Från den dagen var Olle Anders förtrogne. Beständigt arbetade Anders på sin flygmaskin, och för varje förbättring han gjorde på den meddelade han sig med Olle. Det var så gott att ha någon man kunde tala med om vad som oavlåtligt sysselsatte ens tankar. Olle begrep måhända inte så mycket som Anders trodde, men han såg mycket uppmärksam och intresserad ut. Och när han nickade ivrigt med huvudet och sade: Ja, ja! Det är klart! eller bara satt med vitt uppspärrade ögon och lyssnade, när Anders förklarade vad han hade gjort, så tyckte Anders att det hjälpte honom till att fortsätta sitt arbete, och att Olle var honom till uppmuntran och tröst. Men nu ville Anders gärna försöka att utföra sin modell i stor skala, och till den ändan uppförde han en hydda inne i skogen utanför staden, däri han gömde det nödvändiga materialet. Om söndagen, och när han annars kunde få ledigt, skyndade han ditut för att arbeta på sin apparat, och han hade då ofta Olle med sig. Äntligen en dag var maskinen i ordning. Den såg nästan ut som en stor fågel, med utspända vingar, och Anders sade: — Ser du! Jag har hela tiden tänkt på fåglarna. De flyga i alla fall bäst, och ska vi komma att flyga, få vi lära oss av dem. — Kom nu och ställ dig bredvid mig och håll i dig väl, fortfor han och steg upp på brädet, varifrån två stora segelduksvingar sträckte ut sig. Nu, ett, tu, tre! Men maskinen rörde inte på sig. — Anders rynkade ögonbrynen och ropade: Passa på nu, Olle! Men håll riktigt fast, annars faller du! — Men de rörde sig fortfarande inte ur stället. Olle bröt ut i ett skallande skratt, men Anders såg så mörk och dyster ut, att det var riktigt kusligt. — Jag kan inte tillräckligt, sade han, som för sig själv. Man får lov att studera den saken grundligt, om den skall lyckas. — Emellertid började snickarmästaren, som de arbetade hos, att fatta misstankar till Anders. Denne hade bestämt något hokus-pokus för sig, som han inte talte om, och en dag smög han sig efter Anders, då denne gick ensam ut i skogen till sin hydda. Plötsligt stod han framför Anders, som satt böjd över sitt arbete och inte märkte, att någon kom honom alldeles nära. — Vad är det för slag du har för dig där? sade han med hård röst.