Molins käraste sysselsättning var, som bekant, målning, och pennan grep han vanligtvis endast, när brödbekymren trängde sig för nära inpå honom. " Lindskog vill, att jag skall kasta penseln och i stället taga pennan, men det skall då bli lögn, " uttryckte han sig en gång. För kort tid sedan kom undertecknad under F E N I X STOCKHOLM2 6 4 P Molins hälsa hade under ströftågen i de ogästvänliga vildfjällen fått en svår knäck, och då han i början af januari kom ned till staden, var han ej längre den i fysiskt afseende förut så starke och kraftige mannen. Han frös beständigt, men ville det oaktadt ej tillstå att han kände sig sjuk. Krafterna aftogo emellertid mer och mer, och i början af april måste han intaga sängen. Först då började han förstå, att det gällde lifvet. Med modigt lugn väntade han nu den sista krisen och uttalade för sin trogna och goda vårdarinna glädjen och tillfredsställelsen öfver att få sluta sina dagar i Bodö, där han var omgifven af många tillgifna vänner. Den 26 april afled han. Han och Danke och Johan. — Han är ju duktin, säg dom. — Bara blott han inte är för duktin! — Det få du fäll si, sa gubben leende och fortsatte. Men själjägarne släpade båten öfver landlia till vre, höggo mäthål i blåisen, som började där, och sköto ut, togo sats och sprungo. Så var det att löpa fjärd efter fjärd, och drogen dansade efter som en jolle. Kusten blånade mer och mer i fjärran. Skä- ren lågo spridda, och horisonten stod som en Huru härmed gick, veta vi alla. Det enda, mörk skogsrand vid slutet af en slätt. Mellan hans penna därefter hann teckna ned, var nämden och jägarna lågo själar i ro och solade ligen några adresser till svenska tidningar för sig. underrättelse om dödsfallet. Öfver 10 år har den unge ångermanländske Pär-Erik sköt den förste. Han satte in kudiktaren nu sofvit i Bodö gamla kyrkogård, och lan i halsen, och själen rörde inte en tass. öfver 10 år har hviloplatsen väntat på en minnesDen vickade till helt litet och var sedan stilla. vård.