Mången gång då fremmande hade infunnit sig i det friherrliga huset företog sig den unga fröken, antingen drifwen af begäret att plåga den stackars Herman eller också war det någon af det mångskiftande tyckets facetter som gerna upptog den nya bilden, att uppfånga densamma för en stund. Wet ni att löjtnanten skulle blifwit alldeles utom sig, men honom bryr jag mig icke om att förarga, icke ens en sekund. Den unga flickan trädde in, åtföljd af en temligen gammal och fet liten fru, äfwen klädd i hemwäfd rock af samma wäf som dottrens, men af modren hade ej den blomstrande flickan ärft sina fina drag och det tjusande behagliga wäsendet. Friherrinnan samtalade med den lärde gästen om konst och litteratur. Hon är rädd för de der förnäma damerna och herrarne, att de skola se snedt på henne, men jag säger, att en ann är så god som en ann och att då pappa ingen fyrk är skyldig utan twärtom har samlat litet, som hon en gång får godt af, så behöfwer man ej skämmas för att wara med folk. Då Herman nästa morgon körde öfwer den lilla stadens folktoma gator, såg han upp till wåningen i det stora stenhus, hwari barons från Ekö hade sitt stadsqwarter. — Ni ni skall således resa? — Om jag ej hade fästat mig derwid, skulle jag ej lemnat dansen. — Er? Ett år efter Hermans sommarwistelse i föräldrahemmet flyttade hans föräldrar till hufwudstaden, han återsåg ej sitt bardomshem förrän månget år gått om med alla sina wexlingar. Professorn fortsatte wägen fram under tankar på Camelian och Linnean. Hon war en wacker, qwick och bortskämd sjuttonårs flicka, afgudad af far och mor och bröder. sade en af husets söner och slog drömmaren på axeln. Gästerna habe nästan förswunnit från den nyss så befolkade boningen. Hade herr Stern ej öfwertalat dig i går, så hade du ej gått på balen, nej, bewars — du tycker att pappa skall ha kostat på dig så mycket, utan att folk skulle få se att du wet ut och in på dig.