• Det kan konstateras att sprätthök, enligt den logik som är 1700-talets, inte är något man föds till, utan något som man blir och i så motto är sprätthökarna en produkt av det ideal om de högre ståndens utbildning som håller en bildningsresa till Frankrike och staden Paris för nödvändig. 199 för den kristna etiken (och nyplatonismen) grundläggande dikotomi: ande kontra materia. Stockholm: Almqvist &amp; Wiksell. Språket kunde, genom en ökning av antalet tryckta skrifter, objektiveras på ett annat sätt än tidigare. Hur de aspekter av ostadigheten som jag här just har tagit upp kommer till uttryck i litteraturen om sprätthöken har jag delvis redan demonstrerat i kapitel två: jag visar där bland annat på de många dimensionerna av sprätthökens lastbara sinnlighet och ytlighet. 466 Malm avslutar sin bok om det liderliga språket med att citera Esias Tegnérs beskrivning av nationalspråken i Stockholms Posten (1817). Jag börjar med att beskriva avhandlingen i ett slags fågelperspektiv, d.v.s. med att rekapitulera och summera innehållet i de olika kapitlen, för att sedan övergå till en diskussion av de i mitt tycke viktigaste slutsatserna. Munskänks-huset borde jag säga); träffade där en samling artiga gossar; drögde en tima, och drack et par koppar ef en brun såppa, hwilken både til lukt och smak kunde passera för Caffe. Något sådant förekommer dock inte, tvärtom bestämmer han sig i pjäsens upplösning, liksom Holbergs Jean, för att bege sig av till Frankrike för ytterligare övningar i franska ytligheter. Köpenhamn. Men där finns en dimension av sprätthökens resor som hittills inte har berörts annat än implicit: dess koppling till det franska kulturinflytandet. 37 kom ut med tidskriften Le Misantrope, alltså, anmärkningsvärt nog, samtidigt som The Spectator gavs ut i England.79 Inte heller i Danmark syns genren ha blivit så särdeles populär. Men det kunde också användas för att beteckna en brist på allvar och ansvarstagande, kort sagt, kunde det, liksom ” flyktighet ”, beteckna en ostadighet i sinnet. 208 som också sker är ett likställande av nationalspråket med nationalkaraktären.