Men så tog provianten slut, och ingen stod att få på långa sträckor; och man måste därför ge sig i väg. Ty när han vätt sin strupe med brännvin och dylikt, då blir han lätt lika oregerlig, talträngd och bullrande som någonsin en drinkare af storstädernas krogslödder, och då lägger han sina känslor i dagen, kanske ännu mer än en hvit man. Man har en fyrkantig låda, med några lister tvärs öfver och framtill, där den – vaggan – är lägst finnas några hål, genom hvilka vattnet skall afrinna. Men oroa dig icke för den saken. Men som hon hyste en stor motvilja mot denna ’ doktor ’, som när det lämpade sig, alltid var beredd att kurtisera henne, var hon nn lika angelägen om att han skulle komma i väg, som de andra voro det. Ur lampan stod röken bolmande som ur en fabriksskorsten, fyllande rummet med en olidlig, kväljande stank. Annu en kyss. Men Mats, som äfven funderat en stund, utbrast, med minne af dessa guldgräfvarelagar, som han under den långa resan haft tillfälle att plugga i sig, så han mindes dem lika väl som Borgman: Får jag ge er en mun whisky? Just när Mats beslutat sig för att på nytt tilltala främlingen med det bekanta utseendet och för den skull åter närmade sig honom, vände denne sig och mötte Mats med en blick, som genast kom honom att uppge vidare försök att komma i samspråk med mannen, hur gerna han än nyss haft lust till detta. Kort därpå inföll Mats, som talade mera lågmäldt, och därför var svårare att höra: När man nu kommer några man, som i den lilla karavan, af hvilken Mats var en medlem, gäller det emellertid att – Nej, svarade Mats, ej utan en känsla af hjärtklappning. Nu stod Bugge på tröskeln. Mats hade till och med oturen att vid ett fall vricka sin ena handled. Man kom snart in i en tät skog, och här började det egentliga uppstigandet. Äfven Mats tyckte naturligtvis, att det förmodade priset skulle taga för hårdt på kassan och föreslog, att man vid framkomsten skulle försöka arrangera saken på annat sätt. – Hvart skall Mr Olsson fara? – Nej, hvad ser jag? utbrast Mats lugnt.