backe helt nära jernvägen; myrmamma visste när bantåget skulle komma och passade på. Vänta, svarade plånet, jag vill fråga elden i spiseln, om han fått befallning att bränna upp stugan. Det är nu den tiden att äpplena mogna. Så säger han: Mitt barn, var alltid ren och sann, Vex upp för Gud och menskor kär, Och blygs ej, att ett barn du är. Det var ju åter julenatt, som för tre år sedan, och himmelens många tusen, sköna, klara, omätligt stora, aflägsna solar sågo åter förbarmande ned på det oskyldiga barnet. Hören I, hur skogen brusar, Berget ryter, vinden susar Och det fjerran hafvets dån Slår mot stranden långt ifrån, Medan tusen fåglar blyga Sjungande kring honom flyga? Trollkarlen sade till prinsessan: – Min hustru säger, att om du vill taga vår son, den oförlikneligt sköne och tappre riddaren Morus Pandorus von Pikkulukulikuckulu, till din gemål, så skola vi genast föra dig tillbaka till Persien. Se, de väldiga elementerna, af hvilka du är endast ett lösryckt stoftkorn, kunna ej annat, än vänta och lyda. Då blef kungen i Danmark ond. – Aha! Mot dig förgäfves drogos svärd ur bälten, Förgäfves alla stridens pilar bryntes. Lustiga Matts hade en hustru, som icke var mindre glad än han sjelf. – Hur du ser på mig! – Barnsligheter! Kom, låt oss vänta, till dess det blir alldeles mörkt. Om en stund sade gossen: – jag mins mamma. Men säg mig, Vifva, Hur är Tusenskön så lat? – Adjö, – sad ’ myrmamma, och så begaf hon sig på hemvägen med sitt lilla friska barn. Klockan slår, Tiden går, Hvar sekund är här ett år. NASSE. Stenarne vid stranden hade sköljt sig rena i hafsbadet; blommorna hade tvättat sig i morgondaggen; smultronen hade klädt sig i uniform: hvitt under och rödt ofvanpå. Sjömannen gick nästa morgon vidare, kom till staden Björneborg och gick der ombord på ångfartyget Österbotten, som skulle resa till Vasa. ORMBUNKEN.