Wid detta tillfälle förekom den quæstion, att som querela nullitatis är perpetua, om der wid och icke borde någon wiss tid determineras, emädan det nu står en part öppet, [att] när han will gå och beswära sig öfwer nulliteter, hwar af händer, att då den andra parten menar sig wara säker om then dommen han fått, som wunnit vires rei judicatæ, waknar då först contraparten och säger sig willia anklaga dommaren, som dömbt i saken, de nullitate, och således stannar all [102. ] execution, som den andra begärt, läggiandes Lagman Cederhielm detta till, att om intet en wiss tid præfigeras, kunna 2: ne inconvenientier föllia, såsom 1: 0 angående dommaren, som dömbt, att han imedlertid kan antingen dö eller transporteras på annor orth, och har således intet mer documenterne till handz, hwar med han kan sin dom förswara; 2: do blefwo offta det en res hereditaria, när parten effter någon tid dödde, som förlorat, men är en wiss termin uthsatt, så wet contraparten, när han kan wara aldeles säker om dommen. Öfwer detta slötz nu intet wist, uthan lärer sådant framdeles widare förefalla att tala om. Effter den påminnelse, [som] Swea Håfrätt giort, skola de orden tilläggias: Hafwandes then appellerande sig att angifwa till kl. 12 om tridie dagen, så frampt den icke på någon helgedag infaller, wid hwilken händelse det på nästa söchnedag der effter ske måste; och skall ingen lagman eller häradzhöfdinge resa ifrån tinget, förr än han uthgifwit dommen till parten, om han så begärer, som är afsagd worden.