Det är heller icke så ovanligt att se en ung moder banna barnjungfrun, för det hon icke visar nog eftergifvenhet för den lille eller icke har nog fördrag med älsklingens nycker och odygder. Men när dessa samma små odygder besvära mamma sjelf, då låter det annorlunda; då blir det häftiga bannor, och älsklingen blir stundom bastant omruskad. Kan man begära, att den lille på sådant sätt skall blifva » snäll », lydig och vänlig? Det är ju nästan omöjligt. Agan och bannorna den ena gången äro nästan ännu mera skadliga än sjelfsvåldet den andra, och denna ojemnhet i modrens sätt gör, att barnen förlora all respekt för hennes tillrättavisningar. Ty, utan att göra sig reda derför, känner barnet ganska väl på sig, till hvem det kan och icke kan trygga sig, hvem det måste lyda och hvem det kan trotsa. Också derför är det ytteist angeläget att redan tidigt begynna en förståndig uppfostran. Ganska ofta hör man föräldrar yttra, att det ännu är för tidigt att » bråka » med pojken; när han » får mera förstånd », då skall han hållas efter, då skall han lära sig lyda o. s. v. Men oftast blir det aldrig något af med det rysligt tillämnade utrotningskriget mot alla ovanor och c dygder, och dessutom är det vanligen för sent att begynna det. Ty det första, hvartill barnet brukar sitt » förstånd », är vanligen dels till uppfinnandet af nya odygder, dels till undgående af straff för de gamla. Andra säga, att gossen lyder dem, blott han får veta, hvarför han skall lyda, och anse detta alldeles tillräckligt, ja, räkna det nästan som en förtjenst — i alla fall som ett bevis på ett utveckladt förstånd och på » karaktär », att sonen först begär att få veta, hvartill det skall tjena, innan han åtlyder en tillsägelse af föräldrarna. Men de glömma dervid, att ynglingen ganska snart börjar anse sig sjelf lika kompetent att bedöma den saken som föräldrarna, och då lyder han endast i det fall, att hans egen åsigt öfverensstämmer med föräldrarnas. Och i samma stund är han inne på en farlig väg. (Slut i nästa n:r.) Teater och Musik.