Säsongen ’ var död ’, och modisterna hade godt om tid, liksom äfven nu Lovisa Dorothea, hvilken icke heller gjorde sig någon brådska, men hvars hjärta var långt före henne i snickarens verkstad, där hon visste att hennes älskling nu hyflade och gnodde på af hjärtans lust för att få i ordning sitt gesällstycke, som till hösten skulle underställas den kinkiga pröfningsnämndens kritik. Gå in i andra stugan där borta gästrummet, du vet Du kan lugnt gå och lägga dig, om du vill. Och af denna anledning kom det sig, att den kärlekskranke affärsmannen en afton, när han skulle helsa på sin dufva, fann henne i ett mycket förtroligt kuttrande med en af affärsmannens antagonister. Hon var en moderniserad Ulla Winblad – kanske något ännu sämre. Illa var han medfaren då om natten; illa hade den äfven farit i fångvårdens förvaringsmagasin; och hur kärt det än nu kunde vara att åter gå klädd som en fri man, att ändtligen slippa fångens hemska paltor, såg han dock, att hvem som ville det kunde se att det var något defekt med honom, att han var en som spårat ur och som fängelseluft och fängelsekost gjort gulblek och mager, hålögd och tärd inpå bara benen. Ta ’ vi båt hinna vi ännu fram tills att teatern börjar, och sen bjuder jag på den läckraste supé, du kanske någonsin ätit. Luften var ännu mättad med balsamiska ångor från den flyende sommaren, och trots den sena årstiden kunde man ännu höra ett och annat kvitter från någon skogens bevingade invånare, som drömde vaken därinne bland de mörka furorna i den just icke väl renommerade djupa skogen, hvars krönika kan tälja om åtskilliga våldsdåd. Men det har varit en herre här, som nödvändigt ville träffa er », svarar käringen med ett illparigt leende. Hon dröjde en stund och en lurande blick syntes fortsätta med tankeläsningen. » Hvarför gifter du dig då med henne? » Det är endast för att söka rädda de sista spillrorna af mitt arma förnuft Stannade jag här längre, skulle min lidelse drifva mig till, ja, jag vet inte hvad » Och han fortsatte: Men hon fann sig raskt, när hon svarade: