a. skydd för andningsvä- garna en fullständig och harmonisk utgenom veckling av andningsorganen, en ökad hygien Gång på och alla löpning områden. var ämnet för två föredrag båda med Skioptikonbilder som höllos efter lunchrasten. D:r A bramson utvecklade mera vetenskapErnst ligt gångens och löpningens fysiologi, medan den bekanta löparen, magister Edvin Wide lämnade praktiska anvisningar för gång och löpning. Hr Wide höll sig därvid ingalunda endast till den idrottsliga träningen, utan i lika hög pet överhuvud undergår upplösning, k a n icke heller föreställningen om kvinnan och barnen som mannens egendom undgå a t t försvinna. Men det innersta och vasentliga i faderligheten, nämligen identitetskänslan, vissheten om samhörighet mellan generationerna. den räddas u r denna upplösVal. Till centralförbundets ordförande valde mötet enhälligt d:r Ada Nilsson. Styrelsen består, utom av ordföranden, av följande personer: fru Greta Adrian, Örebro fröken Anna Behle frö- ken Lilly Dufberg, Lund, fröken Elin Falk, fröken Ida Fischer fröken Marrit Hallström, fröken Karling Gö- teborg, fröken Maria Kärrberg, Malmö, fröken Ingrid Larsson, Gävle, fröken Selma Lundberg, Jönköping, fröken Ida von Plomgren, fröken Ester Svalling, fru Ebba Theorin, fröken Ragnvi Torslow, d:r Lydia Wahlström och d:r Karolina Widerström. Efter ett angenämt samkväm med middag följde förevisning av idrottsfilm varvid damerna även hade nöjet att sig själva på film från formiddagens sammanträde, och slutligen blev det folkdansuppvisning. Karin se DET SANNINGSÄGANDE BARNET visade tidigt ett socialt känsligt sinnelag. Det var inte många år gammalt, då det första gången såg studenternas långa tåg på Valborgsmässoafton, de manga vita mössorna och &amp; vajande fanorna. Men sången var det allra underbaraste och » Sjung om studentens lyckliga dag » gjorde ett djupt och outplånligt intryck. Nästa dag, den 1 maj, mötte modern och barnet åter ett långt tåg. Det var täta skaror och fanor buro de också. Men deras mössor voro inte alla lika och inte heller voro de vita. Men det värsta var att de inte sjöngo. Tysta¨ gingo de förbi, led efter led.