– Min far, inföll Christer, tror att hon är hans dotter. Den af vår gamla borgfru innehafda våningen står tom tills vidare; den betraktas ännu såsom en helgedom, hvilken man ej har hjerta att oskära genom de i hvardagslifvet stundom förekommande triviala bestyren, åtföljda af sina mindre angenäma, på sinnet inverkande tilldragelser. Tvänne timmar sednare kommer ilbud till Klosterås från Sparrsätra. NIONDE KAPITLET. – Att mamma och jag vore i kapellet. Du, Christer, var icke tillstädes, som du aldrig är, och icke heller tillfrågad. Speckt (med någon förvåning): Visserligen, och i detta afseende är ju blott en röst. Jag vet bestämdt att Floderus ännu är på Klosterås. Icke af interesse, utan endast som en förströelse under denna olidliga väntan, lyssnade de, och vi med dem, till de ord, som talades ett stycke ifrån dem. sporde hon, i det att hon häpen tvärstannade. – Se far, hvilken underlig penning, jag funnit! Det är enda gästrummet. Slutligen upphörde Ingegjerd att tala, då Sigrid föreställde sig att hon somnat. – Ja, min mor, har jag gjort några goda gerningar, så har jag ock gjort många, som, som o, moder, ynglingen, som skickas ut i verlden, hänföres af sina vilda, brusande passioner, i förening med kamraters skadliga efterdömen, som komma honom att glömma lärdomarna, hvilka han hört vid den husliga härden. Nu ringer hon på en liten klocka. Barbara går ut. Men icke har han alltid varit hvad han nu är. – Nej, mitt barn, icke så, yttrade hon, i det hon upplyftade henne i sin famn, fall ofta på knä inför Gud, men aldrig för någon menniska! Under det att kyrktornen beskötos, störtade de in i kyrkorna, uppbröto de under stengolfven befintliga grafvarna, undersökte likkistorna, och voro dessa af koppar, ryckte de upp liken, som kastades omkring kyrkgolfven. Men, mot sin vilja, var hon förföljd af samma syn, som så smärtsamt inverkade på sonen.