Då hade jag ju kunnat gå och sova hela livet. Här blev det inte firat något ordentligt gravöl över henne, och inte kom hon ut till kyrkogården med klockringning, och ingen riktig präst var det, som läste över henne. - Det gick på samma sätt som med kvarnen, sade Ingmar. " De sju milen ner till Jaffa måtte jag väl kunna rida i natt ", tänkte han. Hur skulle vi då här kunna införa ett Gudsrike? " Det vore det mest passande, och da kunde det bli så, att hennes son finge ärva gården. - Om ni läte ert folk ta emot lön för sitt arbete, sade han, så behövde ni inte vara så nödställda som nu. Ingmar vandrade tyst framåt genom ovädret. ut, men förrådde ingen häftighet. Hon stötte på sin granne, och det gick sedan liksom ett sus från bänk till bänk: Och nu får Gertrud veta, att jag inte tycker om henne mer, nu får hon riktigt se vad jag är för en stackare. " En av de unga karlarna, som satt nere vid dörren, gick för att öppna, och sedan tänkte ingen mer på vem som kunde ha kommit. Stod du inte nyss och funderade över hur du skulle förmå Gertrud att skilja sig från kolonien! Det förstår du väl. Och nu ska jag säga er, vad jag har fått veta. Han började lägga sig vinn om sin egendom, och han visade sig hjälpsam mot folk, som hans far hade gjort. - Jag menar ... Han kom fram, medan det ännu var skymning. - Jag tycker, att du kunde unna mig att vara med honom än en dag, sade Barbro. Men det är ingen hjälp. Gertrud gick ner i tvättstugan. Plötsligen såg Betsy, att dörren sakta öppnades och Gabriel kom in. Mittunder detta fick han bud, att han skulle komma till Ingmarsgården, därför att Stark Ingmar låg sjuk och var döden nära. Gertrud såg med fasa, att ingenting annat var att vänta, än att den främmande skulle bli överkörd och dödad. Eliahu var med dem, men han sade ingenting om sitt förslag från föregående kväll. Det fanns inte en driva kvar, men glittrande bäckar och rännilar strömmade utför branterna, och det började grönska och slå upp blommor. viskade hon. - Aldrig trodde jag, att Barbro Svensdotter skulle bli gift, inföll en annan. - Nej, sade Ingmar. Hans lilla dotters likkista stod bredvid honom.