Då Hermione invände, att man af frukten måste döma till trädets beskaffenhet, samt att den sednaste tidens erfarenhet på ett förskräckligt sätt visat, att Kristendomens målsmän sträfvade att utbreda det mest oerhörda andliga och verldsliga slafveri, och att de kristnes inbördes förhållande, långt ifrån att framställa en tafla af kärlek och fördragsamhet, varit ett, som öfverträffade vilddjurens i hat, grymhet och blodtörst; så svarade Theodoros, att dessa sorgliga företeelser härflöto ur en helt annan källa än Kristendomen, att presterskap, kyrkomöten, partier och dogmer hade med Kristendomen ingenting gemensamt, utan tvärtom vore dess största och farligaste fiender. Förvillelsen hade uppkommit, emedan man ville tillämpa filosofiens stränga begreppsbestämningar på religionen. Men ur de blodiga och förskräckliga striderna, som uppkommit härigenom, skulle en gång insigten af denna förvillelse desto klarare framträda. Theodoros kallade partikampen med dess olyckor för Kristendomens födselsmärtor; han bad Hermione endast läsa dess urkunder, och hon skulle då klart inse, att Jesu lära ej är roten till de kristnes fel och verldens olyckor, utan roten till glädje och salighet i de enskildes hjertan.