Redan på långt afstånd sågo vi en hvit näsduk och en svart paraply vinka oss ett välkommen; men ju närmare vi kommo, desto lamare blefvo dessa vinkar, som snart endast efterträddes af spasmodiska ryckningar på samma signal-verktyg, troligen förorsakade deraf, att hela menniskan under paraplyn genombäfvades utaf rörelse. Om det också icke fanns nog allvar i hans karakter, så var han dock djupt känslig och hans öppna, lifliga sätt stämde alla menniskor till hans fördel. Du vet, att din gamle far alltför mycket är tillgifven gamla skolan, för att dessa dårskaper i kung Gustafs genre skulle kunna slå an på honom. – utropade han – förstår ni icke, att jag önskar, att ni, gudomliga Hilda, med edra mildt tindrande ögon ville belysa min lefnads väg? Stenmans kuddar officierade, ehuru till föga glädje för honom, som vid dem hade fäst helt andra förhoppningar. Ni kan lida utan att beklaga er, och ni kan hysa en djup och sann tillgifvenhet – det vet jag. Grefve Magnus hade i ett ögonblick uppfattat faderns mening, och det var derföre med sårad stolthet som han genmälde: – Har då äfven till mitt fädernesland och mina föräldrars öron förtalet nått med någon af de giftiga pilar, som det haft i beredskap för mig? Dessutom ålåg det mig att genom fintlighet aflägsna föräldrarnes uppmärksamhet från det förhållande, som rådde mellan deras dotter och huspredikanten. – Detta vet jag, men fruktar deraf en följd, som, med min kännedom om min väns karakter, jag tror vara oundviklig, så vida han icke kallas till andra förhållanden och en annan verkningskrets – svarade Arnheim med värme och rörelse. – Det vet jag mer än väl, – återtog jag. Många herrliga minnen sedan långt tillbaka tog han troligen med sig, många herrliga minnen slutligen äfven utaf denna er sammanvaro. Det egnaste är dock att samma person, en gammal gumma, som lemnade detta, var den som i dag kom hit med blommorna. Äfven anser jag mig veta, att hon står i ganska stor tacksamhetsskuld hos er, för allt hvad ni gjort för att meddela henne de kunskaper och talenter hon eger.