Att Skjöldebrand före sin afresa haft ett märkligt samtal med hertigen af Södermanland hade F. fått veta, den gången af Liungfelt, hvilken underhöll de mest olika liai-soner med konspiratörerne, allt efter som fina middagar och vackra flickor samt glada supéer vankades på det ena eller andra hållet. Liungfelt försäkrade, att Skjöldebrand rent af offererat hertigen att blifva den som skulle sauvera Sverige, det vill med andra ord säga taga tronen från Gustaf Adolf, en gemen offert, hvilken hertigen, om också blott för syns skull, upptog ganska onådigt, och som hertiginnan besvarade med kallt förakt, då äfven hon derom fått notis. Borta voro de emellertid, och baron v. Bensheim, hvilken mycket umgåtts med hertig Karl i senare delen afFebruari, försäkrade, att hertigen vore en god slägting och loyal undersåte. Om baronen menade ärligt och sjelf var duperad, eller om han ville, af orsaker, som voro ganska svårfattliga, skydda hertigen och ordensbrodern var omöjligt att afgöra. Orostiftarne voro borta, det är visst, och derför hade ' F. ansett sig kunna lugna alla dem som ännu hyste farhågor. Men då kom det besynnerliga uppträdet hos fru X. Hvad skulle resultatet blifva af allt detta? F. var mycket nyfiken att få veta hvad som passerat V på Haga, när fru X. och v. Bensheim anlände dit sent på aftonen, men baronen var under de följande dagarne mycket tystlåten, att icke säga mystisk, och då F. gjorde visit hos fru X., blef han ej mottagen, Så kom början af Mars och dermed ryktet om ätt vestra armén vore stadd i marsch mot Stockholm för att göra revolution. Det ryktet hviskades forst inom den finare societeten, men spred sig snart ute bland folket och hade en riktig mirakulös verkan. Hela staden kom i rörelse. F. skyndade till slottet för att begära audiens.