Jag måste förutskicka någon anmärkning för hvar och en för att sätta läsaren in i situationen. Den första dikten tillkom i min mormors mormors hem. Hennes man, prosten Jonas Kastman i Lönneberga, född 1754, hade i sitt hem som fosterson upptagit en fattig, mycket begåfvad pojke, Carl Hedmark, sedermera rektor i Linköping och naturligtvis också död som prost. Ynglingen ville gärna ligga och dra sig om morgnarne, och på den tiden steg man tidigare upp än nu. Händelsen gjorde, att en af prostinnans hönkycklingar blef sjuk. Då hon var djurvän, lät hon förfärdiga en bur åt kycklingen, hvilken bur hängdes upp i köket, som var beläget under unga Hedmarks vindsrum. Denne var inom parentes begåfvad med ovanligt vacker sångröst och mycket musikalisk. Hvarje morgon störde kycklingen genom sitt kackel den unge sjusofvaren, och så ofta han passerade köket, underlät han icke att utfara i de förfärligaste hotelser mot kycklingens lif. Emellertid blef kycklingen bra och kom i hönsgården. Och en vacker morgon kom en piga in till prostinnan med den forna sjuklingens förstlingsägg. Detta serverades åt unga Hedmark som frukostägg inlindadt i ett papper med följande värser: Då jag af en Försyn blef skapad till en Höna, Då gafs mig ock den röst mitt hela slägte fått. Af den som jordens krets har lindat i det gröna, Af samma starka hand jag också fått min lott. Förnöjd med den jag glad kan sjunga, Fast rösten sträf och olärd är. Förlåt, min vän, förlåt min tunga, Om hon ditt öra gjort besvär! Men du, förnuftets son, som dust och ljufligt drillar Och prisas för sirén utaf en mensklighet, Af detta smickrets röst, att du dig ej förvillar, Låt klokhet råda dig, lär hvad du icke vet! Begagna så ditt företräde, Att du det värdig vara kan! Beskratta icke så mitt qväde, Vi ega samma Upphofsman! Hvad möda menar du? Månn Gud ej kunnat skänka Mig lika ljuflig röst som du af Honom fått! Men jag är dermed nöjd, åstundar ej att blänka Med större gåfvor än Hans vishet fann för godt.