Han rar p8 det klara med hrad som iör honom var öfveroch underordnadt. Hiir falls det inga slitningar mellan ensidig egoism och ensidig sjelWrglBmmelse, hiir fins regulatorn: familjen. Det som egen fördel och valviljaii Mr herr Tobiasson varit s9 oförenliar mot andra, det cammansm3lte h&amp; d natuAgt, det begränsadessd viileörande. Han undrade Bfver att han aldria sett Sktenskapet f r h sa&amp;= sida som nu. Det fans ju en helt an&amp;n betydelse i-det, iin det, som han drömt om. 283 Ueii garnle herm fömjönk i sina tankar, soin han s9 ofta Iirukade göra; hans blick blef frinvaraiide och han gnf icke akt pi, att I~rorsoiien, setlan han slutat sina bestyr ined likörkrusel, nu satt och betraktade honom. Ofver detta godmodiga iniga ansigte med sina stora iiiiistascher och sinn Cinliga (igon hade det lagt sig ett innerligt deltlgandr. Hans eget hjerta var s i rikt och fullt, iiii rörde honoin fattigdomen i den gamles lif p1 ett annat s9tt Bn fSrr, d9 lian sjelf var cn glad student, som njöt af den smula Iienitrefnnd enstöringen förniiitt s k a p omkring sig. Hiir firadt detta hederliga. hjertegoda arisigte! Han lade sin hand på hiistr~ins arm, och hennes (igoii f (iljde riktningen af hans hlick. =Maii kan se Iiur \ .ni1 farliror .Tr att vara ensam *, sade han, och rösten rar mjukare an vanligt, d e n der in9t \ .anda, koncentrerade Iilicken ?r s9 typisk %r deni, som Bro hiinvisade 91 sig sje1fva.r Soni med leii hand v5cktc orden den gniiile lir hans griibbrl. Han s9g upp. och de rörliga dragen jeinnadc sig till ett uiinligt leende.