Är landgången ute redan? ” Han fick sigte på sina väntade gäster vid relingen tätt intill honom, Sigrid med ett mycket vaket uttryck i blicken lyssnande till hans eget samspråk och skådande ut kring grupperna på bryggan. Han satt midt emot henne, nu som alltid när de någon gång voro ute tillsammans och stannade för att hvila. ” Tillåter signorinan, att jag för signor Maurillo till henne? Sakta tog hon hans papper, lade det bredvid sitt eget manuskript, och medan hon med ena handen nedskref sin mans helgjutet afrundade satser och meningar, streckade hon med den andra figurer, hvilkas konstvärde djupt begrundades af den lille uppmärksamme kritikern bredvid henne, och så fullkomligt uppgick han i denna sin åskådning, att han slutligen glömde allt annat och med ens högt utbröt: ” Nej, nu kröp benet upp i magen på honom, mamma. ” ” Jag vet inte egentligen. ” Emedan han är den ende, som har fullt godt förstånd, kan jag tro. ” ” Ni borde ha blifvit skådespelerska, fröken Sigrid. Det var skumt nu, Sigrid tände ett ljus och stannade i studion framför två stora kolritningar, uppsatta på väggen. Wolmar lofvade att försöka fylla all rättfärdighets fordran och höll ord, undantagandes att ibland, då Sigrid fäste sin blick på duken, han hastigt såg bort till Lenore, som satt sig med ett handarbete ett stycke ifrån, men ett missbelåtet mumlande af målarinnan återförde honom genast till sin pligt. ” Här inne, jag är kokerska. ” Der satt hon och stirrade framför sig i rummet, sedan Lenore försjunkit i en orolig slummer. Aj! I unga dagar. ” Vi kunna tala, under det vi kläda oss. ” De fortsatte sitt halfhviskade samtal utan att fästa sig vid henne. Jag har nog varit i tillfälle att se det, jag är gammal nu. ” Jag tycker, det skall bli rigtigt roligt få uppfostra barn, det känner jag mig alldeles som skapad för. ” Sigrid, om jag vore man, skulle jag vara rädd för att älskas af dig. ” Inte jag! ”