Bildning ger framför allt kärlek till värkligheter i motsats till den dyrkan af form och sken, som utmärker halfbildningen. Hvar och en, som sträfvar efter en äkta bildning, märker snart att allt icke kan bli lika värkligt för honom; att han har mera håg och anlag för vissa kunskapsområden än för andra, och att han vinner mera för sin bildning genom mycket af något än genom litet af hvarje. Men detta innebär dock intet af den lärda, för alla andra områden än sitt eget likgiltiga, ensidigheten. Den äkta bildningen medför – som jag ofvan framhållit – urskillningsförmåga, och till denna hör en förstående uppfattning och uppskattning äfven af sådana kunskapsområden, vid hvilka blicken endast i förbigående stannar; den ger förmågan att uppfatta det väsentliga – och att genom detta sättas i rörelse – utan att därför behöfva fördjupa sig i detaljstudier på dessa, för ens egna anlag främmande, områden. Sålunda har t. ex en af literaturen företrädesvis inträsserad ofta en mycket ringa naturvetenskaplig insikt. Men är han värkligt bildad, då äro hans tankegång och hans syn på tillvaron genomträngda af naturvetenskapens stora grundsanningar, såsom dem om energiens bestånd och materiens oförstörbarhet; om krafternas enhet och utvecklingens lagbundenhet. Dessa sanningar hafva för honom blifvit lefvande, så att de bestämma hans världsförklaring, modifiera hans tanke, känsla och fantasi, för honom omdana lifvets värden och öfva inflytande på alla hans synpunkter. Den kunnige har sina insikter i skilda fack; den bildade söker sammanhang, ej blott mellan kunskaperna sins emellan, utan mellan kunskaperna och tillvaron, mellan nutid och förtid, detta sammanhang af hvilket redan “en skymt är lycksalighet“, enligt Geijers sköna ord. Öfversikten, helhetssynen, syntesen – detta är på tankens område bildningens högsta resultat. Och är detta resultat uppnått, då följer däraf på känslans område det lika betydelsefulla: den sympatiska förståelsen. De inskränkta domsluten öfver de tankar och inträssen, handlingar och känslor, hvilka ej likna våra egna, komma sig i ordets bokstafliga mening af att den obildade eller halfbildade är en utanför-stående.