Frun håller kafferep, ty det är hennes fö- delsedag. Socknens kvinnliga ståndspersoner. Värdinnan berättar: " Ja, kära ni, det har verkligen varit svårt! Tandvärk. och är högfärdig! Men kan man göra något godt, så vill man ju gärna uppoffra s i g. — Damerna beklaga: " Sorgligt! " — " Hvilken ondska! " " Stackars du! " — " Så un ochsåfördärfvad! " — " Att bli mottagen i ett sådant godt hem och ä n d å. — Och folkskollärarinnan, som har pincenez och vill förefalla lärd, undrar om pediculus capitis blifvit oskadliggjord än. — Greta står ursinnig bakom den halföppna dörren och hör på. Hon vet, att de äro orättvisa, ja, orättvisa, fast Greta varit elak, fastän frun alltid gifvit Greta god och tillräcklig mat och aldrig tyngre arbete, än Greta rådt med. Men ändå! Hennes vrede tar öfverhand, hon stöter upp dörren och skriker ut öfver den häpna församlingen: " Bondbrackor! " — Så rusar hon ut. Och hon står på gårdsplanen med Lily vid handen, när damerna gå. De titta försmädligt på henne, när de tåga förbi. Men komministerns fru går fram till Greta, stryker medlidsamt med sin mjuka hand öfver Gretas hufvud och ljusa hår och säger: " Stackars barn, " säger hon deltagande, " stackars barn! " — Då förkrossas Greta. Under den återstående tiden har Greta kämpat hårdt för att öfvervinna sig själf. Och efter adjö och tack till frun, herrn, Lily och Olle, vänder hon sig åter högtidligt till frun och säger: " Och så får jag be frun så mycket om förlåtelse! " ANNA LINDFORS. A. Blomberg foto. Det är väl så, att Askmannen, du, i dag har lämnat hemma sin fru. Och själf är han ute och skaffar mat. Fru Blixt är kanske en smula lat. Nu dånar det åter. Då morskar sig Stig och stampar i golfvet och ropar: " Tig. " Men mor hon menar, att Askefar blir nog inte rädd för en sådan karl! " Men om jag skickar en isbjörn på ' n? "