen saknades. I riiskolan stodo gamla uppgräida, gröna urnor modell till barnens första teckningar och i s ångsalen ljödo tyska melodier till tur­ kiska sånger. Det räknar jag för en af de viktigaste faktorerna — den nya musiktakt, barnen få in i sinnet. De turkiska melodierna med " sitt entoniga släp, utan harmoni, s öfva och lam­ slå. Men dessa tyska barnsånger klinga friska, lifvande, eggande. Liksom lekarne — turkiska barn lekte icke förr, de talade eller lyssnade eller drömde. Men nu ordnas de i ring och lära sig förstå de europeiska barnens nöjen. Hök och dufva, katten ur tunnan, två slå den tredje, änkeleken. Det är ett led i uppfostran, af samma art som den känsla, hvilken aflägsnar de bekväma möblerna ur arbetsrummet. - Till och med hjältesången om Enver, " som skänkt oss det gamla landet nytt ", går på europeisk melodi. Det lär stå i läseböckerna att Turkiet är världens förnämsta nation och det lär äfven stå fula saker om Europa. Nåja, när tur­ karne vunnit mer af sig själfva och blifvit mer sadelfasta på sin egen häst så bli de kanske också mer själfkritiska. I denna skola — so m i alla andra — f in­ nes en liten moské med en bönmatia där barnen utan skodon sitta ned på golfvet och lära sig sina böner, medan i klassrum­ men religionens moraliska sida blir dem bi­ bringad.