Under senare tid har oredlighet i forskningen, forskningsfusk, debatterats allt mer, inte minst efter de omfattande fuskskandaler som avslöjats i Norge, Sydkorea och Tyskland. Oredlighet i forskningen tycks idag, om man skall tro rapporteringen i massmedierna, vara en vanlig företeelse som spridit sig som en löpeld över världen. Mer än tio år senare och trots att starka motbevis framkommit är de två anklagade ännu inte rentvådda från vad som förefaller vara ogrundade beskyllningar. Också Sverige har drabbats av en skandal: Vetenskapsrådet bedömde i maj 2006 att en väletablerad forskare vid Karolinska institutet » brutit mot god vetenskaplig sed «. Därefter går ärendet tillbaka till ORI för slutlig bedömning. Två framstående engelska kliniker och forskare genomförde, i enlighet med regler och riktlinjer, en studie på prematura barn, men kom efter hand att i ett accelererande tempo anklagas för oegentligheter. Detta innebär dock inte att det skall vara fritt fram att » döma « någon på mycket svaga grunder. Hanteringen av det svenska fallet ger upphov till en mängd frågor men tyvärr knappast några svar. Men är detta ett fall i likhet med fuskskandalerna i Sydkorea och Norge, där de utpekade faktiskt erkänt sin skuld? Efter att noga, punkt för punkt, ha studerat de sakkunnigas utlåtande ingav vi i februari 2006 [4] en skrivelse till Vetenskapsrådet, där vi bemötte de ofta svepande formuleringar och grundlösa omdömen som fördes fram. Så har inte skett i » fusk « - fallet vid Karolinska institutet. En lösning kan vara att etablera en fristående instans alternativt utredningsgrupp. Utredning av fusk måste ske skyndsamt, något som starkt betonas i instruktionerna till amerikanska Office of Reasearch Integrity (ORI) [10], en enhet direkt under Department of Health and Human Services. Vid sidan av ett självklart krav på kompetens är de utredande personernas ojävighet och oantastlighet av fundamental betydelse. Mats Ulfendahl, professor, institutionen för klinisk neurovetenskap mats.ulfendahl@ki.se Vetenskapssamhället har i sitt kanske största » fusk « - fall misslyckats. Till grund för Vetenskapsrådets bedömning ligger främst ett utredningsarbete utfört av tre svenska sakkunniga [3]. Efter fyra år, varav två år i en utredning i högsta instans, sitter vi med en högst tvivelaktig » dom «, som vilar på ett ännu mer diskutabelt underlag.