Teresina fläktade s å häftigt, att de små lågorna blåstes ut, hon stod alldeles blek nu i det sista dagsljuset, som gled in mellan de brustna hvalfbågarna ute från hallen. - 32 - " Hvad gör du? " frågade signoran och kom med grytan för att sätta på. Men så märkte hon, att hinken var tom, och vattenbäraren skulle ha kommit redan före solnedgången. som återljöd från trappor och tomma korridorer. Dörrar öppnades och stängdes, och alla ropade efter kallt vatten: aqua fresco, aqua fresco! Klosterskolans vaktmästarefru, gatsoperskan (den enda i Capri), åsnedrifverskorna, alla kommo ut och ropade. Och då ingen kom, gingo de ned för alla de hundra s t e - gen, ned till den inre stora gården, där vattenbäraren hade sitt krypin. Men Teresina kastade palmbladet ifrån sig och skyndade in i signorans rum. Hon k a s - tade sig ned för den helige Sebastian, och med sina mörka bruna ögon lysande inför ljuset, som just nu häftigt fladdrade, talade hon med knäppta händer: " Det är inte sant, det är inte sant, hvad s i g - noran säger, att hon aldrig har klagat, därför att hon har dig, helige Sebastian. Hon klagar på s i g - nor Lomboni för han är häftig ibland, hon klagar på honom h e l a dagen, och det ska jag höra på, och j a g är ju ingenting, och mor bär sten på Punta Tragara. Men du vet inte, helige Sebastian, hur signoran pratar hela dagen, när signor är i Neapel. Hon klagar öfver, att hon inte kan gå på Piazzan, för hon har inte kläder nog, och signor är visst mycket snål, eller också tycker han, att signoran kan hålla sej borta från Piazzan, nu när hon börjar bli gammal. Men signoran vill dansa kan du tänka! signoran vill dansa, och hon klagar öfver, att hon är så stor och tung! Och hon klagar öfver, att jag inte kan hålla eld i glöderna, när hon står med sin gryta, men hon är s å långsam, så allt hinner glöda ut, innan hon kan sätta på.