Kontoristerna fortfara att raspa med sina pennor, slå- upp och igen de stora kontorsböckerna, men eljest ar allt tyst. Endast en gång höres från det inre rummet en misstänkt hostning, som kommer kontoristerna att draga p i munnen åt hvarandra och mamsellen att hastigt höja sitt hufvud och se bort till dörren. Det lyser till i hennes små, ljusa, blinkande ögon, och leendet blir ä.nnu förnöjdare. Aha, man lurar henne inte så lätt - hon skall sitta kvar anda till micidagen, om det behöfs. E n besökande infinner sig sliitligen, som måste triiffa grosshandlarn, han ar till och med stald dit till den tiden. " Nej se, grosshandlar Nöller: 7, utropar mamsell Klein och närmar sig ifrigt den intriidande, hvilken ryggar ett steg tillbaka och ofrivilligt lagger handen pil den ficka *, deri hans pliinbok befinner sig. - " Så utmärkt bra att grosshandlarn skulle komma hit just nu, d slipper jag gal omvägen till kontoret. Det är nämligen fråga - lun - om ett litet bidrag till. till. n Mamsell Klein tar fram en pilse af javastramalj, som hon hittills hållit dold under kappan, och börjar demr ifrigt draga fram det ena hopvikta papperet efter det andra. I detsamma öppnas dörren fr#n det inre rummet, och. grosshandlarn träder ut med ett på en gbng resigneradt och bekymra&amp; uttryck i sitt ansigte. " Och der bar vi ju grosshandlar Bäckströmn, utropar mamsell Klein, förtjust åt att ha fångat båda guldfiskarne i sitt nat. * Det ar som jag nyss sa ' till grosshandlar Möller - fråga om ett litet bidrag. se här. nej, inte den här listan - det ar för kyrkan i Rusterud, den ar fulltecknad - det här - nej, det ar för trasskolan, der har jag visst redan fått herrarnes namn - men hare7 ' Hon lagger hufvudet på sned och ser bedjande på herrarne, i det hon håller hela bundten med papper i sina hander, hvilka äro kladda med hanskar, genom hvars trasiga toppar hennes fingrar sticka ut.