Men du måtte ha trott att en fattig spannmålshandlare var högre än en biskop. Nej, men farmor! För det var ju inte bara fel på förståndet, som eljest kan vara skam nog, utan det var också den där strykrädslan. Hon sa: Hon tog sitt arbete med sig och slog sig ned i skinnsoffan på kontoret. Välkommen. Hon gläntade på västra barnkammardörren. Att var ombudet klent, sa var köparen sämre. Jaga upp mig! Så mycket pengar! Hon kunde ha krossat några vaser, det fanns tillräckligt, eller en stol eller en lampa. Men du ska lova mig att alltid komma till mig, om du råkar i trassel. Han får veta, att August är för hederlig. Efter gudstjänsten gick de utmed åstranden, där alla andra gick. Till sist kändes det skamset att stå där och orera. Och det förklarar följande, som blev den sista tvisten mellan mor och Gabriel. Hur kan mor kunna trivas annat än här? Vi är alla så glada, så glada. Men vi fick löpa ur hus och i hus och hitta på ursäkter. Alla hade de hjälpt honom efter förmåga och inte bara nu med huset. Han satt vid det gamla ritbordet med alla arkitekturens olika stilar i planscher utbredda framför sig. Nej. Var så god! Herr Gawenstein får mig inte till något orätt ändå. Svager Sunesson pastod, att hon skulle få lunginflammation av dammet och draget vid flyttningen. Det hände en vinterdag. Vartill kunde detta rum, näst förmak och sal det största i huset, användas? Gud ske pris, snart tyr jag inte mer! Håll dig undan om du kan. Rätt ska vara rätt, men gubben kunde ju gärna ha fått behålla styvrarna. Då kom Vår Herre. Inte han heller. I mors eget hus! Han sköt henne ut i förstugan, låste dörren, stoppade på sig nyckeln. Farmor stökade omkring, och Emma stökade omkring, de tisslade och tasslade och ibland stod de mitt emot varandra med händerna i sidorna och blick i blick. Det här ska vi ta gemytligt, sa han. Han gick från den ene till den andre, tog dem i hand Ingen sa något förrän Frida sa: Stärbhuset måste realisera.