INGRID (andlös.) Centralen!? Jag tyckte Henning sa, att ingeniör Lind och hans unga fru skulle komma? KAPTEN. Ja, han var också ingeniör men så kastade han om för att kunna gifta sig. Han var så förbaskadt kär, så . Hva, mormor? MORMOR. Ja, så såg det ut. INGRID (vårdslöst). Jag antar, att han inte är den enda gymnasten i släkten? KAPTEN. Nej då det är som familjenamnet nog finns det om inte tjugo så bestämdt tio Lind-löjtnanter eller Lind-gymnaster. Granna karlar allesammans och ogifta, ifall du, hm...! 22 INGRID (drar en suck af lättnad). MORMOR. Det ska bli roligt se hans unga fru. Kurt är en af mina favoriter; man trifs så bra med honom; han skänker en sådan hvila med sin sällsynta friskhet. KAPTEN. Född med silfversked i mun, den pojken. Oberoende ställning en vacker hustru en präktig liten arfvinge och ett stort arf i perspektiv. Också är han den enda människa jag hört förklara sig vara fullkomligt lycklig. Eller hur, assessor? ASSESSORN. Jag hör inte. KAPTEN. Du är ett pjåk till karl! ASSESSORN (hoppar högt i luften). Pjåk! Därför att jag inte fördrar drag? KAPTEN (skrattar bullrande). Jag ville bara höra, om du hörde, jag! INGRID. Tillåter mormor? (Går in till höger II med en vas blommor.) MORMOR (med ett svagt försök till skämt). Kan ni då aldrig låta bli att gnabbas, gamla karlarna? ASSESSORN (med värdighet). Jag försäkrar Enna, att det aldrig kan falla mig in att »gnabbas», som Enna säger, men när det jämnt faller min herr bror in att... 23 KAPTEN.