Skall jag draga i härnad, besegra en värld och upphöja dig till drottning, eller skall jag på örnens vingar svinga mig upp till sjustjärnorna, plocka ner dem, sammanfoga dem till diadem för att pryda ditt sköna, brunlockiga hufvud? » » Nej, poetiske riddare, det skall du icke, » svarade hon i samma ton, » jag tager er alla till vittnen, då jag afkunnar min d o m; ej på örnens vingar skall du stiga mot höjden, tappre riddare, ej med svärd skall du strida, oförskräckte man utan fruktan, du som med nålen anfallit tvänne värnlösa kvinnor, du skall helt rätt och slätt laga min klädning. » » Bravo, Annie, » utbrast Emil. » Det var stiligt, » fnittrade Maurice. » Familjens talanger ökas, » sade Torsten. » Jag vill verkligen bra gerna se Otto med nål, tråd och fingerborg, » skrattade Henriette, » åh, det blir en härlig syn. » Alla tycktes nöjda utom Otto. Han bara tittade på Annie och teg, så gjorde han en liten axelryckning, smålog förbindligt mot henne och tog ett steg närmare. » Nåväl, gif mig kjorteln genast så få vi affären uppgjord. » » Ah, » sade hon och drog sig baklänges. » Ypperligt, han har ej vansläktats, » triumferade Torsten och drog en omotioerad trädgren genom det färgrika löfverket på trädgårdsdekorationen. » Nå, som du vill då, jag har erbjudit mig att göra, hvad du fordrat; du nekar, således är jag löst från mitt ådömda straff. » » Ja, du bar verkligen segrat för den här gången, » svarade hon leende, » du är inte så dum, som du ser ut. Nåja, jag förlåter dig ändå. » » Tack, » sade han och fattade hennes hand med en tryckning, som kom henne att hastigt rycka den lös. » Om jag bara kunde begripa, hvarifrån jag skall få en skolflicka till i min pension, » utbrast hon sans ä propos och satte sig på öfversta trappsteget. » Kan du inte använda mig? » frågade Otto älskvärdt och slog sig ned midt emot. » Det duger rakt inte, att magistern kommer och examinerar fyra elever, det ser alldeles för fattigt ut.