Medan den danska författarinnan sitter på terrassen i vit linneklänning i solnedgången och väntar på älskaren som flytt, är S. rädd att hennes liv aldrig mer kommer att vara helt och hållet hennes. På andra sidan ligger kroatiskt territorium. Hon måste hitta på både en far, en familj och en historia åt det. Hon promenerar i en stad, det är en stor stad. Vi befinner oss fortfarande i samma värld, tänker hon. Hon var, liksom byborna, av fel nationalitet. Vid ett tillfälle drar N. ur förklät fram ett runt, gult majsbröd. S. ser att han är stolt över att vara i vuxna mäns farliga sällskap. Hon vet att om hon vänder sig om en gång till kommer hon inte att se något annat än det grå rökmolnet som täcker solen, och hon kommer snart att börja tvivla på att byn B., hennes liv, hon själv någonsin existerat. Läkaren knäpper händerna på bordet som om hon tänkte be. Hans röst tonar bort i hennes snyftningar. Fönstret i kontoret är stängt. Ansiktet är täckt av hucklet och händerna är instoppade i armhålorna. Och faktiskt, S. märker att alla kvinnorna instinktivt verkar hålla sig till den regeln. Väntar på att också hennes ansikte ska skina upp i ett leende som ska ge dem som måste stanna kvar i lägret ett hopp om att det nuvarande livet har en mening och att det är värt att vänta på papperen, att det är värt att hoppas. En kjol. De hade kysst varandra. När de dyker upp i hennes minne på det här sättet, då ser hon dem faktiskt. Ibland glömmer S. att här inte finns någon sann solidaritet, bara kampen för överlevnad. Med ena handen står hon lutad mot käppen. Beröringen får henne att slappna av. Hon ser sitt tidigare ansikte, som hon helt har glömt bort, komma upp till ytan, som om hon med hjälp av sminket förvandlades till en annan kvinna. Känslan av att närvara vid något overkligt förstärks. Hon gjorde det helt omedvetet, kanske var hon inte riktigt vaken. Eller som utför order. En stund ligger hon stel av skräck. Ibland lyckas hon slappna av helt. Hon tycker sig ha fått ett försprång. Och även om man tror på det kan man inte tänka på det, det skulle ta knäcken på en. Det är en vän till min bror, min bror lever, säger hon lyckligt. Dagen är vacker, solig.