Sjustjärnorna fingo allt flere och bättre kunder, de förnämsta familjerna vände sig allmänt dit och behöfde ej som förr fara upp till Stockholm. De kunde nu lefva utan bekymmer och började äfven lägga af något. Hennes nåd dog och äfven det, skam till sägandes, lättade något. Marianne gick i ljufva drömmar, där hon följde fästmannen från hamn till hamn i tidningen. Ingen studerade " sjöfartsunderrättelserna " ifrigare än hon. Hans resor räckte vanligen ej länge, emedan han undvek att taga hyra med långturseglare af idel önskan att träffa sin söta fästmö allt oftare och — kanske — för att göra sig påmind hos rederiet. De älskande träffades i största hemlighet hos Mårtenssons mor, en fiskaränka på Islandet, deras enda förtrogna. Lyckan nådde sin höjd, när Richard ändtligen låg öfver en vinter hemma och läste på styrmansoch kaptensexamen, hvilka bägge han tog och med stor heder. Denna vinter var så att säga ett enda småleende för Marianne, så att till och med de träaktiga systrarna lade märke till hennes glada lynne och frånvaro om kvällarna. Men hon bara smålog, skakade mystiskt på hufvudet och försvann med dansande steg. De misstänkte visst icke sin syster för något otillbörligt, men nog voro de nyfikna. Som de emellertid aldrig gingo ut, slapp Marianne allt spioneri och var, som sagdt, oblandadt lycklig. Mårtensson tog nu hyra som förste styrman med stadens största skepp " Valerie " och gick ut på en ordentlig långtur, som skulle räcka fyra år. Men så fick han också löfte om befälet på ett nytt fartyg, det första klipperskepp, som skulle byggas där, och bli ett under af snabbhet och elegans. Då skulle deras bröllop stå och på detta skepp skulle de göra sin bröllopstur. Dessa fyra år förflöto emellertid icke så alldeles fridfullt som Marianne hade hoppats. Några oroande missöden inträffade i deras lugna hem. Den största olyckan anställde koleran, som hemsökte staden på 1860-talet och började i östra delen. Dödsängeln, som tycktes följa Lillans stränder, letade också upp deras hus och slog icke mindre än de fem äldre systrarna. (Det var ingenting ovanligt, under epidemiens första grasserande, att hela hus blefvo utdöda.)