Han Han kände sig ej själf ständig, utan förd fick brådtom. Han måste åstad genast, och fängslad. Ingenting kunde vara honom utan uppskof. angenämare. I rummet var mörkt, men ute på gatan Bonden var en känd figur på julmarknavar det ljus och rörelse. Då han fick ljus den. Folk samlade sig genast om honom. tändt, såg han, att hans klocka stannat på Han gaf skämt i växel och jämnade ut alla fyra. Han förstod nu, att han sofvit bort fel hos sina lyktor m e d lustigheter. hela julkvällen och julnatten, att det var » Jag skall ha en god lykta, » sade herr morgon, och att folket drog till julottan. Leonard. Nu bröt han brefvet, som han ej orkat » Bäst att vara sitt eget ljus, » sade bonläsa förra dagen. Det var en skrifvelse från den, » men eftersom herrn är så dum och den andra flickans far med en inbjudan att vill ha en, så skall jag inte neka. » tillbringa julaftonen hos dem. » Det skulle inte vara en vanlig lykta Den bjudningen hade han sofvit sig heller, » sade herr Leonard, » utan en sådan, ifrån, men hvad hade ej kunnat ske, om du vet, som man hade i gamla tider för han kommit att g å! Och han kände sig att finna människor. » åter under en stor och vänlig makts beskydd. » Förstår, » sade bonden, » den skall lysa » Det måtte vara gamle fader Jul, som vakar öfver mig, » sade han. Aldrig hade han längre än till håren och tänderna. » » Ä n d a in i hjärtat, » sade herr Leonard känt sig så liten, och aldrig hade han känt och trodde nästan, att bonden på ett masig så nöjd. giskt sätt förstått hvad han önskade sig. Genast hörde han ett muntert bjällrande » Kära hjärtandes, herrn, skaffa sig först ute på gatan och sprang fram till fönstret. en, som lyser upp hans eget förstånd, » sade Jo riktigt, lykthandlaren kom körande med bonden och räckte honom en lykta. sin vanliga fart, men nu stannade han utanI samma ögonblick som herr Leonard för hans port. hade lyktan i sin hand, erfor han en stark Strax därefter knackade det på dörren, lust att sofva.