— Ser du, dessa världsmänniskor — jag vet inte riktigt hur jag skall uttrycka mig, men jag är glad, att jag inte är såsom en af dem. På TANT MARIANNE-SOPHIE. SKISS FÖR det hela tagit har jag alltid sympatiserat en IDUN AF MARI MIHI. smula med den rättfärdiga fariséen. » » För resten », tillade hon, » för resten skola inte K O R T S. N: R. herrgårdsbarn ge s; g för långt utom knutarna, ty då få de känna att det blåser kallt. — De ELST HÖLL jag förslås Lant Mariannevarma, vänliga stämmorna ha tystnat, brasan på Sophie sällskap. härden lockar inte längre och armarna, som öppJag måste se hennes taflor och hennades till famntag, hänga slappa vid sidorna. nes pendyler, autograferna och den ryktFörr fanns det både vivörer och helgon — nu bara Joksholmsservisen. Hon visade mig har man inte råd med någondera. — Förstår sitt Meissen med de tvänne korsade svärdu mig? » den och sina Sevresfat, hvilkas bländande » Tant menar, att man degraderat dem till b 1 e u d e r o i aldrig kunnat åstadkommas på grilljann ar eller moralpredikanter. » denna sidan om den stora revolutionen. Ost» Ja, ungefär så, tror jag. — Ack, du lugna indiska kremkoppar, genomskinliga som glasoch goda gamla tid, att du ännu en gång kunde fluss och bräckliga som flickvänskap, samt välvända åter till oss! » diga vaser med femtonvridna afgudabilder, formade af leran vid Hoang-Hos stränder, stodo » Och var då den gamla tiden verkligen också staplade på hyllor och skåp. så god? » » Den gamla tiden var en gladare tid än denPorträttsamlingen var mycket rikhaltig, ehuru na. Därför var den också en bättre tid. » förmodligen ästetiskt värdelös, ty JoksholmsOch det skimrade till i hennes urblekta blå herrarna hade nog aldrig haft något obytt med ögon. Fart pour l ' art. En morgon fick hon se, att en af de stora De stodo där nyrakade och helgdagsleende i rutorna i rumsträdgården blifvit sönderslagen.