Kungen skickade ut alla de andra närvarande för att utan åhörare kunna inhämta de nyheter, som Liewen hade att meddela. – Jag trodde dig vara död. Kungen gick omkring och uppmuntrade sina män. Då beslöt kungen att man skulle gå in i hans sängkammare, där mellantaket ännu ej var antändt. Denne sprang förfärad ut. Det vore ju nästan detsamma som att erkänna sig till hälften besegrad. Det gick bättre än jag trodde. De öfriga trängde på och nästan lyfte den afsvimmade Pontus, så att det blef lättare att bära honom. Tsaren var förtviflad. Där fann han också Kruse. ljöd åter kungens rop. Hvarje förståndig mänska kan ju se, att I ären helt och hållet i våra händer. Kung Karl hörde tigande på, men till Poniatowskis förvåning visade sig ingen vrede eller öfverraskning i hans ansikte. I stället för att haka oss fast vid båten, rodde vi från den. Men Görtz fick hvarken begagna knif eller gaffel. Skotten smällde och mannen föll till marken. Man hade ju fienden framför sig. Under vägen mötte han Creutz, som omtalade för honom att kungen ändrat sig och nu beslutat lämna hären. Men ingenstädes upptäckte de ett spår af hus. Han, som ej ville ha någon annan än sin väldiga pamp. Kruse kastade en hastig och skarp blick på unge Buss. Tårarne stego honom i ögonen. Se på mina stympade fötter! – Dumheter! Likt spridda vedträd kastades betjänterna kring väggarne. – Håll käft! Så snart Adolph fått sin värja fri, ställde sig Buss framför honom, så att det nu var den förre, som stod med ryggen vänd mot väggen. Det var en besynnerlig typ af en bedragen älskare, tyckte han. Så många som kunde rymmas i den fingo följa med. Han kommer hitåt. Hviskande gjorde During kungen uppmärksam på förhållandet och uppmanade honom att dricka en bägare. – Omkring tjugu stycken, alla beväpnade med spjut, knifvar och bössor, svarade fiskaren. Aldrig klättra i klipporna i kapp med getterna; aldrig höra ekot klinga mot hällarne. Det började urarta till slagsmål, och studenterna höllo på att bli atkastade.