M:lle Wibergson. Ännu varar Juhlen än, Ännu smäller ryttar'n klack mot kl acken, Och Rusthållar'ns unga sven Lossar sin pistol på backen. Marjo, hon niger och bugar sig se'n, Och Pelle och Olle buga igen. :|: Den, som för si tt fosterland Delat med Monarchen hjel tars fara, Kan trots bindlar, sår och band, Alltid lika lustig vara. Han k an befalla den skönaste hand, Kanske bef alla än mera ibland. :||: Kommer Kungen lofvar Peh r, Pelle, som bo r i vår socken-stuga, Att han sk all i fullt gevär Med sin nyårs-önskan sig buga. Kungen ju hedrar och all tid har kär Den, som upptäck er sin själ som hon är. :|: M:lle Ho lmberg . Jag uppstämt min lyra vid min sång , Att med po eterna draga I hvar och en back e, kort eller l ång, Som slingrar sig ned till Hag a, 25 Att med en rös t, förgudad Lofsjunga Gus taf seklers Som med sin hand ur Omfattar sitt folk och M:lle Frank. Dyre Kung! du är vår, Och hvar Sv ensk dig nya l agrar s pår! Gamla året rymmer, Och ett föres tår. Må ock ditt bekymmer Mera lättas i år! Nog din kungliga sj äl Vakat för v år ära, vår f rihet, vårt väl ! Molnet än v år himmel skymmer: Men din vishet stillar stormen, solen u ppgår! Björn, (först ensam sedan chorus). Sig molnena nu sammandraga, Tungt, tung t, tungt bortskymma Haga; Re'n stj erno rna glimma så svaga, Och skogen mörknar och flyr, I luften s tormar och yr. O, Kung! din hvila så dyr, Gack gladt, din hvila att taga! och stark, Monark , krigets brand, sitt land!