Vid sista sängen i salen, närmast dörren, visade Larsson stumt på feberkurvan och utbytte en blick med sin vikarie. Denne rynkade ögonbrynen och tittade först uppmärksamt på kurvan och sedan på patienten i sängen. Det var en ung man, blond, med markerade drag, som kom en att gissa på kroppsarbete, ty en sådan utmejslad karaktär över ett ungt ansikte kommer i regel av ansträngande kroppsarbete. Den unge mannen låg på sidan, tydligen likgiltig för läkarnas besök. Ändå dåsade han inte, hans ögon stod öppna och stirrade framför sig som i tankar. Så hög var hans feber återigen inte, att man kunde misstänka honom för några yrselfantasier. Å andra sidan kunde han nog ha rätt att vara upptagen av sitt tillstånd. Från att ha visat tydlig bättring hade sjukdomen åter gått till försämring, och detta endast under sista veckan. Då de åter kommit ut i korridoren, skakade Larsson på huvudet och sade: – Den siste, den där unge Ljung, gör mig bekymmer. Gudarna vete vad som har stött till där. Han tycks ha mist livslusten på sista veckan. Som om något stort bekymmer plågade honom. Här kan de ju inte precis få några extra stora bekymmer, som de inte har förut. Det kan förstås vara någon inre orsak, någon rubbning, som jag inte kan fundera ut. Jag hade inte alls väntat mig det, det måste jag säga. Men mer finns förstås i himmel och på jord, Horatio, haha. Nå, det är väl inte mycket att göra åt. Synd, för det är en ovanligt trevlig pojke, lite blyg och tafatt, men särdeles hygglig. – Men han har kanske verkligen fått bekymmer? frågade Carleman. Några ledsamma underrättelser hemifrån kanske? Larsson ryckte på axlarna. – Hans syster var här i förrgår, sade han. Då var försämringen redan tydlig. Hon föreföll högst pigg och glad, då hon kom, säger syster – trodde förstås att det fortfarande bara gick till bättring – och var hon nedslagen, när hon gick, så tycks det ha berott på den nya försämringen. Såvitt jag vet, är hon den enda anhöriga han har. – Förstås, han får då och då brev från olika håll, det kan ha varit något sådant. Han säger i alla fall ingenting. De fördjupade sig i diskussion om de andra patienterna. Carlemans tjänstgöring började.