Det var sorgen som förde dem tillsammans och förenade dem, och de fingo båda klart för sig, att huru hårda lifvets pröfningar än kunde kännas, hade de likväl hos hvarandra och genom hvarandra en outtömlig källa till tröst och hopp och styrka. Nå, det må jag dock säga! Det var en skamlig, usel öfverrumpling i mörkret på vinden, hvarifrån hennes rop, äfven om hon kunnat skrika, ej skulle hörts öfver maskinernas buller. Han stillade blodflödet med anbringande af tillfälliga förband, och efter hans råd improviserades hastigt sjukbårar, på hvilka de sårade och den döde buros till lasarettet. – Men, hvarenda natt, Gustaf! Endast några familjer hade infunnit sig. Sedan hon fått sina upplysningar af, den gamle fiskaren Karl Jansson på Udden, hade Groth i sin tur af denne fått adressen till Ivar Persson, på Gråboda. Det förekom henne som om hon erfor förkänslan af en ny olycka. – Det är därför högst nödvändigt, att jag talar, fortfor Fanny. Det torde vara alla bekant att detta företag inte är någon affär utan mera en barmhärtighetsinrättning. Hvetebrödet var också färskt och godt. Richard Blom hade emellertid hunnit iakttaga den förmodade arftagerskan. – Ja, men ni har ju redan ringen? Det har jag för min del ingenting emot, det beror bara på om ni kan skaffa några försäkringar. Han hade också ett annat skäl att gå ut i staden. – Men en fattig kund lär inte betala så mycket. – Hvad man kan vara dum ibland, mumlade han för sig själf. Man skickade bud på läkare och medan man väntade på hans ankomst lade man den döde, den sanslöse och de fyra andra sårade i en viss ordning på källargolfvet. Så fort han får se en krog, blir han utom sig, om han icke kommer in. – Det var en besynnerlig historia, sade Ivar Persson och lät sin lurande blick skymta fram, hvad kunna frökens släktingar – de äro väl också fint folk som fröken – vilja gamle Sören? Hennes beslut för den närmaste tiden var fattadt. Agnes tvingade han genom hot att hon skulle få sluta om hon ej blef hans, och den arma flickan, som redan förut hade så liten inkomst, att hon nätt och jämt kunde försörja sig, gaf vika, för att få stanna kvar vid fabriken.