Månne hon var lik Clara, när denna var barn — fast det var väl omöjligt, för något så älskligt Han visste förstås att svågern sodan ett år var fanns väl inte — men i alla fall det skulle bli omgiff? — Ja det, visste han! — med den halfroligt att se henne! — Och så kom han ihåg, att gamla, men ännu ganska vackra guvernanten hon måtte vara rätt stor nu — en tretton, fjorton hos barons på Adelsnäs, som enligt allas mening år minst och hans förlägenhet ökades. Han hostatagit den krokige, snåle, lille häradsskrifvaren de, tittade ett tag på Thilda och bad henne därpå bara för att bli försörjd och få heta fru. släppa in flickan. Och han — mannen — var kär, på gamla dar, Med en viss spänning stod han och väntade, som en klockarkatt och fjäskade för sin fru efter hörde två hviskande röster i korridoren, så lätta bästa förmåga. Hon styrde både honom och huset steg och en skygg ' knackning på dörren. — godt om han fick sköta tjänsten utan komHan gick genast och öppnade och in kom en mando — hon lade sig i allt! — och hemmet flicka i tretton årsåldern, smärt och något gänghade hon helt och hållet ombildat och förändrat. lig, i halflång. mörk ylleklädning och kort, tämDet var så fint, så fint nu med häradsskrifvarns ligen urvuxen kappa. Hon hälsade med en tafatt — inga virapartier eller » titta in » hos grannarne nigning och ett skyggt — » god morgon, mormera, — umgänge bara hos barons och några få bror! » — men blef därpå stående stilla, synbarutvalda; — någon enda gång en splendid midligen väntande på ett närmande från hans sida. dag för deras intima umgänge — men då gick där fint till efter hörsägen, ty ingen af de närAugust Hjelm kände sig helt förlägen och bevarande hade haft äran att vara med. — Hjelm svärad och hans första intryck var något kyligt, borde söka få en beställning ' för huset — det skulle främmande, gentemot denna långa, halfvuxna löna sig — frun slog i allt på stort! I det som flicka, som pä intet sätt motsvarade den svaga syntes förstås!