Det är öfverflödigt att beskrifva, med hvilken otålighet jag väntade köpmannens återkomst. Han hade endast träffat flickan, som sade honom, att fadern denna dag hade feber, men bad honom återkomma morgonen derpå. Mellertid hade han förmått henne att bese sina juveler: derunder berättade han om de orter, hvarest han köpt hvarje smycke, ledde sedan samtalet på Kaschmir och derifrån, ganska otvunget, på dess ståthållare och dennes son; hvilken – han mente – vore äfvenså allmänt älskad som aktad. Man tadlade endast hans förundransvärda kallsinnighet för könet, under det han blott tycktes hafva sinne för naturens liflösa skönheter. Så, fortfor han, sitter han hela dagarna derborta vid Salomos tempel, och förlustar sina ögon vid anblicken af en bit paradis, utan att ana, att hundra famnar ifrån honom finnes en blomma, som öfverväger alla Prophetens himlar. – Vid detta yttrande hade Fanny hastigt slagit igen locket på hans låda och lemnat honom rodnande; men då han gick förbi fönstret, hade hon ropat efter honom, att han i morgon icke skulle förgäta komma, emedan pappa säkert skulle köpa af honom. Jag lät Jussuf flera gånger för mig upprepa hvarje ord och omständighet, hvarvid han sorgfälligt tydde allt till min fördel: isynnerhet var, mente han, flickans rodnad och ännu mer hennes hastiga bortgång, ett bevis på hennes dolda böjelse; äfvenså talade hennes bjudning genom fönstret och den angelägna ton, hvarmed hon yttrade dessa ord, för hennes önskan att nästa dag kunna förnya det afbrutna samtalet.