Med en sådan tolkningsteknik blir möjligheterna att finna symboliska samband outtömliga, och tolkningen syftar kanske inte i första hand till att göra förutsägelser utan fastmer till att påvisa en underliggande mening i det som sker. Avsaknaden av begrepp för att kunna avgränsa en inre psykisk topografi, varifrån drömsymboliken kunde härledas, bidrog således till att man under antiken, antingen som Aristoteles förmenade drömmarna en djupare symbolik, eller att man som stoikerna externaliserade budskapet till en yttre, gudomlig sfär. Med ett modernt språkbruk skulle man kunna säga att Antifon är den förste som beskriver drömtydning som en hermeneutisk vetenskap. Bokens författare ansluter sig också till två uråldriga traditioner med rötter i det forntida Egypten och Mesopotamien, nämligen att det finns en samvariation mellan makrooch mikrokosmos, samt att astrologi och drömtydning hör samman. Med stöd i sin naturalistiska sinnesfysiologi - han var en anhängare av humoralpatologin - noterar Aristoteles att melankoliker, febersjuka och berusade lätt drabbas av mardrömmar. För oss är det uppenbart att Quintus vecklar in sig i ett cirkelresonemang, där drömmars förmenta förutsägelser tolkas retrospektivt med utgångspunkt i kunskapen om det faktiska händelseförloppet. vilar på en stoisk grund, men den har en påfallande empirisk och odogmatisk framtoning [6]. Också epikuréerna (ungefär samtida med stoikerna) ifrågasatte den med stöd av en materialistisk världsuppfattning, och så gjorde Aristoteles (384-322 f Kr), även om hans lärare, den store Platon (ca 428-348 f Kr), trodde på profetiska drömmar. Det är i detta sammanhang som drömtydning liksom spådomskonst i övrigt kommer in. I » Om profetia i sömnen » framhåller han att » naturen är gudomligt ordnad, men inte i sig själv gudomlig » Drömmen en kommunikation med själens gudomliga del Rör det sig om en gudasänd dröm blir nästa avgörande huruvida det är en teoromatisk eller en allegorisk dröm. Enligt en teori, som han utvecklar i » Om drömmar », är drömmar ett slags seneffekter av sinnesintryck i vaket tillstånd. Mellan antikens drömtydningsteorier och vår tids djuppsykologi finns en tydlig utvecklingslinje.