Baron Grothusen hade ingen blomma i knapphålet, ty det var första gången han var gäst i konsul Arvidsons hus. Han konverserade med fröken Mary, konsulns dotter, angående vissa reformer i militärväsendet. Han sökte särskildt intressera henne för införandet af mörka knappar af uniformens färg; de blanka knapparna af metall vore föråldrade. »I en tid som vår sprida de ingen glans öfver vårt stånd, snarare löje, och i krig äro de helt enkelt farliga. Det skulle dessutom göra ett godt intryck på riksdagen ...» Fröken Arvidson betraktade honom intresserad med sina allvarliga, mörka ögon, som tycktes speja efter det äkta i allt. Det var något visst manligt öfver baron Grothusen; något manligt och vederhäftigt. Och hon såg af den aktningsfulla förbindlighet, hvarmed öfverste Vellingk drack med honom, att han var högt värderad af sina förmän. Professor Weber hade fru Brehm. Det skulle varit omöjligt att af detta lilla skära, barnsliga rococohufvud med det redan hvitnande håret sluta sig till en pröfvad och erfaren kvinna, hvars starka natur sund och oskadad gått igenom svåra kriser. Hon hade växt upp under brydsamma omständigheter, och hennes äktenskap hade icke varit lyckligt. Hon var sedan åtta år tillbaka skild från sin man, en bankrutterad köpman, som efter en del inkorrekta transaktioner flyttat öfver till Amerika. Hon mottog nu ett årligt underhåll för sig och sina barn af sin svärfar, som var mycket förmögen och som dessutom afgudade henne; därtill förtjänade hon själf icke så obetydligt på öfversättningar. Omgifven af sina tre barn och en släkting, fröken Berger, framlefde hon nu den lyckligaste tiden af sitt lif i en liten våning vid Döbelnsgatan. Utom svärfadern, som var änkling, voro Webers och Arvidsons hennes närmaste och nära nog hennes enda umgänge; hon var en gammal ungdomsväninna till fru Weber. Professorn fyllde på hennes glas då och då, men konverserade icke särdeles lifligt; han satt och tänkte öfver ett litet tal, som han hade för afsikt att hålla. Gabriel Mortimer, hennes granne till höger, underhöll henne i stället flitigt om litteratur, ett ämne som i hög grad intresserade henne.