Han kom genast efter och gjorde lös en af båtarna. En förtjusande mun och ögon, ett par högst egendomliga ögon under svarta, fint tecknade ögonbryn. Och hans friska, glada ansikte glödde, och de mörka ögonen trängde sig in öfverallt, som ville han leta sig till naturens hemligheter. Ute från verandan hördes slamret af porslin och klingandet af skedar, som lades i ordning, och då och då ljöd fru Hedenmarks klara röst med den något befallande tonen. Fru Lundelius försökte hämta sig från sin öfverraskning, hvilken alldeles bragt henne ur fattningen. Hon hade icke den aflägsnaste aning om, hur man borde fylla en husmoders plikter. frågade han. Hon hade haft en stygg dröm under en lång natt, men nu var den förbi och det var morgon. – Nej, ni förstår mig inte, därför att ni inte vill eller rättare inte vågar förstå. Majorskan såg ut såsom sutte hon inne med all världens kunskap, men ansåg det ogrannlaga att gifva andra del däraf. Åh, Olga, skulle du inte kunna utverka dig litet längre ledighet och stanna? – Olga, jag ber dig för sista gången betänka, att du har plikter mot samhället och din familj! De följdes åt genom skogen, och samtalet tog en annan riktning. Vresiga och omedgörliga i sin ifver att komma fram fortast möjligt, kastade de rent fientliga blickar på hvarandra, då här och där en sammanstötning inträffade, och de våta paraplyen törnade ihop och stänkte en hel störtsjö af regndroppar i ägarnes ansikten. Sedan gårdagens utflykt hade hans tankar oaflåtligt sysselsatt sig med henne och med pinsam ihärdighet om och om återkommit till deras sista samtal, hennes ord, hennes ansiktsuttryck, hennes minsta rörelse. Ni skall veta, att jag intresserar mig alldeles ofantligt för allt hvad litteratur heter. Hon hade talat sig till entusiasm, ögonen strålade och kinderna glödde. Däri låg för henne sammanfattningen af all lifvets sorg, all armodets bitterhet. Han förklarade henne sakna såväl känsla som förstånd. – Åh, hur kunde ni? Slutligen kom det, tveksamt, liksom blygdes han öfver tanken: Hon förstod den och log tillbaka, i det hon fäste kvisten i sitt röda skärp. Må man säga hvad som helst om min bok, blott man icke tiger ihjäl den!