Men därtill kommer, att varje statssocialistisk, liksom varje socialpolitisk framryckning naturnödvändigt måste befordra den byråkratiska växtligheten i landet, och det vore besynnerligt att tänka sig att bonde 531 » Arbetare och bönder » klassens an ti byråk ratiska känslor skulle värmas av serier av åtgärder, som ökade byråkratlens kader och makt. Vi. skulle kunna fortsätta denna folkpsykologiskt-politiska snabbteckning. Men vi nöja oss med att påvisa dessa många ibland konträrt motsatta, ibland betydligt avvikande drag hos » arbetare och bönder ». Om de båda klassernas ekonomiska samhörighet vilja vi blott anföra, att just jordbrukarnas intresse av en konsumtionsstark arbetarklass borde göra dem måna om en sådan politik, som i stället för att kringskära näringslivet tvärtom främjar dess fria expansionskraft och därmed befordrar arbetarklassens välstånd. Vi se den bästa bekräftelsen på snabbteckningens riktighet genom att erinra om att 1933 års parlamentariska samverkan strängt taget inskränkte sig till den do-ut-des-politik, som etablerades i jordbruksoch arbetslöshetsfrågorna. I övrigt var samarbetet mellan socialdemokraterna och bondeförbundet icke nämnvärt livligare än mellan socialdemokraterna och andra partier. Och om det verkligen funnits den naturliga samhörighet mellan » arbetare och bönder », som hr Engberg nu lovsjunger liksom hrr Fredrik Ström, Richard Lindström och andra mindre profeter med stor fermitet gjorde i maj 1933, hur kan man då förklara, att bondeförbundet — vilket numera alltid av socialdemokraterna för enkelhetens skull men till något förfång för sanningen identifieras med bönderna — vid årets riksdag i praktiskt taget varje stor fråga och på alla upptänkliga områden intimt samarbetade med övriga borgerliga! Den första slutsats, som vi draga av ovanstående, är att bondeklassen alltjämt har en egen och stor uppgift att fylla i svensk politik. Den uppgiften består varken i att gå i flock med det socialdemokratiska klasspartiet eller att öppna en strid mot arbetarklassen som sådan eller mot andra klasser överhuvud. Olika grupper böra kunna inom tillbörliga gränser och på ett legitimt sätt fullfölja sina välfärdssyften utan att klass därför reses mot klass. De behöva fördenskull icke heller inveckla sig som klasser i ett inbördes samarbete, som för priset av ömsesidig tillfällig materiell vinning äventyrar deras djupaste traditioner.