I och för sig – alltså bortsett från den groteskt orimliga form som den har fått i Josephusinterpolationen – kan en sådan möjlighet mycket väl vara värd att beaktas. Men Josephusinterpolationen kan icke betraktas som ett vittnesbörd om en sådan tradition annat än under den förutsättningen, att den är enhetlig. Om däremot det sista stycket, som berättar om korsfästelsen, är ett senare tillägg av annan hand – och jag tror mig i bilagan om »den slaviske Josephus» ha visat, att det med all sannolikhet förhåller sig så – utgör den intet bevis för att det någonsin har funnits en tradition med det innehållet, att Jesus först har blivit benådad och frigiven men sedan korsfäst. Men icke ens om interpolationen skulle vara enhetlig vittnar den om något annat än ett barnsligt försök att förena två olika traditioner. Den gamla källa, ur vilken Markusevangeliet har hämtat sin uppgift att Barabbas blev lössläppt, kan icke heller gärna ha innehållit något om att han senare blev korsfäst. Evangelisten skulle i så fall icke ha underlåtit att trösta sina läsare med att dråparen i alla fall icke lyckades undgå rättvisan. Det finns då intet säkert eller ens någorlunda antagligt spår av att en tradition med detta dubbla innehåll har funnits, och det finns då heller ingen anledning att diskutera dess större eller mindre historiska rimlighet. Helt annorlunda förhåller det sig med den enkla korsfästelsetraditionen. Dess äldsta litterära spår finner man i de paulinska breven, sannolikt blott ett par årtionden efter den tid, då Pilatus var prokurator över Judéen, och den måste då redan en längre tid ha varit känd och trodd bland de kristna. Allmänt känd bland dem – men har den också redan då varit allmänt trodd? Josephusinterpolationens tidigare och äldre del tycks vittna om att det ännu flera årtionden senare har funnits fromma kristna som ha haft en annan mening. Och varifrån hade Paulus sin kunskap om korsfästelsen? Utan tvivel – direkt eller indirekt – just från »dessa så övermåttan höga apostlar», om vilkas vederhäftighet han hade så låga tankar att han rentut kallar dem »falska apostlar och oredliga arbetare». Från dessa apostlar härröra i själva verket enligt kyrkans egen tradition alla uppgifter både om korsfästelsen och uppståndelsen. Det finns en liten egendomlig detalj i Markusevangeliet, som tycks ge ett visst stöd åt korsfästelsetraditionen: