Hären gjorde halt och slog läger, innan den ännu hunnit den vildare bergstrakten, i hvars dalar den hade att söka sina fiender; och biskop Petros afsände tvenne af sina prester till nybyggarne med ett bref, i hvilket de tillförsäkrades fred och förlåtelse på tvenne vilkor: att de nämligen omedelbarligen skulle utlemna alla brottslingar, förrymda slafvar och andra flyktingar, hvilka icke tillhörde kolonien, när den anlades; samt för det andra, att de skulle högtidligt afsvärja sina religiösa villfarelser och återvända i den rättrogna kyrkans armar. De begge prester, åt hvilka denna beskickning blifvit anförtrodd, funno, när de anlände till den först bebyggda dalen, dess innevånare redan stadda på tåg till den svårtillgängliga inre trakten, medförande sin flyttbara egendom. Det var ett långt tåg af beväpnade män, af qvinnor och barn, af hjordar och dragare, belastade med de öfvergifna hemmens anspråkslösa skatter och med skördar, i förtid afmejade från åkerfälten. Mot aftonen återvände de begge utskickade med det svar, att nybyggarne förkastade de begge vilkoren såsom oantagliga. Det var deras fordne broder Theodoros, som å rebellernas vägnar hade lemnat detta svar. Af Krysanteus och hans dotter hade de utskickade icke sett en skymt, ej heller hade de kunnat utforska, om dessa personer verkligen funnes bland rebellerna eller icke. Presbytern Eufemios stod emellertid fast vid den försäkran, att han under sitt besök i bergen hade sett Hermione. Att Eufemios sett rätt, bekräftades sedermera, när de af prokonsuln Annæus Domitius anförda trupperna bestodo sin första strid med den lilla kättarehären. Man hade igenkänt Krysanteus i en ryttare, som å rebellernas sida utdelade befallningarne, ledde rörelserna och understundom deltog i handgemänget.