Dock icke alla – Då Pontus såg vakten öfvermannas hade han sinnesnärvaro nog att gömma sig i vakthusets skugga, lyckades uppnå vägen, och sprang af alla krafter i riktning mot kungshuset för att varsko om den hotande faran. Du som var med ända till slutet i skansarna, du kan väl säga hur det gick med honom. Du mins vargarna, hvilka så lystet förföljde oss ända fram till holmarna. Hon blef aldrig funnen, hörde jag. Efter det hösten 1679 beslut fattats om den svenska örlogsflottans förläggande till Trossö, hvars naturliga hamn var en af de yppersta i Europa, hade företaget stött på åtskilliga hinder. Men Lille-Mats, som tycktes vara den ledande själen i detta nattliga bröllop, svarade kort och godt: – Du har väl varit i en förskräcklig ångest under den färden sporde hans hustru Malena, då han sent omsider gick till hvila. En gengångare. Efter närmare en timmes väntan tycktes också denna önskan gå i fullbordan, ty en vid gårdsfönstret stående snapphane utropade plötsligt: Men så en dag kom en kurir från Småland, hvilken med stora svårigheter letat sig fram till Ljungby, och han meddelade, att penningforan var räddad. – Så mycket dess kärare, värderade bror, så mycket dess kärare! Walkendorff stod länge och betraktade den unge mannen och där låg något egendomligt i hans blick, som nästan förvirrade Claus. – Lille-Mats, lefve Lille-Mats! Hon visste intet om drabanten, som förgrep sig mot sin konung, intet om fången uti Ljungby torn, icke att han blifvit snapphane och att han redan länge varit befälhafvare för snapphanarne i Örkened, för hennes fars egna friskyttar, intet om gårdagens strid och ingenting om den straffdom, som i dag skulle öfvergå Örkened. Fastän han på ett par ställen nödgats göra omvägar för att undvika den svenska vakthållningen, var klockan icke mer än 8 på aftonen, då han passerade Almaån vid Kumle bro, och kort därefter tagande af på en sidoväg, ungefär där gården Truedstorp nu är belägen, red ned till stranden af Helgeå.