Kindströmskan känner sina gossar som styfva grabbar. » Nej. » Jag kan inte göra det minsta utan att först höra värdinnan. » » I alla fall anser jag det oförskämdt att stå och lura på det här viset. » Var det icke dumt af dig att ej följa efter och ’ skugga ’ dem, när de gingo, för att sedan taga reda på mötesplatsen? » Vi hade ännu en stund på oss innan hästbytarne skulle börja det onekligen dristiga företaget att spela glasmästare och fönsterputsare vid en så pass ovanlig tid som efter mörkrets inbrott och därtill vid en så trafikerad gata, som Stadens kanske förnämsta stråkväg. » Min vän! Kanske det är tillåtet att gå på gatorna maskerad? » Ja, hundra tusen rubel! » Så dags att tänka på den saken nu »? Vi letade som efter en diamant, och som rummet var af mycket små dimensioner, hade vi snart konstaterat att hon där inne icke kunde hålla sig dold. Solen har gått ned i det närmaste och snart blir det alldeles mörkt. Men ni skall kanske förstå mig bättre när jag talar om, att det är fråga om en oskyldig priffe, som vi skulle taga oss nu i kväll, fast betjänten oförmodadt måste ut för att hemta envoyén och den där damen, antagligen hans fru, från balen hos * * * ske ministern. Ensam i ett hörn syntes konsuln och riddaren Gideon Brattemann framför en whiskygrogg och med en aftontidning i händerna, hvilken han dock endast då och då ögnade i, när blickarna ej voro nervöst riktade på klockan i kafésalens midt emot varande vägg eller mot dörren till förstugan. Dörren gick upp och vi stego in. Äfven grefvinnan var klädd i promenadpäls och hade ett tätt flor, som föll ned öfver halfva ansiktet. Hvad ville han? » utropade grefvinnan. Fort upp i droskan där så rulla vi i väg. » Du har rätt! » Men jag vet af erfarenhet hur så ’ na där sängar bruka vara », envisades jag. » Ni kom hem sent i natt? » Lämnar ni mig icke i fred så » Jag kan gerna också säga att för oss är han under alla omständigheter icke mycket värd. » På slaget tolf om du kan. » Du torde förklara dig närmare. »