Hon slog sig ned på divanen inom ljuskretsen af lampan, hvars röda strålar gåfvo lif åt hennes orörliga drag. Hon såg rakt på honom med ett iskallt uttryck i ögonen. På hennes öfverläpp spelade ett föraktligt leende. Alexis tog ett steg tillbaka. Detta hade han ej väntat. Hans hjärta började häftigt klappa. » Valentine ... Valentine ... » stammade han. » Jag vet allt, » fortfor hon lugnt. » Ni skola gifta er efter helgen. Hon medför åt dig fyrahundratusen rubel som hemgift. Efter brölloppet skola ni resa utrikes och sedan bosätta er på hennes gods. Endast en sak förvånar mig: att du kunde tro, att jag ej skulle få veta det, äfven om jag nu inte känner Gatzkys. I går afton har man noga berättat mig allt. D u var rädd, att jag skulle bli högljudd, och på ett annat ställe kunde någon lyssna på oss. För all del, blif ej så upprörd, berätta mig allt, det intresserar mig. Jag har inte kommit hit för att blott bevittna din förvåning ... För resten, den behagar mig inte alls. » Mursikow kände sig lättare om hjärtat. Han hade väntat sig ett stormande utbrott, men däraf blef j u alls intet. Han hade trott det mycket svårare att bli henne kvitt. » Så besynnerlig du är! » sade han, i det han äfven satte sig. » Jag förstår ju mycket väl, att du måste hata m i g. » Valentine skrattade högt. » Hata? Hvarför? Jag har ju från första dagen anat, att ett sådant ögonblick som detta skulle komma. Nog. D u bedömer mig efter de kvinnor, man beskrifver i romanerna. Jag hör ej till den sorten, därtill är jag för enkel. Vi ha två år älskat hvarandra, du har bedt mig hålla vår förlofning hemlig, för att ej din karrier skulle skadas däraf. Godt. D u älskar mig inte mera, och jag måste upphöra att älska dig. Det skall inte nu falla sig svårt för mig. Det förekommer mig till och med nu, som jag aldrig verkligen älskat dig. Jag förgapade mig troligen i dig, emedan du är vacker och elegant och kan tala bra (naturligtvis ej i ett sådant ögonblick som detta). Vi skiljas — lika godt. Men jag vill inte upphöra att vara din väninna.