Hon togs ifrån honom och då — sjunger han — » blef en tomhet i mitt sinne, och då blef en dödsköld i mitt hjärta, och min glädje vände aldrig åter. » Det är dock långt ifrån blott i sina dikter till Hilma, som han visar sig vara en kvinnans skald. Han, den » lättsinnige » von Braun, har skrifvit sådana dikter som Kvinnoögat, hvari han uppmanar: » Vill du se en skymt utaf den höga kärleken, som ofvan molnen bor, o, så blicka då i kvinnans öga, och du ser den närmre än du tror. Eller se, hur modern ögat sänker ned till förstlingen invid sitt bröst, allt hvad hjärtat känner, själen tänker, tolkas här med blickar, ej med röst. » Han har också diktat sådana saker som En syn, Hvad syr hon? och Den första kärleken, vackra, oskuldsfulla dikter med ämnen från kvinnans värld. Ligger det ej en fars eller en moders vakande omsorg och fruktan i följande rader ur poemet Fästmön: Det där, — nej, det kan jag ej veta, huru dessa kyssar heta härja i en flickas själ. Det ett tempel är, som skändas, men hon njuter, hon förbländas af den vilda brand likväl. » Skalden har medkänsla för alla, han ser tjänsteflickans glädjelösa arbete vid spinnrocken, guvernantens fåfänga försök att vinna ett eget hem och sjuksköterskans uppoffrande vaka. I runan öfver Emelie Högqvist kallar han henne » liljan, som måste falla »; medan andra i henne blott sågo den begåfvade skådespelerskan, sörjer han öfver kvinnan, hvars renhet fläckats. Vilhelm von Braun var själf säkert medveten o m att hans samtid och eftervärld ej skulle uppfatta honom såsom » en skald för kvinnorna », utan snarare som motsatsen; dylika dikter som Kvinnoögat och Du är mig kär berättiga honom dock till ett sådant namn. * Den lille skrifvaren. Novell för Idun af Petra H. H an var det sista och nionde barnet till en fattig fiskare på Backe, liten och förkrympt vid födseln med skelande ögon och det ena benet kortare än det andra. Alla hans syskon voro storväxta och välskapade.