Grefvinnan Palmskölds förslag meddelades baronessan Stjernlo. De yngre syskonen bröto laget. – Nej, återtog Palmsköld, fattande sin hustrus hand, jag måste presentera dig för husets herrskarinna. Jag har uppehållit mig under vägen, för att på hennes begäran söka skaffa ett ridande bud till Edsborg, för att efterhöra mannens och de der varande döttrarnas tillstånd. – Att han är mycket svag, men nog har jag sett mången så sjuk återqvickna till lif Vi skola lägga varma krus under fötterna. – Känner du igen detta? frågade den äldre Stjernlo, då det lilla sällskapet inträdde i det alldagliga rummet. – Hvad säger doktorn? – Icke ett, utan tvänne föremål, som jag under vårt första rigtiga möte lofvade visa dig. Nu, fortfor han, har jag utsett åt dig en liten vrå, der du kan, när du tröttnar ” att väfva, spinna och sömma, ” gå ” att sjunga och drömma. ” Må ingenling här störande inverka på dig och skulle vi möjligen i en annan mening blifva jagade från det mycket omtvistade Klosterås, så är verlden vid, och jag hoppas således, att alltid finna någon boning, der jag åt dig kan upplåta en liten smyg, såsom denna icke utan att i ett fall ditt öde påminner om den qvinna, som bär ditt namn, detta namn, hvilket äfven hennes svärmor bar båda ären j födda af en slägt och icke befryndade med de högdragna ätterna Palmsköld och Stjernlo. Han tystnar och sänker hufvudet mot sina händer. Det var adresseradt till grefvinnan, hvilken läste det med synbar tillfredsställelse. – Tack för denna ädla upprigtighet, men den måste hafva en längre utsträckning. – Du. Helsa fordras till kropp och själ. Ett half leende drog sig omkring hans mun. Ingen officer, utom honom, har blifvit blesserad, men en man af Roslags kompagni har förlorat sin arm och en ryttare har fått hästen skjuten under sig; för öfrigt hafva vi inalles sex döda; tvänne infanterister, en kavallerist och tre unga, raska bondsöner hafva stupat.