§. 10. Imedlertid är deras flit och möda til berömande, som med desse språkens jämförande arbetat, eller torde ännu arbeta. Jag har förr påmint, at man wid slike tilfällen, i anseende til den förändring alla tungomål äro undergifne, ej bör förmoda sig någon fulkomlig öfwerensstämmelse, hälst emellan tungomål, hwilka både til tiden och orten äro så wida skilde, som wåra nu warande Lappar och de fordna Hebreer. Och, om man kunde af andra omständigheter taga i akt någon likhet eller ofelbar egenskap, som detta folket befunnos hafwa med Israeliterna gemensam och allena, så å twiflar jag ej, at ju en likhet i språket, om den kunde med någon säkerhet skönjas, skulle synas beholla sit rum bland de bästa och tryggaste skälen.