Den 1 januari 1999 trädde en lag i kraft som ger den svenska sjukvårdens patienter rätt till » information, delaktighet och medinflytande «. Att bra skriftlig information ofta saknas gör det ännu svårare. Läkarinformationen till patient och anhörig är otillfredsställande, motstridiga besked lämnas och hjälp till att söka » second opinion « har inte getts. Mina erfarenheter av män med prostatacancer handlar inte bara om de undrande och frågande, de som inte kunde eller vågade ta egna beslut. Med andra ord: Var finns den bästa kompetensen, den största erfarenheten av den sjukdom jag söker för? Men för att kunna ställa rätt frågor och förstå svarens innebörd är nog förutsättningen att man själv skaffar sig kunskaper om den aktuella sjukdomen - alltifrån symtom och diagnosmetoder till behandling och biverkningar - som sedan förhoppningsvis kan relateras till det individuella fallet. Man kan också ganska lätt föreställa sig patientens tvekan att ansikte mot ansikte med doktorn kräva att någon annan gör en ny bedömning av hans / hennes fall. Men om det kunde ske skulle de auktoritetsbundna eller resurssvaga få större chans att möta läkaren på mer jämställda villkor än idag. De är inte särskilt uppmuntrande. Mina egna erfarenheter av en dust med prostatacancer är att det går att fråga om allt och att det går att själv fatta beslut. Nu tänker inte Socialstyrelsen nöja sig med detta utan planerar en större kartläggning av hur delaktigheten och medinflytandet fungerat i praktiken. Men svaret på den första frågan är kanske inte så svårfunnet. Intervjustudiens författare, Lisbeth Sachs, skriver klokt om de svårigheter som kan uppstå i mötet läkare-patient. (De är alla resursstarka, i goda samhällspositioner, vilket antyder att det också här finns en klassfråga.) Jag tror att det är - och förblir - ganska sällsynt att patienten anser sig besitta sådan kunskap att han / hon själv kan välja behandlingsalternativ, varav ett naturligtvis är att inte låta sig behandlas. Kjell-Olof Feldt Medinflytandet innebär, såvitt jag förstår, att patienten har rätt att välja behandlingsalternativ och att vid allvarliga eller livshotande sjukdomar begära en förnyad medicinsk bedömning, s k » second opinion «. Den viktiga frågan är naturligtvis om det har hjälpt. Jag inser svårigheterna och förstår invändningarna. De har kunnat ta reda på var de bästa kirurgerna finns, inom eller utom Sverige, vilka sjukhus som har rykte för goda behandlingsresultat - och sedan tagit sig dit.