skjortärmarna och grått, snarare än hvitt förkläde fram. Matrester, som lefverkorf, limburgerost och dylikt, hade fläckat hans dräkt, där han förmodligen torkat någon förskärarknif. Han såg ut som en slaktare men var utan tvifvel uppassare. Gom in, skrek han, eller gå ot. Warum bleiben sie doch hier so, so, in oder ot damn it! Nordling hoppade in. Den lille kyparen fortsatte, darrande på målet af både spritinverkan och förskräckelse och med hvitlöksstinkande andedräkt: Vi måssde natürlich stänge här in tette ferbannede väder se på det golf! Hjälp mick no, så får tu en glas bier. Åskan skrällde till och blixtar ljungade de tycktes hväsa vid själfva tröskeln. Inifrån lokalen hördes en hög och skroflig basröst: Raska på, fyllhund, sätt bommen för här får ingen mer komma in. Glas bier hjälp mick tu, hviskade uppassaren. Han sköt till ett par stora innerdörrar, delade på midten i flygelvikningar, och Nordling tryckte axlarna mot plankorna, samtidigt prässande ned med sina starka händer en stor järnbom, som den lille flåsande tysken knappt mäktade hålla. Den passade slutligen i kramporna och de reste sig andfådda upp. Golfvet, närmast dörren, tydligen nött och gropigt, liknade en miniatyrsjö af smutsigt vatten, på hvilket sågspån simmade. Svensken såg sig omkring. Lokalen hade tycke af väntsal den var ovanligt stor, halliknande, med högt tak, uppburet af en dubbel rad smala pelare. På vänsterväggen hängde en till dimensionerna och ämnet storartad tafla, men ohyggligt illa målad, en plankstrykarimitation, en handtverksmässig kopia af Makarts Karl den stores intåg i Antwerpen. Längs motsatta väggen löpte en flottig och mörk utskänkningsdisk, baren, bakom hvilken höga hyllor, fullproppade med buteljer af alla former och färger, glas i alla storlekar, porslinsmuggar, bålar, sejdlar och terrakottabyster af simplaste slag, reste sig. Tre kassaregister af