22 och det är emedlertid ganska vackert af henne. Vet bror väl, att så vilda och råa Haraldsönerna än ska vara, förstår hon att hålla dem i tygeln, så att de henne. riktigt lära ha på en gång vördnad och fruktan för Askenberg. nat, som jag tycker är ganska ovanligt af en qvinFru Arnman. inte är mer än en half mil dit, så skall jag väl för att få se henne. Jag håller med bror om det; och som det Jag har verkligen hört det der, och mycket an na, åtminstone bland en sådan omgifning som hon är. öfvertala Arnman, att vi få fara dit öfver en gång, Askenberg. nyfiken, att lära känna både Haraldsons och henne. Hade bror Arnman i dag låtit mig få följa sig, så hade jag väl fått sigte på dem. Men gubben Deruti instämmer jag äfven. Jag är sannerligen var alldeles obeveklig i sitt motstånd, ehuruväl han visste, att jag kunnat blifva honom till mycken nytomkring. Jag har Gud nå's ett ben, hvilket, lik ta, såsom mera van och bekant med farvattnen härsom jag, tagit afsked ur tjensten, men mina begge handa. armar, äro ännu bastanta och brukbara till hvarjeFru Arnman. bevisar oss alltid en sådan hjertans innerlig vänra brors godhet. Bror vet inte sjelf huru väl bror vill oss, och skap och tillgifvenhet, att vi aldrig nog kan, värde 23 Askenberg. i förbindelse här. För att bevara mig från ledsUrsägta, Fru syster, det är tvärtom jag, som står nad vid lifvets enformighet, sedan jag, genom min de jag mig ganska lycklig, att få kasta ankar hos benblessyr, inte längre var duglig i tjensten, skattamin gamle ungdomsvän och vapenkamrat Arnman, der min gamle farkost åtnjutit en omvårdnad och jag inte en gång kunnat påräkna utaf egna anhörige. Fru Arnman. vår tacksamhet. Kom bara ihåg, allt hvad bror ... (halft för sig sjelf.) Gud gifve han vore här Bror talar som bror inte hade några anspråk på tillsyn, genom fru systers outtröttliga godhet, som