I den dikotoma romanvärld som utvecklas i romanen hamnar borgerlig familjeidyll, hövisk och självuppoffrande kärlek, barnets oskuldsfullhet och manlig karaktär på den goda sidan av det moderna. Den fysiska förankringen behöver inte vara en ort, utan kan som jag har visat även vara ting eller inventarier. Hennes maktposition har utmanats av Henrik och den slutliga kampen om makten har börjat. 119 Kungaporträttet blev på så vis också en effektiv, folklig artefakt för stärkandet av det nationella och samlingen kring en gemensam identitet.268 Köpmän och krigare utmynnar i en bild av det nya Sverige vars framtid är gruvindustrin och vattenkraften.269 Den nya generationen svenska män är handlingskraftiga ” i sin nymornade mandom ” (KK, 434) men samtidigt medvetna om traditionerna och historien. Sekelskiftets civilisationskritiska dualism bygger således även upp den romanvärld som strukturerar Stensborg. Kvinnliga förbrytare kunde tillskrivas ” onaturligt ” manliga drag.113 Ekström menar också att staden förknippades med det smutsiga och farliga och kunde i föreställningsvärlden framställas som ett ” veritabelt skräckscenario ” med djuriska konnotationer.114 Ett ständigt återkommande motiv i Stensborg är Johans blick. ], Stockholm 1975 Schivelbusch, Wolfgang, Järnvägsresandets historia. Denna symboliseras genom den intakta hälften av elfenbenskulan. – Icke ett ögonblick upphör bullret – och det stora hotellet är som ett väsen af endast darrande nerver – ett enda skälfvande eko. (Elvander 1961, s. Den tidsbestämda händelsen (Johan råkar höra männens samtal) sammanlänkas med den rumsliga belägenheten (Johan står på skärgårdsbåten) och knyter ihop en förfluten händelse, som minnesbilden av männens samtal om namnteckningen, med nutid som tillsammans skapar framtidens möjligheter. Susan L. Roberson, Jackson Mississippi 2001, s. 6. Han är från Amerika och lider av ett slags manodepressiv läggning som är föga känd i Europa: ” Joe Pulitzer lider af ’ nervous prostration ’ – de amerikanska mångmillionärernas och storspekulanternas fruktade spöke – nervhetsens obeveklige hämnare ” (KK, 241).