hade i detta \at/ säija, effter han intet wore inne uthan måtte Erik swara. Rätten remonstrerade befal.m. at såsom det är en civil sak och Erik är lagl. hindradt, kan intet honom wägras genom Jon at framföra sin uhrsächt, och hwad han har at säija, dock warnades Jon at bruka höflighet och bekiänna sanningen. Men han påstodh ändå, det fult kiöp eij war skedt. Dherföre frågades effter wittnen, då bef.m. beropade sig på gevald. Raal Rase och Anders Sporre som wore tilstädz, förutan flera andra. Raal förklarade sig intet kunna dhenne handel \sig/ påminna, utan då han kom in låg hudhen på golf:et, den han intet hörde omtalas. Anders Sporre aflade eden och wittnade, at i det samma han gick in till befal.m. fölgde och Erik med att wijsa befal.m. huden, då Jon böd honom 9 d. men Erik swarat det häradzhöfdingen redan budit 12 d. s.m:t, då befal.m. [fol. 412r] skall och gifa dig 12 d. Men Erik sig utlåtit at för sin dehl, han wäl skulle wara dher med nögdh, dock ägde han dhen icke allena. I det samme kom Jon Hindersson in, och som han med detta eij war nögd, tog han igen huden. Q. om Sporren på sin aflagde eed kan säija det Erik fulkombl. slööt kiöp om 12 d.? Sporren sw. det han sagdt, att han icke kunde det fulkombl. göra aldenstund han eij war allena dher om, för sig kunde han wara nöjd, men wille tala med de andra först, befal.m. lade och pen:garne fram på bordet, men han wille intet taga dhem. Tog afträde. Befal.m. sadhe at Pär i Staa allenast till dhen ändan kiöpt huden, att emedan han bor