handen till afsked, och vände sakta till hemmet. Baremann styrde med hastiga steg vägen till sin Saidas graf. Båda grafvarna vid tallarna voro beströdda med friska vårblommor. Han frågade den döda, om hon skänkte bifall åt den lefvande, om hon misstyckte, att känslor, hvilka så länge legat under gruset, åter flammade upp och visade sin glöd. Det svarade intet och stum var grafven. Milda fläktar vaggade tallbuskarna, så att deras toppar nickade sakta men skrämde ej. Angenäm var aftonen och vacker solen, så att de menade icke någonting ondt. Kap. X. Fragmenter af den gröna boken. Jag har kallat min bok den gröna, emedan jag hört sägas, att grönt är hoppets färg och jag har ingenting att hoppas på jorden. Större delen af den gröna boken är oskrifven, och har ett högt värde, ty den är oläslig och obegriplig alldeles liksom min egen själ. Ett vida mindre, kanske intet värde har den skrifna delen, hvilken jag vill kalla fragmenter af den gröna boken. Den delen visar mig tydligen, huru vanmäktigt ordet är, då det skall tolka själens fina skilderi. Jag var en sjutton års yngling, full af hopp och tillförsigt, stolthet och egenkärlek. Efter väl genomgånget studentexamen förstod jag, att hela verlden stod mig öppen, och att jag ägde förmåga att famna henne hel och hållen. En sådan känsla uppfyllde mig med ett hittills okändt nöje. Jag ämnade icke sofva på lärdomens fält, dit jag nu vunnit inträde. Den fallenhet för målning jag redan såsom barn ådagalade beslöt jag att helt och hållet lemna vind för våg, för att desto mera odeladt kunna egna mig åt vettenskaperna. Ty vetandets schackter hade för mig mera lockande än konstens skuggor; jag ansåg det mera mödan värdt att skicka ljus i de förra, än öka de sednare. Åt hvilken fakultet jag skulle egna mig, hade jag icke bestämt ännu; min mening var att först utbilda mig mångsidigt, för att sedan välja desto mera opartiskt. Det studium jag först beslöt att grundligt gripa tag uti var naturalhistoriens. Detta studium var äfven mente jag, hvilken med mina sjutton år omöjligen kunde vara en känslolös pedant det