I den gulbleka halfvan syntes ett par små, grå, aldrig stillastående ögon, hvilkas blickar med pilens hastighet, äfvensom ock med dess udd, genomborrade hvarje föremål. – Vid Linköpings gymnasium. Hvem stämmer vår dotter ogunstig mot Herman? Men har du också besinnat, hur långsamt det går med befordran på den lärda vägen? – ropade den i namn nämnde öfverljndt, i det han kastade sitt rikt belockade hufvud tillbaka – Underverk! Men hela stugan genljöd af smutsig sång, under det den vilda stampningen nedträngde i jordens innersta, liksom en väckelse till dess mörka makter att komma hit upp och deltaga i orgierna. Den ena efter den andra hoppade öfver muren in på kyrkogården, men så förbittrade voro bönderna, att de ville begifva sig efter; och säkert hade striden inträngt i sjelfva helgedomen, fördrifvande friden ur dess enda hittills ostörda boning, om ej pastorns raska mellankomst satt en gräns för ytterligheten. Nu triumferar du öfver mig, men tror du ej, jag kan få dig fast också, ifall jag ville samka sak? Genom denna hennes önskan såg Herman med glädje en utväg att kunna i någon mån gälda hennes mångåriga mödor. Men den bleka December-solen hade redan sjunkit ned bakom taken, på elfbrädden satt strömmens stare inslumrad, och stjernorna speglade sina hulda ansigten i den is, som låg öfver qvarndammen. Men finge jag säga, hvad jag tänker, så tycker jag, det vore försigtigast, att Isabella och Herman ej träffades för ofta. Men vid motsatta sidan stod gossarnas mörka flock, lik en dunge af unggranar, som täflande skjuta i höjden. Och för att åt henne lätta detsamma, tänkte jag bjuda både Schesmer och Herman, så kan hon, när båda äro närvarande, sjelf anställa jemförelser dem emellan och derefter bestämma sig. – Det kan göra mer, än du i hast besinnar, ty såg jag rätt, så lefver barndomsböjelsen ännu qvar hos Herman, och kyssen förstärkte densamma. du är ej mer, den du var. «Akta dig, Qvistberg!