Lyktegubbe. Det var en kvinna på no 39 Ingelstorp. Hon har själv Talat om det för mig. Hon skulle köra till Svenstorp Till mölles. Det hade varit vindstilla länge och där var En vattenkvarn. Det var många som skulle ha malet Och hon kom inte att köra hem förrän det var kväll. När hon kom bort emot Tosterup till, blev hon vilse. Men då syntes en lykteman och hon bad honom lysa Sig och kastade halvannan styver till honom. Han Följde henne till Knappsdala, där rände han ut i ån Och försvann. Men då var hon ju nära hemma. ­ Jag Försökte förklara för henne att hela vägen var ju Kantad av stora träd och där låg ju väldeliga massor Av löv, som i den fuktiga väderleken bildade gaser. Men vid Knappsdala var det slut med träden, men Där var ju istället vass vid kanten av ån. Varulven. Varulfven eller Tassen, som de säga, är det många Som påstått sig ha sett. Han skall likna en hund, men Går på tre ben. Det säges att om modern kryper igeNom en fölhamn för att föda lättare, blir barnet varUlf eller mara. Maran. Det var en gubbe, Nils Clausson i Ingelstorp, som talaDe om för mig att han varit mycket utsatt för maran. Men så hade det berättats för honom att han skulle Sätta något i nyckelhålet. Det gjorde han och så blev Han av med henne. Men han glömde det en gång och Då blev han bekommen igen. Man kunde på något Sätt stämma maran till mötes, men jag har glömt hur Det var. Om man hastigt vaknade innan hon hann förSvinna eller något så där. Men jag minns hur han sade, Att han hade sagt: "Kom till mig på söndagmorgon i Stallet!". Om söndagsmorgonen, där han stod och rykTade, kom ett fruntimmer in till honom och ställde sig Vid stalldörren. Han kände henne, men hon blev tyst Och då förstod han vem hon var. Och då sade han till Henne, att nu kunde hon gå igen men hon skulle lämNa honom ifred. Och så blev han fri från den.