Nu kommer hon att sitta över honom, lika lidelsefullt, länge och troget. I denna stund kände hon sig inte bara oändligt sorgsen, utan även upphöjd, tragisk och stark. Sömnen är för honom inte livets motsats. Han är ensam med sin nära förestående död, och döden har varken öron eller ögon, han måste inte behaga den. Men nej, vi skall inte bygga vårt utkikstorn i dag, därför att för oss är det inte fråga om att skildra den där tiden och ställa upp spegel efter spegel framför den. I den boken har jag den sista uppgiften på temat Hur våren kom till oss. Det är självklart att varje gång han slog upp ögonen flöt floden där precis som förut, men det märkliga var att det kunde inte bevisa för Jaromil att den fanns där även då han inte såg den. Hon kände ångest för hemmet. Skaldens moder vill inte gå med in, två gånger grälade de, två gånger försonades de; när de älskade var det någon som vred om nyckeln till grannlägenheten, skaldens moder blev skrämd, de upphörde att älska med varandra, men älskade sen färdigt under ömsesidig nervositet, som fadern sen lade skulden på för skaldens avlande. Utklippet hade ramats in med rödpenna och dominerade hela vitrinen. Det fyllde honom med en obestämd och upplyftande känsla av att allt det han hade upplevt de senaste två dagarna äntligen kvalificerade honom för att ställa sig öga mot öga med den svarthåriga filmflickans bländande skönhet och träda in till hennes afton självmedvetet, utan rampfeber och som en man. Men hur kan det märkas? Hon talade länge på detta tema och tyckte att de blickar Jaromil fäste på henne var vänliga och instämmande. Han tycker att han är suddig, otydlig, ingen. Ibland prisade han någon liten dikt som Jaromil hade skrivit så där mest med vänster hand, och andra gånger lade han uttråkad åt sidan verser som pojken satte högt. En lyriker målar sitt självporträtt med dikter. Jaromil såg begeistrat in i polisens ansikte. Och lyrikerna upplevde, så att det rök ur deras känslor och regnbågen strömmade över himlen, en underbar regnbåge över fängelserna ... (För guds skull, hur skulle den unga kvinnan kunna belöna en gammal sliten funktionär?). " Ni har försovit er.