Framgång » blef nu hastig och allmän, trots de lidelsefulla röster, som höjdes deremot » Ja väl, det blef den första afgörande segern för Wagner, men de » lidelsefulla stämmorna » voro fortfarande mycket kraftiga — de hafva ju ännu ej tystnat — och ännu länge fick Liszt så godt som ensam hålla stånd mot den skara af motståndare, hvilka med alla brukbara vapen sökte undanrycka det förhatliga nya den tumsbredd mark det vunnit Ännuunder år måste den, som ville hora Wagner, vallfärda till Weimar, men med ofbrsvagad kraftoch öfvertygelsens orubbliga mod fortfor Liszt att kämpa. Och så småningom växte den ringa flocken af hänförda anhängare, som från början slutit sig kring honom, växte till skaror, som slutligen skulle göra den lilla tumsbredden mark till ett vidsträckt område, der den nya konsten hade god plats att i lugn utveckla sig. Och hur den gjorde det, sedan Wagner sjelf återkommit, huru han sjelf förde den vidare först i München, sedan i det egna konsttemplet i Bayreuth, samt huru den nu dagligen mer och mer tar herraväldet på skådebanan öfver hela den bildade verlden, detta veta alla, och det hjelper ej, äfven om motståndarne fortfarande söka häfda, att rörelsen är på återgång samt förlorat sin betydelse. Här som öfver allt är det fakta, som tala, och dessa säga det motsatta. Men att så kunnat ske, och detta på mindre än fyra decennier, dertill har Liszts både arbete och inflytande varit en af de mäktigaste häfstängerna, kanske väl så mycket som Wagner sjelf. Afven sedan framgången tagit vid, stod Liszt fortfarande såsom » der Altmeister », till hvars ord alla obe-tingadt lyssnade, såsom den vältalige tolken, hvilken upplyste, förtydligade och mången gång försonade, troget vid Wagners sida, och efter hans död var det Liszt, som ensam utgjorde den stora rörelsens medelpunkt.