Med tillkomsten av en aristokrati minskade behovet av egna alliansnätverk, vilket också ledde till att behovet att skaffa många barn minskade: Eftersom förmögenhet, tillsammans med god härkomst, var förutsättning för att erhålla högre ämbeten, blev det också allt viktigare att hålla egendomar inom släkten. 411 – 413, som menar att leiglendingarna blivit talrika under 1100-talet. Hans släkt är okänd. Flateyjarbók utgör dock ett undantag då beställaren Jón Hákonarson inte tillhörde kungens män. Fa�������������������������������������������������������� miljegården förblev på så vis odelad. Det var också bland gårdar med bondekyrkor som huvudgårdarna fanns; dessa kommer att diskuteras ytterligare längre fram. Kampen om staðir löstes inte förrän år 1297. Frankerna behöll områdenas lagar och genomförde få övergripande struktuella förändringar. Där fortsatte hirdmän att representera den norska kungamakten.27 Maktmöjligheter i en periferi Undersökningen fokuserar i första hand på den isländska aristokratin. Ofullständiga streck innebär osäkert släktskap. Jónsbók. 174 vänskapens betydelse Att vinna vänskap var en sak, men att behålla den kunde ofta vara svårare. Ett år senare kom dock krav från kungen till lagmannen att lämna tillbaka staðir igen. 79 i kungens frånvaro ka skulle se till att lagboken antogs.23 Även om skatteinhämtningen skulle skötas av sysslomännen ser vi också att kungens utsända kunde uppdras till detta. Om det är en hänvisning till storgoðasläkterna kom den i vilket fall som helst inte att ha någon betydelse. I islänningasagornas konflikter nås till slut försoning enligt villkor som respekteras, men i Sturlunga saga framstår inte fejden som en lika lyckad konfliktlösning. Detta är dock den enda gång som kungen uttryckligen gav en dylik gåva till en av sina män på Island. Riddaren Þórður Hallsson och lagmannen Jón Einarsson gick vid en tidpunkt i borgen för Hrafn Oddsson, när lekmännen hade tagit över kyrkoegendomarna igen men fortfarande väntade på ett fast beslut från ärkebiskopen och kungen. Hirdstyraren Ívar var gift med en Margrét Özurardóttir som var född i Norge. Om Vatnsfjörður se Arnór Sigurjónsson 1975, s.