betjänten med ett bredt, godmodigt smil. Anderberg studsar, RÖNNE. fått nog, båda två. Tack, jag har redan försett mig. Nu kunna vi ha ANDERBERG (bugande). Får det inte vara? RÖNNE. Nå, om vi skulle ta en till. Skål, Anderberg! ANDERBERG förstå). (bugar, men låtsar icke RÖNNE. Tag ett glas, gamle skämtare. ANDERBERG. Det kan aldrig komma på frågan. STENSTRÖM andfådd). (i dörren, varm och chartreuse ofvanpå en sådan dans, det är alt hvad njutning en människa har behof af. Hå, hå! Här kommer man lagom, tycks det. En RÖNNE (med ett smil). dricka.) För tillfället åtminstone. Skål! (De klinga och (Anderberg seglar bort med brickan.) STENSTRÖM (kastar sig i en ämma). RÖNNE. Nu tar man farväl, hör jag. STENSTRÖM. Åh ja, ja, ja! Det var skönt. RÖNNE (vill resa sig). Ja, så får man väl ge sig i väg. STENSTRÖM. bäst på med att knuffas i tamburen. Fröken Sandgren Du kan gärna lugna dig en stund. Man håller som kämpar som gälde det lifvet eller kvinligheten för sina galoscher. Det, fins ingenting otrefligare än att stå i kö för att trycka värdfolket i näfven. RÖNNE (återtager sin plats). egentligen bogsera min syster. Nå ja, det brådskar kanske inte. Men jag skulle STENSTRÖM. drick porter i stället. Hon har nog den som bogserar sig. Gå med ut och RÖNNE. Nej fan! Man måste hålla en smula på anständigheten. STENSTRÖM. Du? (Skrattar.) RÖNNE (lätt). allmänhet fan. Men under nuvarande förhållanden måste man, gunås, hålla till godo med moralen, d. v. s. skenet. STENSTRÖM. Ja; jag är inte bornerad, och sedligheten ger jag i få vi Bruhn med.