Jag pratade med hans läkare som sa att det inte alls var så farligt som det såg ut. Men faktum kvarstod. Jag frågade mig många gånger i samband med våra kontakter inom det medicinska etablisemanget varför så få vågade inge hopp. Fann Per sittande i sängen, med plåster runt tinningarna. Mötena med Och inte minst därför att han ville göra allt för att få förlängd livskvalitet! I övrigt hemlikt, lugnt och stilla. Min kommentar: Jag pläderar naturligtivs inte för att förringa det tekniska kunnandet; det är ovärderligt. - Är Per blind nu? Men situationen hade känts mänskligare om vi från början fått hela informationen; Den här situationen är ett bra exempel på den perspektivförskjutning som ofta sker i samband med dödlig sjukdom. Men under sina sista två år klagade han över att han kände sig tröttare än vanligt, oftare hade feberattacker etc.