Gastar och spöken. Två drängar i Broby voro en kväll på väg från Tydinge. Som de kommo i närheten av hemmet, mötte de på Vägen en man utan huvud. "Det var en besynnerlig Figur", sade den ene, "han hade ju inget huvud!". "Åh", svarade den andre, "det var väl hållkarlen som Var ute och gick". Vid hemkomsten lade de sig att Sova i drängkammaren. Men de hade icke legat mer Än en liten stund, förrän dörren öppnades och den Huvudlöse kom in. Våldsamt kastade han sig över de Båda drängarna, som blevo så gastakramade att de Icke på många dagar kunde uträtta något. För många år sedan gick en man i Broby igen. Han Hade haft en fästmö, som svikit honom så att han Själv förkortat sitt liv. Fästmön kom han sedan till Varje natt och kramade henne så hon blev både Gul och blå. Hon måste söka en "klok", och denne Rådde henne att stänga spjället och lägga stål över Detta. Sedan blev den ovänlige friaren borta. Straff. Vid Hanaskog låg i forna dagar ett slott, som var beLäget på trenne holmar i Helgeån. Där bodde en Riddare och en hans syster, vilka bäggedera voro Kända som mycket elaka. De förtryckte sina underLydande på värsta sätt. Vid flera tillfällen förmanade Prästen dem att taga sig tillvara, men utan resultat. Så en dag erhöll han underrättelse från riddaren att Komma dit för att ge hans syster nattvarden, emeDan hon var döende. Prästen, som intet ondt anade, For genast dit. Han infördes genast i ett rum, där något låg i en säng Med täcket öfver sig. Prästen lyftade på detta, och Fann till sin stora fasa att det var ett svin. Inför denna Grymma drift med honom och hans ämbete, blev Prästen mäkta förtörnad och utbrast: "Detta slott Kommer ohjälpligen att sjunka!". Därmed dröjde Icke heller länge. Ty när prästen väl kommit över Vindbryggan, sjönk det ner i djupet. Ända in i senare Tider har man emellertid där fått se lämningar av Detsamma. Spöken.