En fråga utaf vigt det gäller, Sjelf tveksam, vill jag ha ett svar. Jo, saken ä r. men hör, Charlotte, Mins du väl än den sista balen I våras — ja, hos generalen? Jag minnes än, den väckte smått Uppseende i hela salen. Nåväl, jag dansade en dans, Nej, två det var, också med Frans — Jag menar herr notarie Lingen. Han är ett original som ingen, Nej, maken än bestämdt ej fans: En löjlig en, en riktig björn, Som sitter helst uti ett hörn Och reflekterar öfver tingen, Men borde ledas kring i ringen. Jaha, ju^t ringen, du! Nå väl, Du vet, jag är en frigjord själ, Hvars valspråk ständigt är, att vinna Jemlikhet mellan man och qvinna. Blott ej i krig, ty der i hjäl Slår man hvar ann, du bör besinna. Jag eljes hinder ej kan finna, Att vi med kortklippt chevelyr Gå kring och mannen med turnyr. Jan. Jag tänker högt om qvinnosaken, Men han — säg, har du hört på maken? Förklarade rent ut, han skyr — Om ock det stred mot nutidstonen — Dock hela emancipationen, Att, när derom blir tal, han flyr För att sig kunna hålla vaken. Du kan förstå, att jag blef stött, Och det i allra högsta gradeu. Men hur det är, jag sedan mött Min plumpe björn alltjemt i staden, På bjudningar, på promenaden (Jag fått en hatt, monterad rödt — 1 morgon skall bestämdt jag ha den!) Och tänk en dag — men tyst min vän För guds skull, tyst med detta — ä n! En dag han djerfdes nästan fria Till din väninna, just till Mia. Han såg på mig så underbart, Så djupt, så drömmande, men klart. Såg på min hand, på den der ringen, Du vet (jag rodnade förskräckligt) Och så han frågade, om ingen E n annan skulle gifva snart. Jag skulle tro det var tillräckligt? Men fast än grufiigt intressant, Jag höll mig ändå på min kant Och sade, att i bojor bunden Och vigd just vore likadant. Ja, att på ett det komme ut Gift och förgift i sjelfva grunden — Jag ångrade mig strax på stunden: Ty med vårt samtal var det slut.