Då inträffade någonting sällsamt. Kanske skall man som jag ha vankat mången natt utan mål och mening bland Wadköpings blommande hägg och syren för att rätt förstå vad som nu hände. Jag vet icke, vad det är för ett trolleri i den wadköpingska sommarnattens dagrar. Ibland har jag trott att älvor från de vida fälten och hagarna kring sjön smugit sig utmed åstranden in i den sovande staden för att trolla med sina slöjor. Ibland har jag trott annat. Säkert är att man stundom får syner av människor och ting som ej finnas. Och att stundom människor och ting, som finnas, plötsligt försvinna. Fader Kock såg Katja stå under syrenernas tungt och mjukt nedhängande klasar. Han såg till och med att hennes ansikte var lika vitt som skjortbröstet. Så plånades ansiktet ut. Han tyckte sig se en frack på en mannekäng. Han blinkade och mumlade: Kom in, Katja, jag lovar. I detsamma försvann även fracken. Flicka, frack, alltsammans. Borta.