Med andakt och i tro knäpper det isina händer i bön till den osynlige Gud, vars beskydd det känner och återgäldar med sin kär­ lek. Men denna religiösa känsla, som på ett iså gripande sätt återspeglas i barnets tankar, känslor och fromma anlag, får ofta en hård medfart i livet. Försummad av föräldrar, för vilka religionen icke längre betyder något, tvångsnäres den i skolan med läxor som trötta hjärnan och uttrå­ ka sinnet, utan att giva hjärtat hug­ nad, för att slutligen, ännu utan styrka och mod till försvar, ställas inför oöverensstämmelsen mellan vis­ sa bibelns påståenden o. vetenskapens sanningar liksom inför nödvändighe­ ten att godtaga trosdogmer mot vilka förståndet uppreser sig. Och väl utikoimmen i livet finner ungdomen att religionen, vilken man givit den som gudomlig sanning, som den rättledande kraften i livet, endalst har teoretisk giltighet, men icke praktisk tillämplighet. Vilken oförstörbarhet hos den re­ ligiösa känslan, som förmår överleva allt detta, denna känsla vilken hind­ rar gudäförnekelsen, som skulle skän­ ka frihet och ansvarislöähet, att finna fäste i vårt hjärta, som fyller otron med tvivel, som nekar att godtaga vetenskapens förklaringar, att den bragt ur världen alla tänkbara re­ ligiösa hypoteser, denna sällsamma känsla vilken, försummad såsom vär­ delös, föraktad såsom stridande mot .sunda förnuftet, bortjagad såsom hindersam för vår handlingsfrihet, ständigt återvänder och talar till oss ur tordönet, " ur sången vid en grav, ur orgelbruset från en kyrka, ur nat­ tens tystnad, ur allt, viskande sin än hugs valande, än skrämmande påmin­ nelse att det är av största vikt att vi sölka och finna livisgåtans tydning, att det är själva förutsättningen för att vi rätt sikola kunna fylla vårt jordiska värv och få en lön, som icke är av denna världen. Vari från kom­ mer denna känsla, som så enträget manar oss att icke fö&gt;r (lägga vår fram­ tid till jorden utan till himlen? Skola vi tillerkänna den profetisk innebörd och, följande dess maning, ge vår längtan en himmelsk syft­ ning?