Hon läser tidningar och listor, hon åker ner till Alphyddan där arbetsförmedlingen ligger, hon frågar men frågas framför allt ut, betittas och undersöks. Det har jag inte den blekaste aning om, men fråga Valle, han vet nog var den figuren gömmer sig. Utomhus friskt och klart, inne i baracken svett och trängsel. På det avlånga pseudotorget framför Konsum upptäcker Jan sin studiecirkelledare från SPK och tycker han borde gå och hälsa. Tidningen, den här som du köpte. men jag vill hålla din hand Han har varit hit och slängt upp på sin förbannade smörbit igår igen. Han drar ut den styva pappen och studerar ytterligare en gång produkten. Nää du, säger han, dum var han inte, den där Slappo ! Ja, svarade Slappo, fast nu har jag bråttom. Hon började med det sen vi flyttade hit och vi lånade henne en samling dikter för barn ... Ja Erland, du kan ställa till det. Jag menar ... Ganska många ändå, än fler hade han fått se och träffa eller bedöma på avstånd; alla kunde ju inte hinnas med på en dag. BÖN I DAG Ja ... jovisst ... Erland tittade upp och såg olycklig ut. Varför? Han måste! Det är ändå relativt sällan ... Och över alltihopa reste sig, vältrade sig berget av Håkan Berggren ... Vi har tre rum och kök. Redan nedtystad, kanske. Jan skakade på huvudet, ryckte på axlarna: Hon tycker dom jämnåriga är för barnsliga, och dom äldre vill inte ha med henne att göra ... Under daltets och kelandets gång tröttnade Jan och fick tillfälle att närmare betrakta bokhyllorna. Då uttalar han den nödvändiga, bevekande besvärjelsen: Hon ler. Nu höll han på att erövra doktorsgraden; satt på litteraturvetenskapliga institutionen på Kyrkogårdsgatan och skrev på en avhandling om, ja något i stil med " Icke-marxistiska socialistiska teoretikers inflytande på svensk proletärdiktning kring sekelskiftet, främst med avseende på stil, metod och syfte ", eller så var det något annat. Jan var då mycket lugn, det fanns helt enkelt ingen återvändo och bara en rationell attityd: att samlat och sansat invänta. Vad tycker du själv?