§. 37. Dukaten och Riksdaleren uphöjdes wäl icke af Konungen; dock sedan Plåtarna och Karolinerna fått en tilwäxt i räknewärdet af 50 för hundrade, stego liksom af sig sjelfwa i samma mon, Dukaten til sex Daler, och Specie Riksdalern til tre Daler, oaktadt han war slagen och räknad til åtta Marker, eller twå Daler Silfwermynt. Härigenom tappade Kronan äfwen så mycket, wid de i wisst Pänning-tal utsatte inkomster, som hon wann på sina ämbetsmäns och betjänters aflöning (§. 16.), hwilke ledo således en stor förlust i sitt anslagne underhåll. Ty efter Myntets uphögning, eller rättare sagt, förnedring och försämring, upreste sig efter hand alla warors pris, så at det, som förut kåstat twå, måste sedan betalas med tre Daler Silfwermynt, och så widare; hälst som et påsatt räknewärde icke kan ändra det rätta wärde, som metallerna hafwa sig emellan, och emot allehanda andra ting, som komma i handel (§. §. 5, 7.). §. 38. Någre hafwa påstått, at sedan Wäxelen stigit til 72 Marker, för Hamburgska Riksdalern, i stället för 36, borde han därwid behållas, och Myntet därefter uphöjas, nämligen Specie Riksdalern ifrån nio til aderton Daler, sexdalers-plåten til tolf Daler Kopparmynt, och så widare det öfriga Myntet. Men detta wore, at mer söka bibehålla, än afhjälpa förwirringen. För min ringa del ser jag ej eller, huru man på detta wiset, då mer än eljest, kunde med magt fästa Coursen wid en sådan högd; emedan mycket kan slutas, efter som med handels-stälningen och Myntet är beskaffat (§. §. 13, 20, 24, 28.), emellan Trassenter och Remittenter, utan at göra Mäklare kloka därpå, eller taga dem til witnen.