betraktas som så låg att den riskerar att medföra såväl rekryteringsproblem som en alltför snabb och hög omsättning bland berörda läkare. Likaså måste beräkningsgrunden för utfärdande av intyg från privatläkare vara en annan än för offentligt anställda läkare. Men det är givetvis också nödvändigt att intygsskrivande läkare i varje enskilt fall får tydliga direktiv om vilka frågor som särskilt ska uppmärksammas, av den myndighet som begär rättsintyget. Läkarförbundet menar att konsekvenserna av detta inte har belysts tillräckligt. Detta ska enligt förslaget ske genom att ansvaret centraliseras och att landets rättsintyg samlas på färre, för uppgiften särskilt utbildade, läkare. Slutligen måste utredningens förslag om sekretessbrytande bestämmelse också direkt avvisas. Därför måste möjligheten att mot ersättning skriva rättsintyg på fritiden finnas kvar. Reformen riskerar därför att gå till historien som ytterligare en fiktiv kvalitetssäkring, såvida inte ytterligare resurser tillförs. Läkarförbundet anser att även de beräknade resurserna för den föreslagna organisationen är för knappa. Det finns många förtjänster med utredningens förslag. I det här sammanhanget vill Läkarförbundet dock framhålla vikten av att utbildning och stöd även ges åt läkare som som formellt inte knyts till RMV. Vidare måste den föreslagna ersättningsnivån för » rättsintygsläkarna « Läkarförbundet välkomnar däremot förslaget till formulär för rättsintyg för övriga läkare. Läkarförbundet instämmer i sitt remissvar i utredningens grundläggande förslag. Det bör även prövas om detta också ska gälla övriga läkare knutna till Rättsmedicinalverket (RMV). Men på viktiga punkter måste Justitiedepartementet komplettera och tänka om för att målet ska uppnås. Utredaren har inte klargjort hur läkarförsörjningen ska tryggas. Ingen människa ska hindras från att söka vård av rädsla för att de uppgifter som ges i förtroende till läkaren en dag kan komma att föras vidare. För det tredje vill Läkarförbundet också framhålla behovet av att möjligheten att skriva rättsintyg på fritiden mot ersättning tills vidare måste kvarstå. Det gäller tidsram för genomförande, tid för utbildning och kostnader för implementering. Det är till exempel orealistiskt att utgå från att de samlade kostnaderna för fortbildning av 120 kontrakterade » rättsintygsläkare « och 150 ytterligare läkare, endast skulle kosta ca 600 000 kronor per år. Som exempel kan nämnas distriktsläkare och läkare som på jourtid får ta emot patienter som utsatts för våldsbrott och där en undersökning av en för rättsintygen särskild utbildad kliniker alternativt rättsmedicinare inte kan inväntas.