gick ner till stationen för att fara till staden, i något obestämt ärende. När Jenny kom opp på sitt rum, rev hon ihop något kläder och linne i en kappsäck, tog sig en dosis morfin och gick därpå till telefon; stannade framför Hanna Pajs nummer, som hon präntade in för att icke säga galet. Men vad skulle hon säga? Det där ansiktet dugde inte att komma med, det skulle tvärtom döljas under något, ty det tillhörde själens fördolda, som man icke kan säga emedan det finns en blygsamhet, vilken står på vakt vid det undermedvetnas tröskel. Örfilen däremot, den dugde; den var modärn skillnadsgrund; den var oförlåtlig; och när man slagit en kvinna, frågade domaren aldrig efter motivet. Nu ringde hon; fick upp Hanna och sände av en ström ord: Rädda mig! Han har slagits, jag kan inte stanna i hans hus. Har han slagit dig? Då ska du genast gå! Kom hit till mig med nästa tåg. Jag har tre rum, och du skall ha det bästa ... Men mina barn? Tag dem med, så ska vi plantera ut dem! Kommer du? Jenny hade hälst velat ha ett pensionat, med konversationssalong, unga oerfarna herrar, hälst studenter eller kadetter: »men det kan komma sen», tänkte hon, och försökte erinra sig hur Hannas tredje rum såg ut. Men telefonen pressade: Kommer du? Hos mig skall du icke lida nöd, ett öppet hjärta och en öppen hand; julgran ska du få med. Liksom om hon blivit befriad från det värsta bekymret i julgranen, vilken plågat henne hela morgonen, svarade hon: jag kommer! Välkommen! var svaret och så ringde det av. Hannas hastiga beslut var icke dikterat av välvilja mot Jenny, utan av hat mot Zachris. Denne hade nämligen vägrat subskribera på en fest för Hanna. Nu skulle han få en julafton att minnas; nu skulle han känna vad en hustru var värd och vad en kvinna förmår. När Jenny kom ner frågade hon Maja efter pojkarna. De är på sjön. Såna pojkdjävlar, utbrast Jenny. Gå och hämta dem. Ska frun resa till stan? Vi ska jula i stan! Hå kors, då kanske jag får vara ledig? Jenny tänkte ett ögonblick; därpå svarade hon: Det får du visst, det Maja; men stäng väl efter dig.