— ett specielt Berlinerkynne och en speciel Berlinerbildning. Denna senare är en bildning på rent vetenskaplig eller rättare på rent förståndsmessig basis. Den är en bildning, i hvilken känslan ingen plats har, i hvilken bjertat förstummas och som derför aldrig kan varda folklig. Dess typiska representanter äro Fredrik den store och Rahel, Nicolai och Dubois-Reymond. Berlin är sedan gammalt rationalismens hufvudsäte. Ett negativt drag, en viss andlig tomhet är det öfvervägande elementet i Ber-linerkaraktären. Ingenting har, i alla tider, varit så sällsynt i Berlin som en sund och naturlig genialitet; det lutade ständigt på det konstnärliga området till två extremer: nykterhet och öf-verspändhet; det svängde mellan Nicolai och Hoffmann. Genom-snittsberlinaren känner bara två ting: geschäftet och förlustelsen; men i dessa båda riken rör konsten sig ' icke. Den preussiska kulturen är i sjelfva verket intet annat än en utvidgad Berlinerbildning; den saknar framför allt tveggehanda: äkta filosofi och äkta folklighet; den tänker icke och den känner icke.Det haodlar sig för ögonblicket om att anvisa Berlineranden dess rätta plats inom den samftlda tyska utvecklingen. Berlin är vordet Tysklands politiska hufvudstad; det är icke önskvärdt, att det tillika blefve dess andliga hufvudstad. Preussen har skänkt bägaren, men Tyskland m&amp; fylla den med vinet. Berlin efterhärmas nu i andliga ting Tyskland rundt; men det är en oförtjent hegemoni, som kan fl svära följder. Först och främst är inom konsten, der allt kommer an p&amp; det personliga och lokala, en dylik centralisation och hypnotisering af hela det andliga lifvet på en punkt, liktydig med undergång. Dernäst är arten af Berlineranden hinderlig för uppkomsten af en tysk na-tionel kultur. Tyskland kan icke undvara den preussiska ryggraden i statskroppen; men det fria bruket af sina lemmar för det andliga lifvet m&amp;ste det behålla. » Ingen bildning har mer schablon än den berlinska; ingen konstnär har mindre schablon än Rembrandt.