fleste af vårt följe sjuknade; eftersom mest alt vädret och röken låg oss i ögonen. Jag, som bars sjuk dit, blef så illak, at intet hopp var mera om min helsa. Landshöfdingen lemnade mig der qvar vid hemresan, efter han tykte, at jag aldrig mer skulle komma mig före; Men likvist stälte han mig under den Unga Neikos eller Förstes omvårdnad, hvilken lät på bästa sätt se mig til godo. Han sände til mig mer än jag äskade af honom, enkannerligen det helsosammaste vatten, som jag någonsin kunde åstunda. Han lät ock efter några dagar, leta up en Portugisers dräng,som kunde Hedningarnas tungomål; efter som hvarken de förstodo mig, eller jag dem. Då jag nu vistades der in på tredje vekan, och geck den tiden ensam i staden, mest uti Neikos hof, ibland dessa hedningar, som et får bland vargar, helsade många qvinnor som oftast på mig och sturade på min krops hvitlek; emedan jag gek ständigt naken och skylte min skam bara med et litet kläde. De spottade på händerna och gnedo mig på kroppen, i tankar, det jag hade färgat mig. När jag hade kommitmig någorlunda före, och började längta til Pelikatte igen, äskade jag genom min tolk af Neiko et godt beskydd tilbaka, hvilket han icke nekade mig; men kallade förut tilhopa sina Rådsherrar, och lät sätta kokadt ris, fisk och frukt för mig, at jag skulle äta deraf, i allas deras åsyn; Ty tvättade jag först mina händer i vatten, stälte mig framför maten och las högt, så at alla hörde, Fader Vår. Sedan satte jag mig ned på golfvet til at äta, och när jag ätit, tvättade jag mig igen, och las åter Fader Vår andra gången.