Stundom följes han av en flicka, som bär en kvast, och sopar hon utanför ett hus, där dö alla. Även han upptäckte henne; han stannade, förde handen över ögonen, såg och ropade: Sorgbarn höll sin ed. Men innan skaran hunnit fram till vagnborgen, hade Assim, på ett tecken av hövdingen, gått fram till eken, där Erland, nästan medvetslös av dryckens verkningar, stod bunden. - Frukta icke, tillade han högt och grep hårt om gossens arm, ingen skall kunna taga dig ifrån mig. Jag drömde, att du ännu var sjutton år. - Ja. Jag har förut sagt er, vad jag såg i Tyskland, Italien, Frankrike, ja vart jag ställde min kosa. - Jag heter Sorgbarn. Och hon höjde dolken till försvar mot den andra hunden, som ville rusa på henne. frågade Erland tillbaka. - Min fader hatar mig icke längre, sade Sorgbarn. sporde Erland och sänkte sin hand. Giv dig till freds! Samma afton, medan Singoalla var hos Erland, hade den väntade hopen kommit till lägret och hövdingen tillkännagivit, att uppbrottet skulle äga rum om morgonen av andra dagen därefter. Jag är en man, förnedrad av obesvarad kärlek. - Hör du icke, vad vinden säger dig? Det var en mulen dag med regn och blåst. Då sade Rasmus, som märkte, att Erland var mörk i hågen: - Jag såg nyss en man, som bar Grips halsband till Ekön. Och det var i hennes famn du lade min son? Himmelen var höljd med svarta moln, som ökade mörkret; blåsten tilltog, regn började falla. Kniven inträngde bredvid dolken i trädet, men så djupt, att halva bladet doldes i bast och bark. Men han hade i sitt kloster, vad han i världen eftersträvat: tid för betraktelser och studier, tid att på pergamentet fästa sina förhoppningar om ett stundande Guds rike på jorden. - Du talar nu åter underligt ... Jag säger er, fromme fader, bestänk detta barn i morgon rikligen med vigvatten! Singoalla, vill du icke döda mig för rättvisans skull, för min brutna ed och de kval jag förorsakat dig, så döda mig för min egen skull, ty jag ryser för morgondagen. Mången tänkte på mänskliga medel att avvända olyckan från sig och de sina.