(läser). ”Hennes äktenskap med Haraldson, blef, som man förutsåg: – Olyckligt! – Och då hennes far, några månader derefter, afled, flydde hon från mannen, oaktadt hon för andra gången, visste sig snart blifva mor. Hon begaf sig då till ett aflägset ställe på landet, der hon nedkom med ett dödfödt barn, hvarefter hon slösade hela rikedomen af en mors ömhet på sin förstfödda och älskade Gabriella. Omkring fem år derefter, lär likväl Haraldson känt någon ånger öfver sitt uppförande mot hustrun, som då flyttat till Götheborg. Han uppsökte henne derföre, – fröjdade sig serdeles öfver den fagra dotterns utseende, som han trodde vara sitt barn; – hvarpå makarna försonades, och hustrun flyttade ånyo till Tistel-ön. Hon medtog nu sin dotter, (Hon läser långsammare, under synbar förvåning) och af omtanka för den späda oskyldiga varelsens framtid, lät hon – må man förlåta henne detta bedrägeri – lät hon Haraldson lefva i sin villfarelse, som delades af alla deras bekanta; – och då ingen anade, eller ägde kunskap om rätta förhållandet, blef flickan fortfarande ansedd som deras gemensamma barn.” (slutar läsningen.) Rättvise himmel Haraldsons Gabriella, skulle således vara ... Askenberg (infallande). Mitt barn fru syster, ja mitt barn! – och gubben Haraldsons olyckliga hustru, var min, så länge saknade och förgöfves sökta Maria! – Fru Arnman. Bror har sannerligen rätt Detta gränsar till det utomordentliga Men hvarföre, i Guds namn, har då inte Schmidten förr underrättat bror Askenberg. Läs vidare, fru syster, – så skall allt bli klart Fru Arnman