" Uppriktigt sagdt förskräckes jag någo t litet f ör den älskvärdas mångskrifveri, ty ovillkorligt be­ fraktar hon blott värld och människor inom mu­ rarna af sin läskammare, och jag är af Rahels * tanke, det mången ibland våra likar kan dock vara värdt att bläddra i. Kan ni ej, som Mar­ tina säger, " på ridderligt vis " återföra henne till lifvets kämpalekar, i hvilka hennes klara och leende blickar förr funnit ära och välbehag? Få nu s e om utsikterna från det norska observatorium blifva enligare med natur öch sanning än det skånskas, hvarest hon skådat lutter fantasmagori. " Fru Martina gör också anmärkningar i d e­ talj och pekar på mången liten " f r ä k n a på sånggudinnans fordom lefnadsfriska och blygsamma anlete ". Hon läser för andra gången Nina, men alltjämt med samma be­ klämmande känsla som förut. Jämte ramfigurerna, den unga doktorinnan Franciska Werner och doktor Lars Anders (hennes " björn ") upptages intresset af den myndiga gestalten " ma chère mère ", generalskan Mansfelt, änka efter Werners styffader, vidare hennes förskjutne son Bruno, som efter åtskilliga äfventyr åter­ kommer till hembygden jämte en mörkhyad tjänarinna Hagar, ytterligare styfsonen Jean Jaques och hans eleganta älskvärda fru Jane-Marie, så bland bipersonerna Werners kusin baron Stellan, och slutligen den ä ngla­ lika Serena, som till sist blir den försonade Brunos maka. Romantiska äfventyr och känslosamma utrop och stämningar saknas icke heller här; men de tröttande utgjutelserna äro till st örre delen försvunna och — framför allt — de flesta personagerna äro hämtade ur det verkliga lifvet och på kornef träffade. På Sireköpinge läste man boken med för­ tjusning. Ett rykte hade spridi sig, att för­ fattarinnans systrar funnit så mycket att in­ vända mot m anuskriptet a tt tryckningen u pp­ hört och allahanda rättelser och ändringar af " samtliga syskon " företagits. Detta v ar ju, o o " Huru mycket skulle ej vår lilla N ina vunnit, o m hon vuxit upp under den Richardsonska skolans aga!