Att kunna med ljust omdöme uppskatta snillets verk, och med varm kärlek befrämja dess öfningar – denna egenskap, står den ovillkorligt i personlig förening med snillets gudalott? Visserligen ej! och dem, hvilka endast den förra förmågan beskärdes, klandrar ingen billig för frånvaron af den alltid ovanliga makt, som skapar nya och egna verldar af skönhet. Men en gränslös hängifvenhet åt Poesiens alltförklarande himlalån; men ett outsläckligt nit för fäderneslandets väl, frihet, ära; men en lika brinnande lidelse för dess fulltoniga språk och den vitterhet, som i detta tungomål har en underskön forntids försäkran om en underskön framtid; men en genomtänkt öfvertygelse om mensklighetens heligaste ämnen, och ett orubbligt mod, att för dem, för öfvertygelsen, för sanningen, allting våga och allting försaka: dessa egenskaper, som ännu mer äro sinnets än snillets, – månne de skulle någonsin blifva nog sällsporda, för att icke hos enhvar, som kallas till detta samfunds medlem, både böra och kunna förutsättas? – Det svar, som vid denna fråga kan påräknas, utgör i nuvarande ögonblick min tröst. Edert sista val, mine Herrar, är nemligen just dermed rättfärdigadt: ty de nyss antydda egenskaperna äro de enda, i hvilka jag med eder kan mäta mig. Jag behöfver ej tillägga, att jag då, med detsamma, har angifvit de enda likheter, som ställa mig nära den i allt öfrigt med mig ojemförlige Man, hvars efterträdare i edert gille jag blifvit: ty allt, i slik hänsyn, vore sagdt med hans namn. Hvem kan förgäta den skald, som lefde blott för att egna hela sin beundran åt de nordiska ättfädren, och hela sin ömhet åt deras ättlingar? den skald, som gjorde till sitt lifs dubbla syfte, att uppfinna sånger till återväckande af hjeltesinne, och kroppsöfningar till återvinnande af hjeltehelsa? Edra lagar befalla dock min svaga hand, att på hans griftvård teckna hvad han varit. Lyckligtvis, för honom och den sörjande Svea, hafva hans lefnad, hans skaplynne, hans förtjenster sjelfva ristat det; och hvad bättre kan det af en annan författade loftalet varda, än en matt och ofullständig erinran om dessa hans egna minnesord?