Ty om henne visste man en ljten del, och detta var så pass intressant, att man ovillkorligen måste få reda på allt det öfriga. Och ingen kände henne personligen mer än Terese Asp, — den enda på hela afdelnin­ gen, som bara skämtade eller molteg, när det var fråga om skvaller. Men, huru det prata­ des och gissades, visste man efter ett år in­ genting mer om fru Elfving än när hon kom, och det var, att hon då nyss fyllt sjuttiofe m år och var änka efter en för länge se ' n mycket rik grosshandlare. Enda dottern till en af traktens bruksägare, lär hon ha gift s ig myc­ ket ung, och — s om det se ' n berättades — hufvudsakligen för att rädda sin far från ruin. Några barn, som lefde, hade hon inte heller; — och när mannen för ett tiotal år sedan dog, voro också hans affärer i sådant skick, att änkan infe hade annan råd än att söka få räknas till ålder domshemmets " pauv­ res honteux ". Utom detta kom man inte un­ derfund om mer än att hon var en mycket angenäm och stillsam gammal-^lam, som på en gång var vänlig och inte-frärmade sig någon förtroligt, och hvars heFa-^väsen ä gde ett visst omedvetet och själfulff b ehag. " Det är ingenting annat märkvärdigt med henne, mina allra nådigaste gamla mör och gummor " — utlät si g lilla fröken Asp en gång — " än att hon hör till dem, som aldrig bli riktigt gamla, huru illa lifvet än handskas med henne. Något annat vet inte jag, och något annat finns inte heller a tt veta. ". Fru Elfving trifdes, såsom det tycktes, all­ deles utmärkt i sitt nya hem, där hon fick njuta af all den ro, hon saknat under de se­ naste ganska bekymmerfulla åren, och där det äfven fanns så godt om tid till sådant, som kunde intressera en.