Franska historieskrivare hava övervägande dröjt vid dessa händelser som ett diplomatiskt kuriosum, ett bevis för huru lättvindigt Napolen III förberedde sig att möta den fara, varmed Preussens erövringslusta hotade. Från österrikiskt håll har man i den kinkiga situationen mellan ett tyskfientligt förflutet och den senare vänskapen hittills intagit en generad tystnad, och antagligen var det av hänsyn till sådana känslor, som det moderna Tyskland icke ivrade att kasta något skarpare ljus över förloppet. Wertheimer visar, att det icke varit fråga blott om lösa diskussioner vid monarkoch ministerbesök samt först på det allra sista en grundligare militär överläggning, utan att alliansfrågan under åren 1868 — 70 ytterst allvarligt ventilerades inom en trång krets av invigda. Det formliga uppslaget att till gemensam aktion utnyttja den antipreussrska stämning, som i Österrike fanns från 1866 och likaså i Frankrike sedan detta år ävensom efter Luxemburgaffären, kom i Napoleons framställning genom den österrikiske ambassadören i Paris, Metternich, då han d. 20 juli 1868 telegrafiskt sporde, om Österrike ville förena sig med Frankrike antingen i en aktiv allians » dans un but commun et déterminé » eller i en passiv allians med syfte att på en allmän kongress reglera de europeiska tvistefrågorna. Såväl frågans formella framförande i telegram som den alternativa uppställningen visar på något föregående, nämligen direkta antydningar från Österrike. I själva verket möttes båda, och de underhandlingar, som utspunnos, gällde egentligen, om det skulleDAGENS FRÅGOR 205 bliva en trippelallians, inneslutande även Italien samt med offensivt syfte, eller en övervägande diplomatisk garantisammanslutning med närmaste mål i den nya europeiska kongress, som Napoleon aldrig upphörde att svärma för. Bägge möjligheterna höllos öppna, men det råder knappast intet tvivel, att det företrädesvis var den förra, som lockade, fastän allehanda yttre och inre hänsyn hindrade de ledande att bestämt slå till. Man nådde till en entente, varav såväl Österrike som Frankrike kände sig bundna, men uppsköt den formliga alliansen till lämpligt ögonblick. Innan detta kom, gjorde Frankrikes krigsförklaring den beräknade fortsättningen svår och dess första nederlag densamma omöjlig.