Nej, det tröttar mig. KAPTEN. (Paus.) ALICE. kusin, nya karantänmästarn, först går till våra ovänner! Vet du, att det retar mig i alla fall, att min Ja, hvad är det att tala om! KAPTEN. resande, att han var skrifven som rentier. Han bör ha kommit till pengar då! Nå, men såg du i tidningen på anmälde ALICE. ligen den första i den här familjen! ALICE. Rentier! Så-å! En rik släkting; det är verk KAPTEN. många rika! I din familj, ja! Men i min har vi haft färdig, men jag ska' hålla honom i schack! och Har han fått pengar, så är han väl hög KAPTEN. i mina kort skall han inte få titta! (Det knackar i telegrafapparaten.) Hvem är det? ALICE. Tyst lite', är du snäll! KAPTEN (blir stående). Nå, gå dit då! ALICE. barnen! Jag hör; jag hör hvad de säger! Det är KAPTEN. fortsätter apparaten en stund, och då svarar kaptenen) ALICE. (Går till apparaten och knackar svar, därpå Nå-å? barnen, som äro inne på högvakten i sta'n. skolan. Vänta lite (Knackar slutsignalen.) Det var KAPTEN. Judith är klen igen och håller sig hemma från Nu igen! Hvad sa' de mer? KAPTEN. ALICE. Pengar, förstås! toge examen nästa år, vore det nog! KAPTEN. Hvarför ska' Judith ha så brådtom? Om hon ALICE. Säg henne det, får du se hvad det hjälper! ALICE. Du skulle säga't! Men det vet du väl, att barn göra som de vilja! ALICE. Hur många gånger har jag inte sagt det! KAPTEN. Här i huset åtminstone KAPTEN (gäspar). ALICE. Ska' du gäspa i din hustrus närvaro? KAPTEN. inte, att vi hvarenda dag säger samma sak! Hva' ska' man ta' sig för Märker du