När kvällen kom och vi intagit en grundlig aftonmåltid bäddades åt oss i den så kallade trappkammaren, belägen i bottenvåningen vid början till en lång, smal korridor, som utmynnade i gafveln åt parken och slutade på högra sidan med ett mycket anspråkslöst litet rum, till hvilket baronen under sin sommarvistelse gärna drog sig undan från högtidsvåningen en trappa upp. Denna lilla kammare var förmodligen baronen ' kär, emedan han lär bebott densamma som gosse, då han varit sin fader följaktig till Ramsjöholm. Högtidsrummen i öfre våningen voro naturligtvis vid dessa middagar upplåtna. Matsalens väggar pryddes af ärevördiga familjporträtt. Till vänster från salen var biblioteket, rikt försedt med i synnerhet fransk litteratur. Detta rum utöfvade på mig stark dragningskraft för planschverkens skull, men det tilläts icke pojkar att rusta därinne. På golf vet vid eldstaden i matsalen låg en stor medelhafssnäcka, som beredde mig nöje därigenom att jag satte snäckskalets öppning till mitt öra och lyssnade till luftdragets sus. I mamsellens rum till höger innanför salen ha vi ingenting att göra. På Ramsjöholm uppföddes många vackra unghästar, och det gjorde baronen ett nöje att låta dem vid en lina löpa rundt för sig. Eljes sysselsatte han sig mest med studier i biblioteket. Innan baronen efter sin sommarsejour 1898 lämnade Ramsjöholm, plägade han göra ett kort besök i prostens och komministerns boställen, en uppmärksamhet, hvaraf vederbörande kände sig högeligen smickrade. Vid afskedet tillgick det ungefär som i fru Lenngrens skildring af » det grefliga besöket »: » De nego på tröskeln, de nego vid grinden Och stå där och niga ännu » Mamsellen hade intet umgänge utom kvartermästarens familj. Baron Jakob Adlerbeth omkom genom drunkning den 2 september 1844. Hans lefnadstecknare säger om honom, enligt Herman Hofberg i Svenskt biografiskt lexikon: » A f en högst bestämd karakter förenade han därmed det varmaste, redligaste hjärta och en trofasthet utan gräns, som gjorde honom dyrbar och oförglömmelig. » Till sitt yttre var baronen, så vidt jag minnes, af medellängd, mörklagd, snarare mager än fet och flärdfri i allt sitt uppträdande.