" Det enda undantaget var ra stol med ett lugnt och vänligt ut­ inte ha ett glas vin? " MAGASIN två gamla fröknar, som bodde i en tryck, men småningom blev det eld HuNGSOA !- =&gt;! • TEL. 9 / 7 9 Jag lyckades ej återvinna själv­ liten stuga omkring en mil utanför och liv i hennes ansikte, hon satte behärskningen på några minuter, staden. De voro fromma människor sig upp, och hela hennes väsen un­ förnämsta inköpskälla och under tiden satt han alldeles i ordets renaste bemärkelse, båda dergick en så plötslig och fullstän­ av lätta stilla utan att tala och utan att röra mycket sjukliga, men nöjda och undig förvandling, att jag knappt kun­ sig. Hans köld stålsatte mig, min dergivna i alla fall. Alltid sågo de de tro mina egna ögon och öron. vilja och hela mitt känsloliv koncen­ glada och belåtna ut i trots av sjuk­ Till sist då jag hade slutat, satte trerades i ett fast beslut, och jag sva­ dom och prövningar. hon båda händerna för pannan och rade: Deras hus var ett av de ljuvliga­ utropade nästan med ett ångestskri: " Jag vill inte ha något vin. Jag ste sm! å hem jag nånsin sett. I sam­ " Skall jag tala om det för honom? är inte sjuk. Jag har ingen önskan ma ögonblick jag trädde inom dörren O, min Gud, skall jag tala om det? att ställa till en scen. Jag vill inte där, kom det över mig en känsla av Må Gud förbarma sig över honom! " genom några gagnlösa ord reta upp den mest fullkomliga ro. Allting Jag var utom mig av häpnad över mig själv mot dig eller dig - mot mig. där var roingivande: böcker, tavlor, detta våldsamma känsloutbrott hos möbler, allt andades samma frid. In­ en person, som! jag dittills aldrig Du vet att du inte älskar mig. Jag vet, genting i hemmet var nytt, men allt sett det minsta upprörd. Hon drog att jag inte älskar dig. Alltsammans var sa väl aktat, att ingenting såg sin stol närmare min, lade båda hän­ är ett bittert, olyckligt misstag, och gammalt ut. Likväl voro de båda derna på mitt knä, såg mig rakt in ju förr vi erkänna detta och ställa det till rätta dess bättre. "