Inte så att jag började försumma mitt skolarbete. Den där natten, då Petra i extas tyckte sig förnimma jordens älskande och älskade kvinnor omkring sig, hade kärleken för henne visat sig som ett rosenrött träd, fyllande världen med sin underbara doft och sin sång som från tusen fåglar. Istapparna, som länge hängt kring takrännan i Hennes svarta ögon granskade bara Petra litet främmande, ja motvilligt. Elsa hade lagt märke till att Angela och Gotthard blivit ovänner, utan att hon det minsta anade orsaken. Bladen regna genom rummet ned på mattan, fyllande luften med en kvalmig doft. Men han gnolade på en sång, när han sedan snabbt gick hemåt för att pressa den dyrbara växten, som ännu i sin svagt kvardröjande doft tycktes ha bevarat något av ängens ljuvlighet under en lång solskensmättad förmiddag. Hennes far satte sig bredvid henne. Den blinde gubben tar en bucklig fiol ur ett fodral och börjar spela. Då blev han vild och galen. Petra bad dem sätta sig ned. Släck ljuset, Angela! Tvättgumman, som ansåg Adele för en fin dam, spred det vidare, så att man till slut betraktade arrendatorn, som själv höll så tyst med sitt hemliv, med en smula misstänksamhet, fastän förståndiga karlar ryckte på axlarna åt de rykten Adele lät sprida ut. Strunta i skolan, rådde Johan, och ströva i stället omkring med mig här ute i naturen. Men en ny bild för undan tanken på döden och de sista dagarna i hemmet. En grön själ, djupt där nere under oss. Hon förtrodde sig icke åt någon. Jag har varit som de. Tage drog henne in i sin famn. Betty, den goda, var förtjust, när någon kossa i ladugården kalvat, nästan som om det kommit ett nytt barn till denna jord, så krälande av liv. Du talar sant. Den färska lukten av trycksvärtan blandas med doften från kaffet, när Petra vecklar upp tidningen, som hon aldrig kan dröja med till efter frukosten att titta i. Ar det din fästmö? Hennes glasögon blänkte i det svaga ljuset som föll in genom fönstren. Han älskade havet, och ändå blev ingen av hans söner sjöman. Fångade hon icke natten och stillheten i sin famn, liksom hon bar dagens glada möda? Man blir ingenting annat. Angela ropade svagt på avstånd: Ordning och ärlighet!