far, hvilken egentligen endast lärt sig att skjuta och rida och att slåss med tomahawk. Så förflöto åter igen flera timmar. Om och om igen böjde han sig ned öfver sitt beklagansvärda offer och formligen badade sig i dess röda lifssaft, hvarvid djurisk blodtörst ännu mer vanställde hans redan förut afskyvärda drag. ljöd genfrågan, men Francis böjde dervid på hufvudet och smekte hästen för att dölja den mörka rodnad, som uppsteg i hennes ansigte. Sålunda berättade hon allt, hvad hon hade sig bekant om doktor Nordgren och hans vårdanstalt. De gingo åter genom några gränder och stego slutligen in i en stor byggnad, hvarifrån redan hördes en bullrande musik. Häri instämde grefven sägande: Tillhör ditt hjärta inte längre mig? Men den ifrige Hjelm fortfor att lugna och öfvertyga. Den tilltalade saktade farten och mätte ingeniören med ett godmodigt, kanske något försmädligt leende. Sedan frågade han sina gäster, af hvilka de flesta tydligen voro gamla bekanta: Han frågade: Med dessa ord fick Utter fatt i en rörkäpp, och den lät han nu med svidande eftertryck dansa ned på den syndarens stofthydda. Utan herr Hjelm vore jag i detta ögonblick icke mera i lifvet, och vore du en tiggare. Jag kan icke vägra dig det erkännandet, att du denna gång gått listigare till väga än den der natten, då du ville stjäla pengarna under min hufvudkudde. – Nej, nu skäms jag, tillstod helt ofrivilligt Engvall med af sinnesrörelse darrande röst. Med ett genomträngande skri rusade Frances ur bädden och kastade i sin ångest på sig det första bästa klädesplagg. Kusliga till mods återvände de allesamman sent omsider till lägerelden. För att göra ett slut på allt ordande om den saken öfvertog grefven vid nattens inbrott vakten. – Hvad innerst in i är det du pratar, din ohängda babian? Men grefve Rudenfeldt, inseen de det allvarliga och farliga situationen, sprang blixtsnabbt från sidan fram och slog vapnet ur Esthers hand. Jag skulle ju kunna hjälpa upp min toalett en smula. – Håna inte!