– «Åh prat; du har visst gått i kompani med Jernkrona, för att imponera på min tur. Men tror du att så lite verkar på mitt humör, så bedrar du dig. – Hvad befaller bror för point?» fortfor han, vändande sig till Jernkrona, med hvilken han skulle göra partiet. – «Hur du behagar.» – «Jag tycker vi kunna spela borgerlig point i afton,» sade Stellan, i det han kastade en gement uttrycksfull blick på Alexis, som i detsamma kommit in, och ställt sig vid spelbordet. Alexis lät emedlertid ej denna blick verka på sig, utan stod qvar; och snart efter honom kom äfven en prest, och ställde sig bakom Stellans stol. – «Borgerlig point? Åh ja, hvarför inte; men om jag får lof att fråga, hur hög är nu din borgerliga point?» – «Åh en femti dukater – men, gubevars! det beror visst inte på mig. Jag är värd, och rättar mig helt och hållet efter dig, såsom mitt fremmande.» – «Eh bien! femti dukater då, fullvigtiga och holländska?» – «Förstås!» – «Är jag betrodd, eller skola penningarne läggas på bordet?» frågade kammarjunkaren under ett sjelfbehagligt leende, som tillkännagaf, att han väl visste att han hölls för god. – «Som du behagar; men det kunde ju vara roligt nog att se de små raljörerna på bordet, – jag är en uppmärksam värd, och det är min skyldighet att roa spektatörerna,» sade Stellan, och kastade åter en flyktig blick på Alexis och presten. Alexis lät icke piken bekomma sig, och presten hade så mycket mindre uppfattat den, som hela hans själ nu var upptagen af åtankan på de på bordet hvilande etthundra dukaterna. – «Högsta kort ger,» sade Jernkrona, och Stellan fick det högsta. – «Proposition!» – «Combien?» – Quatre encore!» – «Non!»