Säg så åt snöskredet när det bär utför. Nyss var jag profet och martyr, nu är jag kungamördare och affälling. Dessa bojor, nyss så lätta, denna Mäster Olof. 90 vanärans drägt min stolthet, denna kyrkopall min predikstol i de troendes kyrka! Allt är förbi! (Nedfaller på pollen.) Scen VI. DE FÖRRE, MARSKEN. MARSKEN. Olaus Petri, skulle så vi möta? I glömde mitt råd då jag släppte er ut I verlden; I skulle då också stöta Mot klippan som gjorde så mångens slut. Hvad vill I kungen? OLOF. Han förrådde vår sak... MARSKEN. I faren vill! Han tänkte lika Så högt och stort fast ej är hans smak På gator och torg sina tankar predika Ja, högre än I, denna kyrkans rening; Men mellan tanke och handling, min vän, Det ligger ett svalg! Och konungens mening, Den var: att gifva åt Svenske män Frihet att döma i andliga ting; Men gåfvan stötte man med otack tillbaka; Man vill ej ha frihet! Nej, rundt omkring Man lyfter vapnen och vill allt försaka, Blott man sin träldom behålla får; Men öfver er dom hans gerning står: Han tänkte stort och handlade vist, Och derför han bergats här I förlist! I bedjer om nåd? OLOF. Nej! MARSKEN. Betänker Er då en timme!