Viktigast är att hålla skriftspråket fritt från större avvikelser; och just på den punkten kan, som erfarenheten redan visat, ett ganska gott resultat vinnas. Dessa finländska strävanden ha här berörts icke endast därför att de i och för sig måste vara av intresse för en rikssvensk publik, såsom vittnesbörd om det bildade svenska Finlands uppfattning av moderlandets kulturella rangställning. Den, vars tillvaro är hotad, ser ofta klarare och längre än den, som känner sig trygg. De svenska finlänningarnes fruktan för kulturell isolering som följd av språklig isolering bör ha vissa allmänna lärdomar att giva. Från en synpunkt ha också i Sverige den språkliga differentieringens faror beaktats, nämligen från den sociala. Man harUTTRYGKSBEHOV OCH SPRÅKRIKTIGHET 407 klagat över skriftspråkets alltför stora förkonstling, dess alltför stora svårtillgänglighet för de uppåtsträvande massorna; som bot för det onda har anbefallts skriftspråkets närmande till talspråket. Ett sådant reformprogram har — åtminstone delvis — haft teoretiskt stöd såväl uti Noreens populära bekvämlighetsprincip och hans krav på anpassning efter publiken (upptaget av Cederschiöld), som uti den individualistiska språkriktighetsuppfattningen. För övrigt bär detta strävande en dubbel tidsprägel: å ena sidan har det en demokratisk nyttighetsfärg, å andra sidan är det ett uttryck för en individualistisk obenägenhet att underkasta sig hävdvunna föreskrifter. Skriftspråkets reformering till större likhet med talspråket är emellertid en sak, som också bör ses från andra sidor än hänsynen till den demokratiska utjämningen, bekvämligheten eller det individuella tycket. För det första bör det ihågkommas, att varje förändring, vilka fördelar den än må ha, också har en nackdel, nämligen att göra ett avbräck i vår samhörighet med gångna släktled. En stark omstöpning av vårt skriftspråk skulle medföra, att den äldre nationallitteraturen, den klassiska litteraturen, skulle bli föråldrad till sin form och svårtillgänglig för alla utom för ett litet fåtal av de högst bildade. Denna synpunkt hade redan 1874 framhållits av Es.