Det är därför av största vikt att en övre gräns för högsta acceptabla smärtintensitet definieras (vanligtvis 3 på en 10-gradig skala) och likaså att smärtintensitet rutinmässigt dokumenteras både före och efter behandling. Strikta rutiner för behandling, skattning och dokumentation av smärta tillsammans med personalundervisning samt uppföljning och utvärdering av verksamheten är centrala delar i organisationen. Trots ökade kunskaper om smärtfysiologi och vidareutveckling av olika behandlingsmetoder visar upprepade studier att ett stort antal patienter lider av medelsvår till svår smärta efter kirurgi [1]. Sådana utbildningsinsatser kan starkt rekommenderas. Flera internationella smärtföreningar rekommenderar att smärta ska synliggöras genom dokumentation i patientjournalen. Det är allmänt accepterat att problemet inte beror på val av läkemedel eller behandlingsmetoder utan i stället på avsaknad av en bra organisation för smärtbehandling på vårdavdelning. Således rekommenderar Ravaud och medarbetare implementering av ett utbildningsprogram för sjuksköterskor och läkare kombinerat med standardiserade protokoll för analgetikatillförsel. * Potentiella bindningar eller jävsförhållanden: Inga uppgivna. De lägger grund för en effektiv smärtvård och bör kopplas till rutiner där läkare och sjuksköterskor samarbetar kring olika behandlingsmetoder. I Sverige utförs cirka en halv miljon kirurgiska ingrepp per år. Renée Allvin, leg sjuksköterska, magister i omvårdnadsvetenskap; båda anestesioch intensivvårdskliniken, Universitetssjukhuset, Örebro