Men herden tänkte, att det stackars oskyldiga barnet kanske skulle frysa till döds där i grottan, och fastän han var en hård man, blef han rörd och tyckte, att han ville hjälpa barnet. Och han lossade sin ränsel från skuldran, och därur tog han fram ett mjukt och hvitt fårskinn, gaf det till den främmande mannen och sade, att han skulle låta barnet sofva på det. Men i detsamma som han visade, att han ock kunde vara barmhärtig, blefvo hans ögon öppnade, och han såg hvad han inte förut hade kunnat se och hörde hvad han inte förut hade kunnat höra. Han såg, att rundt omkring honom stod en tät ring af små silfvervingade änglar. Och hvar och en af dem höll ett strängaspel i sin hand, och alla sjöngo de med hög röst, att i natt var frälsaren född, som skulle frälsa världen från dess synder. Då förstod han, att alla ting voro så glada denna natt, att de inte ville göra något ondt. Och det var inte bara rundt om herden, som det fanns änglar, utan han såg dem öfverallt. De sutto inne i grottan, och de sutto utanför på berget, och de flögo under himmelen. De kommo gående på vägen i stora flockar, och då de gingo förbi, stannade de och kastade en blick på barnet. Det var sådant jubel och sådan glädje och sång och lek, och allt detta såg han i mörka natten, där han förut ingenting hade kunnat varsna. Han blef så glad öfver att hans ögon hade blifvit öppnade, att han föll på sina knän och tackade Gud.» Men då farmor hade kommit så långt, suckade hon och sade: »Men hvad den herden såg, det kunde vi också se, ty änglarna flyga under himmelen hvarje julnatt, om vi blott förmådde urskilja dem.» Och så lade farmor sin hand på mitt hufvud och sade: »Detta skall du komma ihåg, ty det är så sant, som att jag ser dig och du ser mig. Det är inte på ljus och på lampor, som det kommer an, och det ligger inte vikt vid måne och sol, utan det, som är nödvändigt, det är, att vi äga sådana ögon, som kunna se Guds härlighet.» KEJSARENS SYN