– Låt det bli min sak, kära barn! Fru Malm knackade på dörren till boningsrummet. Jag reder mig nog ensam med karlarne. Baronen såg förvånad upp. Den der grosshandlar ’ n, som tidt och ofta besökte Brinks om det rent af skulle ha varit notarie Brusén? Grymt marterade derunder tankarne hennes hjärna. Och uppsättningen ska ’ jag också dra försorg om. Birger förde henne med mildt våld fram till soffan och nödgade henne taga plats. Derför smög han sig med sin betjänt nattetid bort från Bronäs, från sitt eget hem. Och han hade ju också för länge sedan fått fullt klart för sig, hur orätt han handlat mot henne. Men tala för all del inte så högt! – Den der bokbållar ’ n var en opålitlig kanalje, som ville behålla flickan för sig själf. Och denna sin dyrbara klenod måste han skydda och värna mot allt och alla. Det var ju en högst olämplig tid till promenader i det fria. Hvad ä ’ det för en menniska? På bestämd tid infann han sig på mötesplatsen. – Det är väl bäst du lagar, att du får in honom på ett sjukhus, rådde Fia. Hade han väl drömt detta? Herrlitz affordrade honom nycklarna och tillsade honom att genast utrymma sin bostad samt lemna Bronäs. Det var sannerligen ej mitt fel, att ni icke blef inbjuden till min namnsdagsfest, det berodde på ett oförlåtligt slarf af min fästmans biträde, som ifyllde bjudningskorten. Der inne vardt det i en hast lif och rörelse. O, mitt arma barn, måste jag återfinna dig här? En lurad mördare. Men han betvang sig, ja, han lyckades till och med le och se lycklig ut, när han med sin vackra brud satt vid det lukulliska middagsbordet och den pligtskyldiga artighetens sockrade fraser från alla håll nådde hans öra. Skrif om några dagar åter igen ett bref till henne; jag vill gerna framlemna det, och ni ska ’ få se, att hon då icke längre kau motstå er. Dervid yttrade han: – Asch! För första gången i sitt lif kände han något, liknande ånger. Min Gud! – Säg mig, kära barn, hur det är, och gråt inte mera!