Om jag mins rätt flikade den kanaljen också in några ord om, att vi, i djupaste hemlighet förstås, skulle kröka af ner till flickorna i Blankebo gästgifvargård och dricka en kopp kaffe där, men att vi skulle hålla tyst med den saken, så att inte våra käringar fingo nys därom, emedan det då, som han sa ’, skulle bli ett evinnerligt spektakel. – Nä tack! – Ack, Jonas, log pastorn, det var inte annat än länsmannen, som ju friar till fröken Julia! Jo, Greta berättade, att när hon tjänade på herregårn, så var där en gång en målare från sta ’ n och gjorde en hel hop grannlåter i taken. En rasande man Han skämmer ju ut mej, den mjäkern. Man blir inte riktigt klar i knoppen förr än helgen pågått en tid och man fått hvila sig och sofva ut i hemmen och i kyrkorna. Till sist grunnade han ut, att han skulle ge sig på arbete långt åt ett annat håll, mens han slet upp kläderna, och så tog han ingen tjänst för följande året. Och hon kom olyckligtvis dit en kväll, just som Sven stigit upp på ett bord i en stuga och nyss börjat tyda ut skriften för en skock folk. Och ju längre hon kom in i ’ et ju värre gäspade Kalle, där han satt och duttade och nickade på stolen. Jag hörde en vinterdag hustrun till en af mina vänner tigga sin man om, att han täcktes ställa sig upp på en stol och bösta in en spik i väggen att hänga en tafla på. Men juristen och guvernanten grinade, så att de kunde spricka. lät Sven och gaf oss hvar sin hoprullad papperstrilling, medan sönerna hans vände upp och ner på kuttingen och kramade ur hans innehåll åt oss. Bryggerivägen svartnar af folk, men kyrkovägen är öde såsom en ödemark. Och så blef det genast gräl och elände samt en och annan gång också stryk utaf. Arg var han säkerligen icke i så hög grad som vi då föreställde oss, utan det var egentligen en vana och ett oemotståndligt behof hos honom att få, såsom det så skönt heter, » skälla » på allt och alla. Men på sned gick det.