Dona refert dignis, virtutem destruit ignis. Portatus munde de fluctibus eripit undæ. Ännu år 1784 utkom en förordning af kurfursten Karl Theodor af Pfalz, som, hänvisande till S:t Huberti underkraft, förbjöd användandet af ”verldsliga” läkemedel mot bett af galna hundar. År 1240 hölls i Lüttich en stor regnprocession. Tre gånger upprepad, förblef den utan verkan, ”emedan man vid anropandet af alla helgon hade förgätit Guds moder.” I ny procession sjöngs nu ”salve regina,” och ”regnet nedstörtade med sådan häftighet, att tåget måste skingra sig.” Ett sätt, som presterskapet någon gång begagnade för att göra oväder var att föra en åsna framför kyrkdörren, hänga litanian om hennes hals och stoppa en hostia i hennes mun, samt derefter begrafva djuret lefvande. Särdeles rik var Medeltidskyrkan på förbannelse-formulärer af rysligt slag, vittnande om en oerhörd förvildning i känslor och tänkesätt. Ett enda prof på dessa formulärer är mer än tillräckligt; det bifogas här: