ma, lifgtfvande sol, har H. C. Andersens minne firats. Hela söndagen den 2 april var skulptören L. Hasselriis atelier öppen för dem, hvilka dar ville se hans H. C Andersensbyster eller ännu ej utförda &gt;stöder ». På kvällen voro åter alla skandinaver samlade till fest i det annars för sina dystra minnen så kända Palazzo Cenzi. Andersens byst, omgifven af blommor och prydd med en lagerkrans, hade sin plats i musikrummets nisch. Den här meddelade interiören visar just det nämnda musikrummet, som i förbifarten kan förtjäna en liten beskrifning. Ofvanför dörren in till lilla läsrummet synas några reliefer utförda af Thorwaldsen. För öfrigt finnas där pennteckningar, framställande Lie, Björnstjerne Björnson, E. Österman, C. Nyblom m. fl., alla utförda af kända konstnärer. Men det gör ett egendomligt skärande intryck att se det fina, förnäma taket i renaissansstil och rummets i öfrigt så enkla möblering. Det är som forntidens lyx förnämt dragit sig tillbaka, för att uppifrån sin höjd kritiskt och undrande se ned på nutiden. Men det var om Andersensfesten och ej om Palazzo Cerzis gamla praktvåning jag skulle taläl Alltså om Andersensfesten. Den inleddes utaf Holger Drachmann, hvilken höll ett humoristiskt och på samma gång djupt känsligt tal för Andersens minne. Sedan kom turen till Björnstjerne Björnson, som berättade sina personliga minnen om H C. Andersen. På ett lifligt medryckande vis talade han om, huru de bär nere i Rom sammanträffat; berörde Andersens små svagheter, hvilka hörde samman med storheten hos honom, framhöll hans berättigade bitterhet emot sina landsmän, det » stora barnet » i honom o. s. v. Men som B. B., innan han började, uttryckligen sade, att han ej » ville bli refererad » — så är det väl bäst att lyda och endast så här antydningsvis beröra hans tal. MEUNIER. fEn af vår modärna C ONSTANTIN tids yppersta konstnärer på skulpturens område har gått ur tiden med Constantin Meuniers nyligen timade död.