– Vi skola icke bli ovänner, för att våra åsikter äro olika, sade han vänligt till Lundby. – Ni får undvara mitt sällskap en timma, klockan är bara elfva och innan tolf är jag tillbaka. Det var en allvarsam situation, och det fordrades också en hängifven tro på rättmätigheten af sin sak för att på en sådan tid och med en så bristfällig utrustning inlåta sig på en strejk. Maskinernas stampande hade upphört för dagen, gasen släckts, och ånghvisslans gälla signal väntades ifrigt af arbetareskarorna, för hvilka fabriksportarna ej öppnades förr än på klockslaget. – Ja, jag vet också hvad jag säger. – Nej, jag försäkrar, sade Villars och såg likgiltig ut. Jag fruktar, att vi dogo af svält innan dess. – Och du har varit oförståndig och gråtit igen? Men tretusen kronor torde väl vara mer värda än en gammal ful guldring, om den så också har tillhört en Engsmarck. Hon måste förklara sig på något sätt. – Det har ingen gjort, men nu bekräftar du i alla fall mitt antagande. Hade han stannat litet längre, skulle han emellertid fått närvara vid ännu ett par besök af ungefär samma slag som Hedins. – Jag kan ingenting göra åt saken. – Ja, det är jag säker på. Eftermiddagen hade hon tillbringat hos de rusiga båtkarlarne och nu hade hon just varit och sett på dem, där de TJUGUSJÄTTE KAPITLET. Emellertid var Fanny för trött att fästa sig vid dessa omständigheter, som hon ju lätt nog kunde ändra till ett bättre. – Där hör ni ju, sade Villars, er fosterfader har också lagt märke till den. frågade Ivar Persson skarpt och öppnade sina ögon mer, än han brukade. Är det klart nu då? – Ah, se så, inga barnsligheter, mumlade han smått förtretad. Han släppte sitt tag, säker att nu äga henne fullständigt i sitt våld. Ni måste vara lika listig som han. Så ha vi fått löneförhöjning hela bundten – hick – af hvem? Kanske hennes hjärtlöse fader lefde af hennes last? De orena fotogénlyktorna spredo ett diskret sken öfver nöden, som här hade sitt hemvist, i samma gatukvarter som rikedomen.