Hindiah satt framför henne, och hon tycktes serskildt finna sig road af både det owanliga att rita ett Hinduiskt porträtt och af sjelfwa flickans sällskap. Hon bad henne en dag besöka sig i Hindostansk drägt, ty Hindiah war nu klädd så, som de Europeiska damerna brukade det. Den gode poeten war wäl sysselsatt att betrakta porträtterna, som prydde rummet, men jag såg alltför wäl, att hans blickar esomoftast flögo på Hindiah. Efter en intressant timma togo wi afsked, och jag hemförde poeten och min dotter samt underrättade dem om det som tilldragit sig. Poeten råkade genast i eld och låga. Han försäkrade, att generalguvernören war en den rysligaste niding och tyrann samt att furstinnan war ett högst elakt fruntimmer. Jag bad Carlén beskrifwa för Hindiah huru det wanligen tillgick i den lysande hofcirkeln, och han framställde för oss målningen af en Persisk Satraps högmod och lyx. På aftonen beslöto wi att besöka operan, serdeles som några utmärkta sångare der skulle uppträda. Den nya Ryska teatern war belägen på Skeppsholmen, der en under Swenska tiden påbörjad men aldrig fulländad kyrka war inredd till det profana ändamålet, att förlusta den teaterlystna publiken. De förnämsta af den fordna Swenska scenens artister woro borta. Det war en Rysk-italiensk trupp, som i stället uppförde operor och balletter, merendels alla åsyftande Rysslands ära. Till wår stora förundran och harm uppfördes denna afton en opera af Naumann, som hette Alexander den Store. Pjesen war alldeles samma härliga mästerstycke som under namn af Gustaf Wasa förtjuste alla Swenska hjertan. Nu hette Gustaf Wasa Alexander och Christiern Tyrann Napoleon. Hela stycket gick ut på att fira Rysslands triumf öfwer den Fransyske hjelten. Det war endast med wåldsam ansträngning jag förmådde uthärda hela stycket. Carlén kunde endast wara inne under mellanakterna.