Nu hade hon plötsligt blifvit för honom en lefvande verklighet, som han kräfde medkänsla af, och med ett skratt så smittsamt muntert som en vårbäcks porlande, kastade hon sig till hans breda bringa, slog armarna kring hans nackfettvalk och kysste honom: – Min älskede Gris, nu må du entelig låte din lille baronesse gratulere – Tack, käraste Kirsten Krognos – han kysste henne tillbaka och gjorde sig vänligt fri från hennes armar – jag får verkligen bekänna, att min vän sjöministern beredt mig en mindre treflig öfverraskning! Nio skott – Är ett for hver af sånggudinnerne – afbröt hon – Eilert skref, att de icke tordes ödsle bort mer krutt – af forskräckelse for statsrevisorerne – När man skickar svenska flottans stolthet, Gunnar Stjärngrip, till Flundrestrand för att salutera sin gudfader, är det futtigt att spara på krutet! Han skakade sitt hvita hufvud ogillande, och sedan han väl kommit i farten, fortfor han: – För resten har jag så ofta bedt dig tala rent språk – men låta mig slippa den förfärliga blandningen! – Men min lille Tyksak – Tyksak – Tyksak? Nej, jag undanber mig det förskräckliga danska tillmälet! Kalla mig i Guds namn tjockis, om du tycker att det tilltalsordet anstår en andens storman Hon dränkte hans grymtan i en störtsjö af skratt, svepte täcket beslutsamt upp öfver hakan och undstack sig längst bort i den breda sängen: – God natt, Snaskebasse! Du har vaknet på galit öre. Sof en stund till, så kanske humöret blir bättre! Därmed försvann hon under täcket, och skalden sjönk tillbaka mot sitt örngott. Men sofva kunde han icke. Han hade feber i kroppen och därtill samma behagliga spänning, som när han var barn och vaknade julafton.