För denna sälla lott! Jag klappar alltför gerna Inunder min Calott. Min väg med blomsterkransar Jag så vill banad se. Hvart lif anställe dansar, Och hela verlden le! Tack, kära Födslo-stjerna, För denna sälla lott! Jag leker alltför gerna Inunder min Calott. Visa om Pepparen. Till Lofön kom fordom en blå Matador85, Från verldenes ända, der Pepparen gror; Men aldrig förgäter jag den Pepparn. Han kom med all frukt, som det landet framger, Markattor, Morianer, och Peppar, och mer; Men aldrig förgäter jag den Pepparn. Från Konungen sändes med ärter ett fat: Jag tänkte, det var Guds välsignade mat; Men aldrig förgäter jag den Pepparn. Hvad smådrängen frambar, det sväljde jag ned: Jag drog efter andan, blef häpen och vred; Men aldrig förgäter jag den Pepparn. Jag önskar ej ha synd! Då jag sväljde det in, Jag sad’: Ryk för tusen med brännaren din! Men aldrig förgäter jag den Pepparn. Jag satt ibland Fröknar: dess mer blef jag tänd; På nådig befallning blef halsen uppbränd; Men aldrig förgäter jag den Pepparn. Jag satt hos en engel i kjortel så fin: I stället för hjelpa, hon log åt mitt grin; Men aldrig förgäter jag den Pepparn. Så kom då med sprutor, och klämta, jag ber! Hos mig brinner sot intill hjertroten ner! Men aldrig förgäter jag den Pepparn. Nej! tacka vill jag eld uti hjertat att få: Två ögon må bränna, så mycket de förmå; Men aldrig förgäter jag den Pepparn. Visa om Stolts Agnes och Herr Carl86. Stolts Agnes, hon satt uti höga lofts bur: Den älskog vele vi berömma; Hon var af så mild och så menlös natur. Allerkärestan min, jag kan eder aldrig förglömma. Hon sydde på båge, och trodde på Gud; Hon mente, att giftas var bara stå brud. Hon mente, stå brud var att bära en krans; Och brudgumar skaffades bara för dans.