Först försökes handarbetet och hon &amp; r klok nog att icke blygas för att sy för betalning; men efter ett 8rs ihärdigt arbete blir det henne tydligt att hon ej kan lefva p&amp; denna förtjanst. SA g8r hon till en välvillig farbror, som försäkrar henne att nu alla otrirBden äro öppna. för kvinnan, hon kunde vtilja hvilket yrke som h&amp;lst. " Kunde hon bli ingeniör? " Nej, icke utan att först genomg8 tekniska högskolan. " Kunde hon f&amp; studera der? " Nej, det fick hon visst inte, och hvarför skulle ocksh fruntimmerna g8 i vsgen för karlarne? - Nu begifver hon sig till en annan gammal vän, hofrattsrildet, som ger henne tv&amp; goda r8d: att söka anställning som renskrifvare med tjugufem kronor i niauaden, och att rätta munnen efter matsäcken. " Men det a r alls ingen mats&amp;ck. Det tir ju p8 sin höjd en s~iiltpAse !~ utbrister Alma. Ett försök pil en tidningsbyril slir icke heller vii1 ut och slutligen söker hon plats som kontorsbiträde hos en affärsman, som endast använder fruntimmer. Denne herre ä r stor väu af kvinnosaken och .likal liberal i ord som motsatsen i fordringar. Samma arbete men icke samma lön som ett manligt biträde. " En kontorist Br en kontorist, vare sig man eller kvinna, men ser ni, ett fruntimmer behöfvesl inte sil mycket som en karl. " Man förstir Almas invandningar och .hur hon talar sig varm, halft förskrackt öfver sin egen dristighet ty .om rnhnga täiilia som hon, är det blott f&amp; som vaga sil yttra sig. - Förf. slutar berättelsen med följande sens moral, ungefärligen sillunda uttalad af en bankfröken med half inkomst mot hvad männen uppbara. " Vi nöja oss med nigra hundra kronors inkomst, ty vi födas, klädas ch harbergeras af nara anhariga. Det är icke vardt att brAka för andra, för det der stora flertalet som icke har samma förmilner och som icke lian lefva pil den lilga inkomsten.