Men flickan hade redan givit honom det; hon älskade honom egentligen som en riddare eller en halvgud, men hon var rädd, ty hon fruktade denna kärlekshistoria, precis som om hon tyckt sig förstå, att den skulle skänka henne svarta flor för röda kyssar. Väl insåg den ivrige unge mannen, som så fick öva sig i tålamod, att flickan var mycket mera än gynnsamt stämd mot honom, men se, det var skillnad på... Hon vill kanske gifta sig, tänkte stundom Första fiolen med en lätt olustkänsla. Men jag vill verkligen inte gifta mig alls. Till detta saknar jag verkligen all lust, men hennes kärlek måste jag ha ... Å, du lilla! Ti ti ti! På väg till sitt arbete kom Första fiolen en dag i juni att titta in i fönstret till en pappershandel. Bakom den stora rutan syntes till höger några vita bilder, vilka liksom bönfallande sträckte ut armarna, och till vänster blommade en grupp rosetter av crêpepapper, avsedda för familjelampor i fridens boningar. Första fiolen såg icke med någon djupare blick vare sig på de så sorgsna bilderna eller på de vackra rosetterna, som tycktes varsla om kysk ro i hemmets sköte. Han såg rakt fram. Där stod ett stort skrivställ av vitt porslin, och på porslinets glatta yta syntes blyga rosor eller vad det kunde vara för blommor. I själva bläckhornet hade den fintlige fönsterskyltaren insatt en skrivpenna med fjäder, en ordentlig tuppfjäder, som färgats i matt gredelin färg och som gjorde ett mycket ståtligt intryck. Jag köper den, tänkte Första fiolen. Hon kommer att tycka om den, det är något, som säger mig det.