Huru mången sådan afton satt ej då mindre teaterns orchesteranförare, Ahlström, vid pianot medan Stjernström sjöng trefliga kupletter. Sedan var det Blanche, den oförliknelige Blanche, som vid mer än ett tillfälle lät flytta ljusen i salen ned i en rad på golfvet och sedan i någon monolog lät sällskapet komma att skratta af förtjusning. Det var på den tiden, då Blanche ännu icke inträdt i sin stora roll eller rättare sina stora roller. Nu var det teaterförfattaren och sällskapsmannen som ännu icke hunnit tröttna och gäspa vid sina triumfer. Men utom Blanche och Stjernström, hade vi glädjen att höra Dannström och Talis Qualis. Det var långt tillbaka i tiden innan han inträdde i svenska akademien. Och ännu torde äfven herr Jolin erinra sig att han spelade scener ur sin komedi, »En komedi». Men bland alla dessa var det en som sedermera, då kretsen blef för vidlyftig, försvann. Dock 1845, då vi hade vår första tillställning efter Ingelmans bortgång, kom denne sällsynte och välkomne gäst, nemligen Georg Dahlqvist. Och han deklamerade då stående (allt efter föredragets fordringar ombytande den djupa rösten och sina vackra plastiska ställningar) Dödens engel af Wallin. Denna sällskapsafton hade en mycket allvarlig karakter. Ingelmans begrafning var ännu i minnet och dessutom var Blanche bortrest, hvilket ville säga att det rikaste elementet saknades. Det året var ingånget, som Blanche vistades i Norrland. En del påstod att detta aflägsnande stod i sammanhang med affärerna, andra menade att han rest för att sätta sina juridiska studier i praktik hos en landtdomare, sjelf sade han oss, att han behöfde i en helsosam skogsluft bringa sina af arbetsansträngningar och sällskapsförströelser medtagna själsoch kroppskrafter i full ordning. Orsaken må nu varit hvilken som helst, så var han borta, men skördade lika fullt triumfer och förtjuste både herrar och damer. Tänk hvilka tal han höll vid middagar och supéer. Han pratade i öfrigt (såsom jag vid en restur åt Norrland många år derefter hörde berättas) i konstkritik, politik, polemik och dramatik, med ett ord i allt utom i romantik. Ty det var ej bekant att Blanche särskildt utmärkt någon dam.