Här nedan följer en liten axplockning ur konferensresultaten, i den mån dessa framträda i det skrivna ordet, i betänkanden och resolutioner; debatterna ha i allmänhet, om man nu bortser från en del resuméer över rådande förhållanden, varit konfidentiella och ej refererats i pressen, vilket väl betyder, att de till båtnad för det hela kunnat föras med mycken oförbehållsamhet. Största uppseendet har väckts av det betänkande, som avgavs av konferensens ' kommitté för » Inter-imperial relations » och som med åtföljande resolutionsförslag enhälligt antogs av konferensen den 19 november. I kommittén sutto av brittiska ministrar lord Balfour, utrikesministern Chamberlain, dominionministern Amery och ministern för Indien lord Birkenhead. Kanada, Australien, Nya Zeeland, Sydafrika och Newfoundland företräddes av respektive premierministrar, Irländska fristaten av exekutivrådets vicepresident, Kevin 0 ' Higgins. Högsta ledningen av kommittéarbetet hade givetvis premierminister Baldwin. Det omfångsrika betänkandet omtalar, att debatterna i ämnet varit långa och ingående samt att man inskränkt sig till att lägga Brittiska rikskonferensens resultat.DAGENS FRÅGOR 583 en grundval, på vilken framtida rikskonferenser kunde bygga vidare. Man hade helt avstått från alla försök att utarbeta en riksförfattning; riket måste nämligen sägas » trotsa klassificering » och » ej förete verklig likhet med någon annan politisk organisation, som nu existerar eller någonsin försökts ». Däremot gav kommittén en ny, för moderlandet och dess dominions gemensam definition på deras ställning inom riket. Den lyder: De äro autonoma samhällen (communities) inom Brittiska riket, jämlika i fråga om sin ställning, på intet sätt underordnade det ena under det andra i något avseende rörande sina inre eller yttre angelägenheter, ehuru de äro förenade genom gemensam trohetsplikt (allegiance) till kronan och fritt med varandra sammanslutna (associa-ted) såsom medlemmar av The British Gommonwealth of Nations. De senare åren ha visat en växande jämlikhetstendens, som av geografiska och andra skäl ej kunnat förverkligas i federationens — statsförbundets — form utan måst fortgå enligt det enda återstående alternativet, d. v. s. på autonomiens väg. » Varje självstyrande medlem av riket är nu herre över sitt eget öde.