Hvilken är orsaken till skillnaden i Kön? – Fortplantningens ändamål endast? – Visserligen bland Djuren, eller öfverhufvud bland alla blotta Naturvarelser. Men hos Menniskan är med detta ändamål förenadt ett högre; ett ändamål, hvarförutan fortplantningen aldrig kunde bli en fortplantning af andar, en fortsatt plantskola för Himmelen. Den egentliga orsaken till könsskillnad bland Menniskorna är, att mennisko-varelsen, hvilken icke (liksom Guds) förmår i en och samma personlighet omfatta alla sina grundväsendtligheter, skall ändock kunna i dem alla framträda och i dem alla utveckla sig; och det på ett sätt, hvarigenom dessa väsendtligheters behof af hvarandra kan lifligast uppenbara sig och ljufvast tillfredsställas. Man ser häraf, huru ytlig den föreställning är, att köns-skillnaden är en blott kroppslig; som derföre skulle, enligt ett inbilladt ”renare” begrepp om själens odödlighet, försvinna med det i grafven qvarlemnade materiella omhöljet. Denna föreställning är, fullt ut, lika tanklös, som den nyss skärskådade föreställningen om de osaliges ondska såsom något dem vidhängande yttre, hvars sjelfnödvändiga följder alltså skulle när som helst, om blott Guds rättfärdighet tilläte det, kunna dem fråntagas, och för alltid utplånas, genom ett blott godtycke af hans barmhertighet Att afklädas könet, vore detsamma, som att afklädas personligheten, d. ä. upphöra: ty i Mannens varelse, så den själiska som den lekamliga, gifves ej det minsta, ej ett grand, vare sig af kropp, sinnesart, känsla, böjelse, tanke, lynne, som icke är manligt; och likaså i Qvinnans varelse ej ett grand, som icke är qvinligt. Menniskan är i sitt utvärtes Man eller Qvinna, derföre, att hon i sitt invärtes, ja i sitt allra-innersta, är ettdera; och hon är i sitt innersta väsende ettdera, derföre, att hennes naturs eviga väsendtligheter kunna endast genom denna Motsats komma till den fulla Enhet, hvari de, såsom älskande, bistå hvarandra till ömsesidig förädling och förljufning. Är alltså grundväsendtligheten af Mannens varelse, att lefva till närmast liknande bild af den Eviges Sanning och Vishet; och deremot grundväsendtligheten af Qvinnans varelse, att lefva till närmast liknande bild af hans Godhet och Ömhet, – eller af det, hvari hans Kärlek yttrar sig omedelbarast: så är dermed ock en ursprunglig nödvändighet gifven, som evigt drager dem till hvarandra.