Och då – då – det hade kommit som frost på blommans fina blad, som isande köld öfver sprudlande vårböljor, det hade kommit som natt på rodnande morgon – gamla, kalla, fula, trånga fördomars inlärda vishet, ett tarfligt, banalt “ det passar inte “. Sedan långt, långt tillbaka i tiden, då hon ännu bad sina barnsliga böner, hade hon aldrig tänkt på Gud, hon hade icke saknat honom, icke längtat efter honom ens i sina sorger och strider. Hvad vägen dock var lång! Ingen hälsade på Olga, och ingen bad henne vara välkommen. Men när de kommit i land och stodo i begrepp att gå hvar och en till sitt håll, såg hon på honom med sina klara barnaögon och sade sakta: – Låt oss glömma den här utflykten! Åh, så roligt! frågade Hammar och slog sig ned midt emot honom. Hans tidigare erfarenheter under bevittnandet af ständiga tvister i föräldrahemmet och hans senare iakttagelser af sina vänners familjelif hade ingifvit honom en djupt grundad misstro till äktenskapet och den husliga lyckan. Vers! Jag deltog inte ett grand i hennes sorger och husliga svårigheter, jag brydde mig inte om henne, jag var ett vidunder af själfviskhet, jag var ja, det vete fan allt hvad hon hittade på i en handvändning. – Jag skall resa till staden i dag, sade hon till svar på systerns oroliga blick. Jag kan icke tänka mig en sådan förening utan kärlek eller dess bestånd, sedan kärleken dött. – Hvad för något? Olga öfverraskades af att ställa samma fråga till sig själf, men blef båda svaret skyldig. På vår resa ha vi träffat en fransk målare, en mästare inom sin genre, hvilken följt oss ända hit. Utan mål ströfvade han omkring mellan höga stammar, än dit där skuggan låg som ett svart dok bakom en mossbelupen sten, än dit där en liten blek solstråle stulit sig in och dallrade öfver en vresig enbuske. Jag förstår inte, hurudan ungdomen är nu för tiden. Nej, må därför hvar och en själf söka finna, hvad han starkast åtrår och bäst behöfver, och må vi gifva alla rätt till själfständig utveckling, rätt att lefva! Det ligger något i hennes utseende och sätt, framför allt i hennes sätt, något – je ne sais quoi – som