ö elghudskyller eller rock af vadmal grå och enkel snitt — de äro män ur samma flock och deras fosterland är ditt. A — st. I3ch än så länge svenskan har sitt välljud och sin klana af stål, hans sånger skola lefva kvar farl fnoilsktj, som pärlor i vårt modersmål. Den s sept. ^tLvar Daniel Fallström. svensk, ' som håller dikten kär och älskar hogtlsitt modersmål, så klart som himlens stjärnehär och stolt som klangen utaf stål, Föresatser. skall säkert hylla varmt i dag den skald, som från sin första sång i lyran grep med mastar tag och hjärtan var, n pa samma gang. Jlans ungdoms diktning, blodfulll stark, hur tog den ej vår själ med storm! %n söderns ros ur lavamark den växte skön till färg och form. et är många måhända, som sörja öfver, att de icke kunnat hålla sina föresatser; månne vi icke hellre böra sörja öfver att icke kunna fatta dem? Det är sannt, det står oss j u alltid fritt hvad stund som helst att tänka oss så många goda regler vi vilja och slå fast, att vi skola följa dem. Men det går så ofta som för kungen i Hamlet, då han reser sig från sin bönpall: Upp flyga orden, tanken stilla står, ord utan tanke aldrig himlen når. Själen är icke redo hvar dag och stund att gå in i sig själf. ^Det var en sällsam glöd däri, som tanken lätt tillbaka har Hela vår varelse måste vara med, alla fibrer spännas. Själen måste vakna till lif, med full spänstighet omfatta en tanke. D å får denna tanke makt öfver oss, annars icke. Därför är allting af vikt, som framhäfver tanken, fängslar uppmärksamhetea vid den, och detta gäller äfven om små oväsentliga yttre omständigheter. Föresatsen i och för sig, det tysta beslutet inom oss, är svårt att hålla fast. Det måste fästas vid något yttre, som vi ständigt kunna ställa fram för minnet. Fadern, som icke lärde sina söner en lexa om endräkt, utan gaf dem de sammanbundna käpparne att bryta af, förstod det. Harald Hårfager också, när han af sitt oklippta hår städse ville erinras om sin lifsuppgift. Det kan vara någonting en person ofta velat slå fast, men icke lyckats.