Ni förstår ju att jag var nöjd, i går, men berömma är svårare. De lofva i 1a Akten, men hålla icke? Jag gratulerar Dig (och mig!) Det är Duetten i operan! Och för att spara mig telefoner o.d. oändligt trassel: låt mig på ett visitkort få fribiljetter direkt i luckan! Jag missbrukar det icke som Du vet. Räknekammarn var syperb men det hade gått utan hyllorna!. Det är äfven synd om Skådespelerskorna! Och anmälningsrolerna; som författare bruka. &lt;&lt;Mannen&gt; &lt;heter&gt; &lt;verkligen&gt; &lt;Witt-lock&gt; &lt;fast&gt; &lt;han&gt; &lt;stafvar&gt; &lt;White-.&gt; Tydliga; så vigtiga äro de! Vi betrakta det som en öfvergångsform! till sådana artister! Stryk dem! För kommande dagar! Jag måste ha några der som representera mig och referera intrycken personligen! &lt;&lt;En&gt; &lt;Lord&gt; &lt;White-field&gt; &lt;heter&gt; &lt;Wittfild&gt; &lt;konstigt&gt; &lt;nog !&gt; Börja vi soignera möbler och reqvisita, då äro vi på gamla stråten igen, Molander Michælson! Jag tänker nu: Ebba Brahe som stum, och Ebba Sparre do borde ha strukits! Tänk på hvad jag sa om kostymernas unitet! och rifva upp vår nya väf! Och jag söker ju som Ni det fullkomliga; derför rättar jag, äfven småsaker! De största scenerna i Kristina gåfvos vid: ett bord med två stolar. Bordet ger sådant stöd; och så rika tillfällen till vackra lefvande åtbörder; blir ett bindestreck mellan de två talande, håller ihop dialogen; skiljer, men förenar. En observation: med stående dekoration, som ger unitet, fordras enkelt möblemang; några få nödvändiga pjeser i ton, så att det inte svär! Idealet! Ett bord och två stolar!