Han satt där en stund och pratade om ditt och datt med sin tilltänkta svärmor. Efter en stunds gemytligt samspråk och skämt, sände Pierre damerna till sängs, dock så att hemligheten med den afskilda » våningen » bevarades. – Och i nästa ögonblick hade han vändt henne ryggen och skyndade tillbaka med snabba steg den väg, han nyss kommit med henne. Haller betalade, och de stego opp och gingo derifrån. Min far har lofvat att ge ’ sitt samtycke till en förening mellan oss. Han kunde icke precis sofva, ty han kände tvärtom en alldeles ny verkningslust och lifskraft inom sig, men han låg ändå kvar sträckande sig i den rymliga sängen, dels emedan hans arbete icke brådskade, och det var ovant för honom att känna sig som herreman, den där slipper att springa upp vid bestämdt klockslag, dels emedan han hade så mycket att tänka på. Hvad är det som ängslar mig? Jag kan vänta på dig. – Just detta är ett skäl för att gå. Det är sista dagen af min ledighet, och jag måste i morgon återvända till Asser, min principal. – Jag kommer hit å min sons vägnar, sade han, löjtnant Sternklo. – Just därför älskar jag dig, sade hon, att du är fattig och olycklig. – När Gregor och Sofie skulle badas därute i det klara ljumma vattnet af den förbiflytande ån, så voro alltid modern eller långe Ivan med dem. Pierre stiger ur båten och går fram och bultar på dörren till den lilla fiskarstugan. Gud vet, hvad de hade för inbillningar om sig nu för tiden de där eländiga tjufvarne, som för icke längesedan voro lifegna och kunde hängas upp och hudflängas på sin herres befallning. Willman! – Det vet vi. frågade han med ett matt småleende. Haller skulle ut att ta ’ reda på Lemontow för att hämnas på dottern för hennes otrohet och lättsinne. Hon anade, att denne var räddningen, eller kanske att det var Sofie, hon nu fick hoppas på. – Jag såg att herrn gick ut, hviskade Rebäcka. Inte kan du befalla öfver en död. Haller hade lagt märke till en lätt rodnad som stigit upp på vännens kinder, och han smålog diskret. Men nu flammade det till i ögat på Lemontow.