Han betraktade henne, der hon satt nedböjd, skriimd och logslig. Hon stig s&amp; spiid .och barnslig ut. " Om, ni visste bvad jag skulle vara rildd om er, hur jag skulle skydda er - " Hedvig var bedofvad; oaktadt allt klnde hon en varm ström som trangde till bjartat. Det susade far öronen, hon hade knappt medvetande och kande som om hon ornojligt kunde saga ett ord. " FBr jag intet svar? " - han böjde sig nhmrere till hennes ansigte, och armen som hvilade p&amp;. hennes stolsrygg visade tecken att vilja narma sig. Hou ryckte till. Skulle hon binda sig nu? Nej, hon mlste &amp; emanna sig. - Det gick en skugga öfver doktorns ansigte, han hade nyss varit nlstan saker p&amp; sin sak. " Kan ni inte alska mig? " frtigade han med half förtviflan I rösten. " Jag &amp; r sh förvhnad ", stammade Hedvig, endast för att saga nggot som icke betydde ja. Törviinad! - Det ar inte möjligt, jag har alskat er i nlra .ett Ar, och jag bar pii sista tiden inte alls sokt dölja minn kansler för er. Ni borde vara beredd. Ni borde ha hunnit besluts er för .om ni ville ta emot mig eller inte ", tillade han med en v i ~ otilighet s i rösten. Han var icke utan nerver, och dessa f&amp; minntes hade slitit .dem mer an nAgot annat ban varit med om. " Hvad har ni emot mig? Jag bar ingen lysande stUlning, jag medger det - » Hedvig gjorde en hastig afvarjands itbörd. " Jag har ingenting emot er " - hon r8tade upp sig och talade ' men jag kdnner e r inte. ' 1&amp;gt, men lingsamt och bestamdt " Besynnerligt! Ni klnner mig inte! Vi ha ju varit tillsarmmans otaliga giinger denna vinter. Mi kanner mig inte!