Häröfver må ännu tillåtas oss, at bifoga några anmärkningar, som torde kunna kasta et nytt ljus, ej allenast öfver hvad vi sökt fastställa , utan äfven öfver Philosophiens närvarande tllstånd och det hopp man är berättigad at göra sig om dess fullkomnande. Til äfventyrs torde en gång något, om ock aflägset, tilfälle yppa sig at häraf göra vidare tillämpning, då antingen allmänheten hunnit den förädling, at ej mera blott någre få interessera sig för alfvarsammare philosophiska undersökningar, eller författarens läge kunde tillåta honom, at äfven utan afseende derpå meddela uplösningen, efter den method han här föreskrifvit sig, på någon af Philosophiens hufvudupgifter, hvarvid den theoretiska, såsom den första i deras naturliga ordning ligger honom närmast, och at nedlägga den åtmindstone såsom en idé för någon tilkommande lyckligare forskare. För det närvarande inskränke vi oss til följande. Det torde straxt falla läsaren in, at hvad vi kalle et blott Postulat är verkeligen hela den construction vi fordre, och löser upgiften; ty då jag vist huru Jag är tänkbart, har jag äfven bragt mig til enighet med mig sjelf. Men vi behöfve blott leda hans upmärksamhet tilbaka på vår upgift. Oenigheten inom mig härrörde af det verkliga och dess förhållande til det blott intelligibla, och den låg således inom mit verkliga Jag, som i reflexion öfver erfarenheten och medvetandet ej mera syntes tänkbart. Men här hafve vi blott construerat et rent Jag, som blott innehåller den yttersta möjligheten af et verkligt Jag, och är et Jag endast i allmänhet. Vi hafve här löst upgiften endast i allmänhet, ej det speciella den xinnehöll; och just detta, den högsta möjligheten och ingenting vidare, hör til et postulat. – Visserligen innehåller detta postulat äfven en egen upgift, som derinom äger sin uplösning och sit postulat, hvilket är product i allmänhet; men et postulat bestämmes til innehåll och vidd af sin motsvarande upgift, hvarföre det ock här måste blifva sådant, som vi angifvit det.