och osedt af människoögon gror och skjuter ned en rot i jorden; men en brodd går äfven uppåt, späd och ringa i början, så att den lätt förbises; så växer den högre och starkare, och den kan ej längre undgå att bli bemärkt. – Å, han stod visst inte ut med att vara här hela kvällen. Långt efter sedan solens hetta torkat ut andra vattensamlingar, kom det kalla, rena vattnet ner från fjället, vederkvickande, alstrande. Brodern upptog mer och mer hennes tankar och intresse; hon ägde ju ingen annan i hela världen. – Sätter han värde på det, tror du? Det är mycket bättre att komma på en ny ort, där ingen känner till, att man är ifrån ett fattigt hem. Hade hon då alls icke gått framåt, stod hon kvar på samma punkt som för flera år sedan, då hon först begynte lefva sitt nya lif? Hvad låg det för en underbar makt i dessa milda, djupa ögon, som genast visade sig på de stridsfärdiga små? De stannade kvar i det gamla hemmet, och en tid gick allt bra. Men han tyckte också, att det liknade deras rena, nyss uppgångna lycka, som så hastigt slagit ut i full blomning. – Nej, för ingen del, jag har endast haft godt af ert besök. Men de hade en gång haft ett enda barn, en liten flicka; jag har hört alltihopa af portvaktens, som voro här redan i konsulns fars tid och känna till allt så väl. Nu först blef den talande medveten om att tystnaden, som uppstått, hade en annan orsak än åstundan att höra den intressanta berättelsen. Fru Walters tid togs i anspråk af omtanken för det stora hushållet och af hennes plikter som värdinna. Och nu är jag i alla fall här. – Tyckte du det, sade Agda glad. Jag kan nu förstås aldrig vara henne i lag, mig tyckes hon ha särskildt utkorat att utgjuta sin harm på. Det är några af folket där vid sågen, som bruka vara tillsammans sent om kvällarna för att läsa och sjunga – det går ju inte an att göra sådant hvar och en i sitt hem, förstås. Du tar det på ett helt annat sätt. – Hvad det är trefligt att ligga så här och titta upp genom löfverket, sade hon, och se hur himlen skymtar fram igenom det.