52 hon i grund och botten icke menar, och som jag i alla händelser icke menar. RICHARD. Tro icke att jag är otacksam, Torsten! TORSTEN. tacksamhet. Mellan oss har det aldrig varit fråga om RICHARD. Du gör godt åt människor med en min, som TORSTEN. Men hvad nu särskildt dig beträffar, så vill jag, att du skall känna dig fullkomligt fri gent RICHARD. Det utesluter väl icke tacksamheten? TORSTEN. Det gör det nog i de flesta fall. RICHARD. nyss Helena. Det är eget, du ungefär detsamma sade emot mig, liksom jag å min sida mot dig. Nå ja, skillnaden är kanske inte så stor. Nej, du har aldrig velat mottaga någon. om du gjorde dem något ondt, jag vet det. 53 TORSTEN. Men det är sent. God natt, Richard. Sof allt skall vara godt igen. Jaså! Åh ja, den lärdomen är lätt vunnen. nu bort ditt missnöje! I morgon hoppas jag, (Går mot vänster.) RICHARD (som stått tankfull, säger plötsligt). Torsten, det är du, som beröfvat Helena TORSTEN (stannar). Hvilken tro? RICHARD. Hennes tro på lifvet och människorna. TORSTEN (med ett leende). Men jag vill bara göra dig uppmärksam på, att på hennes lika litet som på någon annans. RICHARD. som förenar människorna, och som gör, att ingen står ensam, ingen är fri från ansvar för hvad han tänker och tror. Helena älskar dig, och Nej, men du ser icke det innerliga samband, Du uttrycker dig en smula obestämdt. hennes tro! jag aldrig sökt att inverka på Helenas tro, därför har hon sökt tillägna sig din tankevärld.