– Frukta icke – afbröt henne Magnus. “ Fångarna “ trädde ut. Utan att hafva upplefvat några som helst äfventyr anlände de till Kalmar, och Åke ställde genast stegen till fogden, ty det intresserade vår unge vän att så fort som möjligt få lära känna orsaken till hans ditkallande. De kommo allt närmare, och slutligen sköts en klaff åt sidan, och dörren öppnades. Du åldriga skog, huru många år, decennier, huru många sekler har du ej så sjungit din sång för människors barn; tusende vindar hafva spänt bälte med dig, och stormens il har ideligen gjort sitt anfall mot eder, I träd, I jättar! Ett sorl af missnöje gick genom hopen. Nils Dacke ”. Hans vänskap med de båda männen tycktes vilja taga ut sin rätt, och han var verkligen betänkt på att rusa fram till vännernas hjälp, men denna tanke flög lika fort, som den kommit, detta till Åkes egen nytta, ty hvad förmådde han väl uträtta mot tjugo vilda sällar. Då sorgetåget med den döde anländt till grafven, hade hon sprungit in i skogen och där gömt sig, men när det aflägsnade sig, smög hon sig åter fram till sin faders sista hvilorum. Jon, som naturligtvis ej ville villfara mannens begäran, steg högre upp i trädet, ända tills han slutligen försvann ur den arge, svärjande bondens åsyn. – Du ångrar dig således redan. – Här omkring växa många och höga träd, och en snara är snart förfärdigad. – Adelsmannen är min dödsfiende bonden min bäste vän. – Ja – blef Kronas svar. Sedan den öfver de djupa vattenfyllda vallgrafvarne förande vindbryggan nedsläppts af en beväpnad tjänare, gå vi öfver densamma och befinna oss så i borgens vestibul. Som en hund skall han dö; det säger jag Eder, lämpligare dödssätt kunde hans nåd Dacke ej hafva utfunderat. – Rädda honom ur Dackes våld – hördes en svag, bedjande stämma från den säng, hvari fru Gunilla hvilade – Hjälp honom, Herre Gud – fortfor samma stämma, denna gången mera beslöjad.