Hon tycks något brydd, men på samma gång road; hennes blickar irra ängsligt rundt omkring, men hennes skratt klingar helt otvunget och muntert. En låga måste ha näring, och själen får sin näring af vårt blod; men ju klarare, starkare den brinner, dess mera olja förbrukas. säger han efter en stund. Jag inbillar mig då, att någon står därute i mörkret och lyssnar. – Hvad som händt, visste hela hofvet, och det var ingen hemlighet för drottningen; men det föll aldrig Hennes Majestät in att gifva ringaste upprättelse åt en dam, som hon kränkt med sina obefogade misstankar! Warnstedt småler förstående: säger han. Hans lynne är luft med kastbyar, nyckfullt som en modersjuk kvinnas. Visa fruktan är det farligaste af allt! – Jo, du är stark! – Förstå mig rätt, min nådiga. Det är för starkt. Men när han vaknar morgonen därpå, griper handen fastare om gåspennan, den spira, hvarmed han styr, och några dagar senare stipulerar han skriftligen, att vederbörande befälhafvare bär ansvaret för sina underordnades uppförande, hvadan Holmens chef, kommendörkapten Rumohr afskedas. – Holck småler tvunget, men hans fullmånsfysionomi tycks verkligen en smula beslöjadt. Det rosslar i hans lungor, hundarnes skall kommer närmare, vägen är brant, men däruppe lyser månen, och dragen framträda tydligare och tydligare i dess fysionomi, det är drottningen, ljusstrålarna äro hennes hår, hon öppnar sin famn – räddning, räddning! Han vet att han på båda dessa platser har en mission, och något tvifvel på sin förmåga att fylla den, hyser han alldeles icke. Utanför det lilla huset i S:t Pederstræde vill han lyfta henne ur båren och bära henne i sina armar, men hon gör en afvärjande rörelse och stiger ensam uppför trapporna. Hvarifrån komma eljes alla vansinniga och dumma rykten, som ideligen sättas i omlopp och alltjämt tros? – Berätta mig någonting om din tro, Youssouf! Vid spelbordet, i sällskapslifvet, öfverallt afgör ni allting själf och är icke belåten med mindre ni förödmjukar andra.