Och pekade på bokstäfverna. En örfil vankades efter Den andra af modern (Kan du inte husad, jag har sit Ed så tit). Byggmästaren Hilton Jönsson, född 1894, i Blentarp, Denne berättar: När vi skulle gå i skolan, gick jag upp Om till Hans Ols Jöns på no 10 Blentarp. Hans Olsson: Nu kan du läsa lidt, o jag kan höra dej innante. Hans Olsson satt och hade en alnmåttstock i handen. När Jöns sade ett ord fel, fick han ett rapp i ryggen af Stocken, och pojken skrek, och den proceduren Varade omkring en halftimme. Hilton blef rädd af Fruktan för att äfven han skulle få smaka alnen, så Att han vågade ej gå upp om där mer, när de skulle Gå till skolan. En skollärare Nordgren i Baldringe, född Omkring 1830, på 1870-talet, han hade en metod då Han skulle örfila barnen. Han läste först ett rim och Samtidigt gjorde tempo framför barnets ansikte Innan slagen haglade, antagligen en ny uppfinning Af seminarierektor Vingren eller af Liljeblad i HögeStad, jag menar den sistnämnde, svartrocken i HögeStad. Här återgifves agan i all sin styggelse: Han Började ej alltid med samma hand, ty visste barnet Ej hvilken hand som skulle utdela slaget. Först slår Han högra handen förbi barnets ansikte och säger: Den luktar. Sedan slår han vänstra handen förbi Barnets ansikte och säger: Den tuktar. Sedan slår Han högra handen förbi barnets ansikte och säger: När den vill, och fortsätter, så lägger den till! Då