Natten kom och David sov fortfarande, och då förstod hon att han skulle bli bättre. När morgonen kom vaknade han, drack kaffe och talade utan yrsel. Han orkade inte tänka, men han förundrade sig över att Crispi hållit så trogen vakt. Han såg på henne. Hon hade varit vacker – nu var hon mager, hade något kantig kropp – inte så mycket, ändå, att det verkade avsmak. Hennes svarta hår var i oordning och föll nästan mjukt över nattlinnet – han såg hur skarp axeln var som en gång varit rund, och händerna voro röda och hårda. Men hon hade vänliga ögon, hennes bröst kunde locka ännu, och hon hade små vackra fötter och steg mjukt och lätt. Ansiktet gav ett nästan kyskt och mycket ärligt intryck. Hon var ännu mycket smärt – och där i hörnet låg den hög av gamla trasor hon sovit på, när hon tröttnat att sitta. Nu hade barnen vaknat därute och Crispi måste gå ut. Tozy hade kastat av sig linnet och envisades med att vilja gå ut på gatan naken. Det skulle vara så roligt – men hon fick en smäll för örat och började tjutande kläda på sig. Hela köket var smutsigt och i oordning. På ett streck tvärs över rummet hängde barnens och Davids underkläder, som hon tvättat. Golvet var fullt av papper och skräp och fönstret åt gränden nästan ogenomskinligt av smuts. Gossen, Macky, satt på en stol vid dörren och drog på sig ett par trasiga strumpor. – Mor, får du inga pängar av karlen mer? frågade Tozy. Hon visste mycket bra vad karlarna voro därinne för. Hon fick en ny smäll för örat. Även David hade hört Tozys fråga, och under det ungen tjöt av smärtan efter slaget tog han ett allt bestämdare uttryck i sitt ansikte. – Det duger inte längre det här, mumlade han, jag måste upp och börja arbeta med något. Han kom verkligen upp ur sängen och började ta på sig kläderna, men skakade som ett löv i hela kroppen och var nära att falla. Av bullret kom Crispi in. – Om du inte lägger dig genast blir jag ond, sade hon i befallande ton. Och jag sköter inte om dig mer, så satan jag det gör, om du inte lyder, tillade hon hårt.