”Utanskriften på bokpaketet var af den verklige grefvens hand – jag såg händelsevis sedan hans stil på ångbåten, der löjtnanten hade ett bref från honom.” ”Ja, det är rätt: utanskriften var verkligen grefve C–creutz’s stil.” ”Men huru bar det till?” ”Helt enkelt Samma afton, då vi voro några unga karlar tillsammans, satt grefven – som hört din skönhet lofprisas af löjtnanten – under det samtalet skämtsamt fortfor att vända sig kring dig, och fullkluddade ett helt pappersark med ditt namn ” ”Vidare?” ”Detta namn var redan då – det var efter vårt möte – alltför heligt att jag ville se det så vanhelgadt: jag bemäktigade mig derföre helt oförmärkt papperet, och väl hemkommen fick jag, för att undvika att skrifva sjelf, det infallet att begagna en af dessa namnteckningar på bokpaketet, ty om du händelsevis fått se något af mina bref till mamma, skulle du hafva känt igen min stil.” Blenda skakade hufvudet med en liten misslynt åtbörd – allting kunde då förklaras! ”Nå, låt oss nu komma till den der andra saken, som du sade dig ej förstå – sessionen drager ut på tiden, och jag väntar domen.” ”Jo, hör på Då du ville bota mig genom ett så fult spratt – och, i sanning, du har botat mig så att jag aldrig mer under hela min lifstid lärer få en enda romanesk idé – var det likväl besynnerligt att du anmodade Henriette att bjuda mig. Om jag kommit, hvilket så lätt kunnat hända, hade ju din hemlighet genast varit upptäckt?” ”Åh, jag visste väl att du var alltför litet angelägen om bekantskapen med kusin Johan för att komma Detta skedde äfven för att på en gång och för allo missleda Henriette Men att få några dagars fullkomlig frihet, intalade jag Patrik att antaga bjudningen för en resa och lät utan svårighet öfvertala mig sjelf att följa med.” ”Ah, jag vet, jag vet: i julas, då vi skrattade åt att den improviserade kusin Jean var på två ställen under samma tid?”