Han rådde honom att begifva sig till Rom för att där ut­ bedja sig den helige faderns välsignelse och en värdig lärare i d en rätta tron. Zagachrist förklarade sig villig att följa priorns råd; och då han alltså röjde så pris­ värda föresatser, kunde munkarna icke neka honom gästfrihet medan han väntade på en passande skeppslägenhet från Joppe, Jeru­ salems hamnstad, till Italien. Det dröjde öf­ ver fre månader. Under denna tid lärde sig den unge fursten Orientens hjälpspråk " lingua franca " och omvände en ung judinna. Ändtligen inskeppade han sig tillika med negern och Schakalen — som näsfan genom ett un­ derverk hade undgått att bli ihjälbiten af Jerusalems hundar — på en venetiansk galeas, som förde honom till Brindisi, hvarifrån han landsvägen färdades till Rom. Resenärerna färdades bekvämt; resterna af den abessiniska statskassan medgåfvo ännu utan svårighet i nköp af en häst för den unge konungen och en mulåsna för f. d. fi­ nansministern. Schakalen Benjamin gick fill fots. Vid d enna tid v ar Urban VIII G uds ståthål­ lare på jorden. Han skref latinska vers och var så fredsälskande, att han aldrig förde krig, såvida det inte var nödvändigt för att indrifva någon fordran, som fallet var med hertigen af Parma. Denne ogudaktige fur­ ste, som dock hade en påfve att tacka för sitt herfigdöme, kunde nämligen omöjligt med fredliga medel förmås att betala hvad han var skyldig-den h eliga stolen. Men d å kejsa­ ren anmodade påfven om ett litet l ån för att med större framgång kunna föra kriget mot kättarnas öfversfe, Gustaf Adolf, som just då härjade vildi i Tys kland med sina svenska och finska bondbassar, fick han ett blekt nej. Så fredsälksande var Urban VIII.