» För den ene som den andre är dock kunskapen om det som kommer efter ingen. » Se, vemodets klädnad jag bär, men den som dig ser mig förstår. » Jag har funnit henne, » sade han med låg röst. Han rådde dem också att sofva under dagen och äta en god måltid, ty de borde färdas hela natten för svalkans och försprångets skull. » Ärlighet, Barbe, » svarade Frideswida snabbt och hennes ögon lyste, » då hade han vetat hurudan jag var. – Musik och dans och uppläsning af vers var det enda, som var värdt att lefva för. » En sådan kväll minnes jag icke, » sade Frideswida. Ishak stod kvar och gjorde icke min af att följa henne, liksom han ej heller sökte förmå Barbe att öfvertala henne. ’ Men det folket till vänster, det folket till vänster, det försmäktar i brännande vind, och tunga rökmolns skugga, utan svalka och utan vatten. O tala. » Är det icke så, är det bäst att jag går – » Men Frideswida och Barbe, som icke vågade annat än sitta bredvid och hålla sorgevaka, hörde hur hon sakta kved och suckade natten igenom, till dess hon ändtligen fram emot morgonen slumrade. Mesné hade kommit och med blickar och leenden visat, att hon ville vara vänlig. Och så sade han, att såvidt han kunde begripa, voro hedningarna där icke stort annorlunda än kristna; somliga voro goda och andra onda. Den ena handen höll hon för ögonen för att slippa se de många kända ansiktena. Berätta hvad du vet. » Sörj icke så, » upprepade han än en gång, » kanske skall ni en gång finna, att man icke skall missunna dem, som dö tillsammans med den de älska. » Båda stodo beredda att springa ombord. » Rest? » inföll Barbe, » hvart har Suleyman Al-Bekri rest? » – Du skall, jag vill det, » och hon rusade ned i portgången, och Barbe nådde henne, just då hon var i färd med att öppna porten och hann knappast rycka till sig nyckeln och stoppa den i kjortelsäcken. Barbe fick sedan veta, att den unge gjorde så, därför att han hade mycket att hoppas och bedja; tjänarna bådo om afvändandet af allt ondt.