återger löjtnanten vid Göta Lifgarde Wilhelm Dyrssen och hans unga brud Alfhild Elisabet, född Swartz, dotter till fabriksidkaren Pehr Swartz i Norrköping och hans maka, född Friseli. Bröllopet ägde rum häromdagen i brudens hem å Djurön. — Dagmar Eriksén foto. Z e p h y r En samling hålsömsmönster har i dagarna utsändts från Singers symaskinsakiiebolag, till ledning för dem som vilja utnyttja sin Singer äfven till prydnadssöm. Närmast är den afsedd ait användas vid de kostnadsfria kurser i Singersöm som Singer anordnar på olika platser i landet. Samlingen är rikhaltig och visar hvilka vackra resultat en skicklig sömmerska kan åstadkomma med sin maskin. och Ni köper ingen annan. - 700 - Gudens ansikte. — Hvem? Det är ju ett ansikte i stenen! — Ett ansikte? — Ja visst. — Ja, minsann. — Nej, det är ingen människa, Hans. Det är en gud. — Det är väl inte möjligt! — Kanhända det, ja. — Jo du, fortsatte denne, det är en afgud. — Åhjo, vi skola inte röra vid h o n o m. — Månntro guden är l ö s? undrade Helge. Ja, det är den. — Tänk, så märkvärdigt! Denna d a g var d å den underbaraste han upplefvaf, tyckte Hans. — Nu ha vi gjort en upptäckt, förstår du, s o m ingen får veta. Knyster du ett ord, får du en örfil af mig. — Jag tycker infe o m örfilar, jag tiger. — Jaja, det är så roligt att ha en hemlighet. — Det tror jag inte. Han är inte så läit att hitta. När vi ha kunnat vara här så många g å n g e r utan att märka honom, så — åhnej, ingen får s e honom, bara vi äro snälla. — Det här stället är heligt. Fadern undrade öfver deras tystnad. — Ni ha väl gjort n å g o t rackartyg, kan jag tänka. Han måtte väl infe tala o m det! Han gick fram för att s e närmare efter. Det får du inte! Jag g å r hvart jag vill. Han ställde sig tätt vid stenen o c h mumlade: — Jaha. ja,. Den var märklig.