Jag tänker: lilla vän, vad är det för samhälle du lever i som ställer så stora krav på dig så att du genast måste kunna nås. I vården sitter väl alla fast, var och en av oss, i sin egen verklighet. På ett annat plan så har jag ändå en positiv framtidstro, som yrkesman, för det finns ju goda möjligheter att starta om på en liten ort någon annanstans. Det finns faktiskt en organisation som man kan titta närmare på som modell: försvarsmakten som är till för nationellt skydd i vissa avseenden. Eller jobba i Norge. Slut fred med varandra för medborgarnas skull och tag vara på professionernas goda krafter. Jag försjunker i reflektion och sätter nävarna stadigt i fönsterbrädan, hakan lägger jag ovanpå och ögonen låter jag planlöst blicka ut genom fönstret. Och mycket annat som inte räknas som klassisk omvårdnad, såsom avtvagning, matande, rullstolskörning och liknande. Det är i alla fall värt försöket. Det är hög tid att söka sig till målet och det är dags att fatta reella nationella beslut om vården. Ledda av dessa politiker faller många av landets sjukhusdirektörer som käglor. Strunta i att idka lobbying. Vi i vården och inte minst vårdtagarna måste snarast få veta vad som gäller. Det bör vara mycket enkelt, men man måste bestämma sig för ett nationellt sjukvårdssystem. Därigenom är jag i någon mån skyddad, så länge det nu varar, genom att jag har rätt att själv besluta om öppethållande och hur mycket arbete jag ska ta på mig. Vi måste också ha tid att diskutera terapival med patienten och göra denne delaktig i beslut om åtgärder. Vi lever i en tid då folkhemmet börjar bli rejält tilltufsat. Stat, landsting och kommun. Därute på torget går en ung flicka och pratar i en mobiltelefon, hon är ungefär 16 år gammal. Sluta träta. Jag själv tycker att de hänger med dåligt, de verkar inte orka med riktigt. Bygg upp ett nationellt formulerat och nationellt verkande sjukvårdssystem och se till att omvårdnad av gamla och funktionshindrade inryms i systemet. Viagra har jag förskrivit åt fyra. Jag kan tänka mig att det imponerar på våra politiker, särskilt de unga, och att dessa inte inser att det går åt mycket tid och kompetens till så mycket annat, nämligen det som kan innefattas i begreppet omvårdnad. Statsmakten uppvisar ett försvagat beteende och vill än det ena, än det andra. Och trots att det ibland (mycket sällan) sker olycksfall, misstag, så gör vi ett bra arbete.