En kväll var Nores skadade fot i så stort behov av vila att han måste avstå från ett möte med en av sina kärestor och hålla sig hemma. Rummet var väl upplyst av en bordslampa, och det brann i spiseln. Soffan hade han lackerat röd och modern hade sytt grannrosiga kuddar. Hans banjo hängde på väggen, en kortlek låg till hands, i moderns syskrin låg en visbok och ur snuggan ringlade en rök som luktade gott. Han satt och lappade sina arbetsbyxor, rökte och sydde med lika flit och intresse. På ställningen vid spiseln låg det två fläskkottletter, kryddade och bröade, färdiga för stekpannan, och råskalad potatis fyllde en skål. Det var fru Svenssons frikväll; hon åtnjöt en i veckan på restaurangen, där hon var anställd som diskerska, och efterlängtad var den alltid. Hon tänkte, jag borde titta i missionstidningen, pastorn har kanske något välsignat där, men blev sittande sysslolös, njutande av vilan och tyvärr även av sin sons historier, ehuru de icke voro egnade att förkovra hennes kunskap om kristliga dygder. En bra stund rådde gamla Adam på hennes samvete, en mild opposition var mest för formens skull, men till slut reste det dock borst på allvar. Följaktligen sade hon ifrån att nu fick det vara stopp med flickhistorierna. Och så ville hon veta om gudstjänsterna på sjämanshemmen. Varpå Nore gjorde sitt bästa att ljuga, men ertappades – han hade aldrig satt sin fot på något dylikt ställe. Mamma Svensson suckade, yttrade ett par tre moraliska sanningar, och sköt in i ugnen en långpanna med skuret ister, som skulle smältas. Nore stoppade omsorgsfullt sin snugga och behöll sina tankar för sig själv, men då fruktade Stina att han var klen och hon kom med hjärtstyrkande droppar på en sockerbit, Nore blev förbaskad och svor som sjömännens sed är, vilket blev Stina en giltig anledning att utlåta sig över de yttersta tingen, och denna världs vedermödor. Hon sade djupt suckande: – Det är för tokigt att församlingen aldrig har möte på min frikväll. Jag får höra och se så fasligt med elakhet jämt att jag mer än väl behöver få till livs något uppbyggligt för min fattiga själ.