Den nödställda familjen fick röna prof på sina medmänniskors välvilja – om också denna närmast hade sitt ursprung i deltagandet för de tre af ett romantiskt skimmer omgifna trillingsystrarna. På detta låg det af Olof Kexél kvarlämnade manuskriptet. nog anser jag för min del att ytterligare några timmars sömn ej skulle skada, svarade den tillfrågade och sög på det spanska rörets guldknapp. Kungen hade medfört densamma, dold under sin vida sammetskappa, och den – Ah! För dem är den ena tillbedjaren lika god som den andra, han må tillhöra hvilken nationalitet eller äga hvilken hudfärg som hälst – blott han äger » guld som klingar » eller sedlar som frasa. Yngling de vissna du själf är ett stoft. – Skulle det verkligen förhålla sig så ursäkta, att jag talar rent språk att ni är förälskad i endera af dessa kvinnor? Sedan sbirrernas höfvidsman smackat med tungan för att gifva sitt välbehag tillkänna, fortfor han: Emellertid skulle en skarpsynt iakttagare ha kunnat se att fader Håkan i smyg torkade en klar pärla ur ögonvrån, hvarefter han förläget harskade sig, liksom om han blifvit beslagen med någon oförlåtlig dumhet. – Nå, i Guds namn då! – Du anar nog att vi ha inga hemligheter för dig inga, hör du, fortfor grefve Anckarhjerta, i det han gaf henne en betydelsefull blick, glänsande af kärlek och ömhet. Han tog sig en pris snus och tittade på sitt briljanterade guldur – en minnesgåfva af ingen mer och ingen mindre än konungen. uppmanade polismästaren, som började förnimma ett visst intresse, då han hörde ordet » apoteksblandningar ». Ju längre det led fram mot aftonen, desto mera förnäm och aristokratisk blef samlingen. Kort sagdt – den ädle grefven befann sig i en kuslig atmosfär. Olle, en flink och rättskaffens ung man på ett par och tjugu år, stod försjunken i djupa tankar. Alla de närvarande – till och med Adelhjelm – bleknade, ty de sågo blodet flyta i ymnighet.