Att en mängd körer uteslutits eller förkortats, var ledsamt, men på samma gång angenämt, ty man måste tänka på vår körs numerär och slitna karlröster. De förtjusande koketta danserna i andra akten uteslötos med anledning af balettkårens kända beskaffenhet: de fa flickorna måste spara sig till nunne diablerierna i tredje akten. Operan var temligen ofardig vid reprisens première, ackompaguementet groft och inkorrekt, kör och orkester i lufven på hvarandra flera gånger, särdeles i 4: de akten, där en orkesteranförare torde knackat af — vid en repetition, sådana som man fordom afsag med det ordet, öfning utan betalande åhörare. Solisternas prestationer voro af olika värde. Hr Lundmark är i intet fall vuxen hjeltepartier i de historiska operorna. Hans métier är den komiska operans. Då hr Ödman varit hindrad af Lakmé, hade man bort leta reda på hr Sellman, hvars verksamhet vid k operan nästan tycks upphörd år 1890. Sedan hr Lundmark sjöng hr Lohengrin har hans stämma öfver f ej fått den nödvändiga intensitet, som hjelteroler där kräfva och hans figur har också sedan dess blifvit mer omöjlig för seriös operaplastik, hvaraf nu icke mycket sågs. Nyanserna voro ej många, särdeles bönen fraragormades utan en gnista finhet. Ej heller första akten fick den elasticitet, söm der tarfvas. Detta användande af en sångare hedrar ej veder-börandes skarpblick. — Fru Östberg hjelpte ej upp Isabellasförsta omöjliga sång, der föredraget var lika odramatiskt som kompositionen. Allegrot gafs deremot med stor för-tjeost, de svåra trioloch ackord-passagerna svingade sig ut öfver rampen med mycken klarhet och precision, om ock ej så briljant, som i Louise Michaélis sång fordoms-dags. Fru Ö. förde sig väl och sjöng finalen med värdighet och färdighet. Nåd-arian fick väl ej Grabows passionerade accenter, men gafs med känsla och elegans, hela akten lyckades tor resten bra. Den stora acapellatrion fordrar större röster an hr Lundmarks, fru Edlings och hr Sellergrens.