Men i detsamma hördes röster och vapenslammer och en trupp soldater med facklor i händerna syntes taga vägen öfver kyrkogården. Framför trefoten stod en mänsklig gestalt inhöljd i en fotsid hvit kåpa, hvilken på flera ställen, särskildt å bröstet och nedikring, var öfversållad af röda tecken, liknande hebreiska och arabiska bokstäfver. – Var – är han då död? Men detta skedde och i sista ögonblicket. Men hvad hade under allt detta Lille-Mats tagit sig till? Men nu hade snapphanarne flockat sig bakom den oförvägne ryttaren, de aflossade en salva, Rönnow såg hur ryttaren vacklade i sadeln, men höll sig dock fast, och hästen ilade af som en vind och var i blinken utom skotthåll för snapphanarnes bössor. Men då återstod af de 200 man, med hvilka Lille-Mats dragit till Åhus, icke mer än 50. – Godt! Nu ställde han sig på klipphällens topp och började frambringa de gräsligaste läten och råmanden ur luren, och då han tröttnat på denna musik svängde han eldbranden i cirklar öfver sitt hufvud, därvid hoppande och svängande om i en verklig djäfvulsdans. Så blef det äfven, truppen passerade genom byn, väckande icke ringa nyfikanhet och uppmärksamhet, och fortsatte norrut mot Helje. Då den första oron lagt sig, sade gästgifvaren: Med en förmaning att hålla ett vaksamt öga äfven åt norr för den händelse snapphanarne kommo för att deltaga i anfallet på Ljungby, bjöd han Wachtmeister farväl och fortsatte sin ridt mot Kristianstad. Fram i november timade något som vållade prosten Nissenius icke liten oro. – Wachtmeister, svarades det. Nu blef där förklaring. Jakko Hurtteinen har pröfvat på värre än så. Är det en syn från andarnes värld? Under den långa tid hon vistades i mitt hus var hon en ärlig, rask och duktig tjänarinna, på hvilken min hustru satte stort värde, men till lynne och karaktär ganska underlig, tyst och sluten samt svår att komma under fund med. Då jag ryckte dig ur dödens klor var det för att hämnas. En för Öllegård obekant manlig stämma yttrade: