Detta var första gången, som Gudmund var på ett ting. Han tyckte, att det var mycket att höra och erfara där och stannade hela dagen. Han satt i tingssalen, när Helgas mål kom före, såg hur hon ryckte till sig bibeln och höll stånd både mot häradstjänare och domare. När allt var slut och domaren hade skakat hand med Helga, reste sig Gudmund hastigt och gick ut. Han satte skyndsamt hästen för kärran och körde fram till trappan. Han tyckte, att Helga hade varit tapper, och nu ville han hedra henne. Men hon var så förskrämd, att hon inte förstod meningen, utan smög sig bort från hedern, som var henne tillämnad. Samma dag kom Gudmund till Stormyra sent på kvällen. Det var ett litet torp, som låg på sluttningen av skogsåsen, som omgav socknen. Vägen, som gick dit, var farbar med häst endast om vintern, när det var före, och Gudmund hade måst gå dit till fots. Han hade haft svårt att ta sig fram i alla fall. Han hade hållit på att bryta av sig benen på stockar och stenar, och han hade måst vada genom bäckar, som korsade stigen på flera ställen. Hade det inte varit starkt månsken, skulle han inte ha kunnat leta sig fram till torpet, och han tänkte på att det var en hård väg, som Helga hade haft att gå denna dagen. Stormyrtorpet låg på en avröjning ungefär halvvägs uppåt åsen. Gudmund hade inte varit där förr, men han hade sett stället många gånger nerifrån dalen, och han kände till det så mycket, att han visste, att han hade gått rätt.