Under densamma hängde en pyramidalljusbägare af spegelglas i facetter, som gåfvo mångdubbelt återsken af ljusen, utom all den öfriga illuminationen, som rummen upplyste och prydde. Stora skaror af danskar ströfva omkring öfverallt här i Rongsted och öfva mord och andra brott samt fika efter den svenske kungens lif. Förbarmande, bad Mimmi. En mörk sky lägrade sig öfver grefvinnans ansikte och samtalet afstannade, grefvinnan ringde på kammartjänaren och befallde in dufvorna, resten af frukosten afåts fort och nästan under tystnad, hvarefter grefvinnan ganska snäft afskedade Rehnsköld, till hvilken hon hyst ett stort hopp i afseende på sina planer att närma sig kung Carl. – Farväl, farväl! – Ingen vägvisare kunde han få. Peter den store ägde förmågan att läsa människors karaktär i deras ansikten och ganska ofta bestämde detta hans val af gunstlingar och förtrogna. Han föraktade ryssarne så djupt, att ord knappast finnas därför. – Nå, far – och ändå – Tänk så gammal han måtte varit nu, sade Elsa. – Lefve kung Carl! Storsultanen, som ofta plägar vandra ensam omkring i sina städer, förklädd på ett sätt, som ej gör honom okänd för någon, råkade vid detta tillfälle komma öfver de stridande. – Jag var fånge hos ryssarne för fjorton dagar sedan och lyckades rymma, innan jag blef skickad till Sibirien för att lefvande begrafvas. Stanislaus Leczinski var en ung, behaglig och rättsinnig man; men han ägde hvarken förmåga eller tillräckligt anseende för att hålla sig uppe genom sin egen makt. – Aj, det var ännu värre. – Ja, svarade Hadar. Grefve Måns kunde allt svarfva flinkare än jag fattig stackare, svarade Björn och fortsatte: – Det svär jag dig vid min krigarheder. – Jag med, sade Elsa. Denna port såväl som den första är ganska illa upplyst, dock tillräckligt för att man kan se en hop gamla flaggor, handyxor, spännen, spiror, fiskben med mera af samma betydenhet; men arsenalsporten på venstra sidan om yttre borggården visar en hop gamla och märkvärdiga vapen, har jag hört.