Och med greven med fördenskull, med greven med. Så upptäckte han Träsken. Hon sköt flickan åt sidan, öppnade dörren, vände sig om. Ty det gagnar pilten föga att kära mor har ett det ömmaste hjärta Då finge jag väl heta Lars eller något annat riktigt? Ska länsman köra snart? Men hans tänder nafsade efter hennes öra. Vid skälet där vägen delar sig åt Hoby och åt Frönsafors höll Träskens kärra. Sa mor inte, att Valborg var här? Nej. Mor böjde sig ned, viskade: I bädden vilade en mörkögd, svarthårig flicka. Vore det min dotter, skulle jag gråta blod. Och så pojken förstås, som skulle komma hem vid första go ' vär. Där, ja. Plötsligt sade hon i förändrad, allvarlig men mild ton: Hon satte sig på en bjälke, ställde gossen framför sig. Men kolran slapp jag och inte heller någon av besättningen fick den Där ska ändå plöjas. Det är bäst I ger er av nu. Varföre då, då? Hon trevade efter flickan, men fann henne icke. Och det ska den. Och fått betalt? frågade Daniel och ansiktet lyste upp. Han tog åt bakfickan, skakade på huvudet. Då jag vid sjutton års åIder förlorade min salig far och befann mig i ett ruinerat hus, gick jag, som i parentes sagt alltid lidit av sjuklig inbillning, till fars goda vänner och trogna grannar, begärde ödmjukt protektion. Jag tror ' t, sade mor i Sutre. Packa er hädan, sa jag! Han återvände till plogen och barnen återvände hem. Mor i Sutre började grata. Det får en säga till hans heder, sade mor i Sutre, att han tar vara på smulorna. Du rastar, du, men sysslorna rasta inte för så vitt en vet. Brodern lydde. Hon frågade: Jag har tröttnat. Mor i Sutre kravlade försiktigt ur kärran och steg långsamt uppför kökstrappan. Det är sex stycken borta vid grinden. Och han räckte ut tungan - om åt den frågvise länsmannen eller åt den lekfulla mamsellen eller åt de svidande fingrarna kan vara osäkert. Och där hade han Bina och kärran och lådan. Små steg, små steg! Men åt mor sin hade han hojtat och skällt systern från heder och sansning.