Min fader har omfamnat mig. Min moder har kommit inspringande i pälskappa och ytterkängor, vitmenad av det begynnande snöfallet där ute; kinderna högröda, ögonen strålande. Hon har slutit mig i sina armar, kysst mig, skrattat, gråtit av glädje och torkat tårarna med sin våta hand så hela ansiktet har fått en fuktig glans. Båda ha pratat, frågat, berättat. De hade tagit fel på ankomsttiden — förklarligt, eftersom min fabelaktiga farhastighet icke kunnat beräknas. De hade givit sig av efter genstigen över ån för att möta mig vid avtaget bortom Himmelsbacken och väntat där förgäves och vänt om längs landsvägen. Nå, efter dessa förklaringar har jag blivit dränkt i en ström av frågor om min resa, mitt befinnande, mina studier. Vi ha slutligen hamnat i matsalen och druckit te och jag har äntligen fått mål i munnen och talt om någonting i nyhetsväg, som jag visste skulle göra föräldrarna glada. Och min fader har tagit mig under armen och fört mig med sig in i arbetsrummet, där en nytänd brasa flammar i gråa ugnen. Nu satt han i sin skrivstol och jag vid bordsänden i den ena av rummets tvänne läderbeklädda länstolar. Min beklämning hade givit vika, hjärnan arbetade lugnt, jag gav oavlåtligt akt på mig själv och samtidigt formades i mitt medvetande en bild av den grånande, snart femtioårige mannen, som hade börjat att språka om sin församlings angelägenheter men därunder allt emellanåt sände mig en varm blick. Han hade åldrats snabbt under de gångna höstmånaderna. Så snart det innerliga uttrycket vek från blicken och hans tankar helt riktades på mellanhavandena med klockare och kyrkoråd, förvandlades hela ansiktsbilden. Han blev gammal, korrekt och torr. Ögonens gråa färg föreföll sliten och de bågformiga rynkorna kring mungiporna åto sig djupt in i det avmagrade anletet. Men det kanske i grunden bara var min egen hjärnas inbillning att en så stor förändring ägt rum, för när jag tänkte efter hade jag ju själv hastigt blivit äldre under dessa få månader, som förflutit sedan vi sist sågo varandra, och mina själsförmögenheter hade vuxit ut ur den första ungdomens omedvetenhetstillstånd och min iakttagelseförmåga hade blivit skärpt.