Skrällen väckte upp den gamle ur hans bedöfning, han vaknade med ett anskri och lagom att se hur Wickert eller som han trodde, doktorn kastade sig öfver disken och därpå hufvudstupa ut på gatan. Som genom ett trollslag försvunno de helt plötsligt bakom divärse till hands varande bråte i den blandade godsoch personvagnen. Han närmade sig dörren, och Jackson, som fruktade, att han belönat en god tjänst med otack, var i detsamma genast redo att reparera skadan så godt det lät sig göra, när han sade: Man hade börjat med fällandet af timmer för att bygga de två pråmar, som ansågo nödvändiga för att kunna fortsätta resan. En sammansvärjning. I Klondyke City skaffade man sig en annan och säkrare farkost. Och min längtan är att få komma från dollarslandet så fort jag plockat åt mig så att jag känner mig någorlunda säker på kassans vägnar. Denne vän hette Casey och han for genast, litande på Cormacks ord. Man fick stå där man stod, hvarje stund beredd att se, eller rättare höra, den fruktade besten komma luffande på nytt ströftåg efter rof. Man hade slagit sig ned på en liten ginkrog nära stationshuset för att invänta tågets afgång. – Jo, där vid trädet var det, som jag nyss hade den förtviflade dansen, och där har jag stått hela natten. Kanske hade det då runnit upp för Mats att denne man ej var någon annan än – ingeniör Wickert, hvilken ödet sålunda fört i Mats ’ väg, just då denne för Judit ville omtala att rånaren från butiken vid Rathhausmarkt i Lübeck ej vidare varit synlig på resan till Klondyke. De blå glasögonen. Hans affär förde äfven kläder och utensilier af hvarjehanda slag. Men det är den inte. – För att bestyrka mina ord, vill jag bara anföra några detaljer. Under denna torkning berättade en af indianerna, och med just detta märkvärdiga stoiska lugn, som är karaktäristiskt för dessa ’ rödskinns ’ lynne, att han ett par månader förut just vid samma öfvergång förlorat två bröder. replikerade Mats. Få se när jag kommer i land. Om en vecka eller så, bör ni dock kunna gå ut.