Grefve Henrik Henning har allt det menniskor anse hörande till lyckan. Bland herremännen och de förnäma åtnjuter han allas aktning, mångens afund; ty han är ädel, stolt och rik. Bland bondemännen och de fattiga åtnjuter han vördnad, lydnad och välsignelser; ty han är oegennyttig och kraftig, rättvis och välgörande. Han har vänskapen, som erbjuder honom sina råd och sin tröst; han har, om han så vill, kärleken, som erbjuder honom sina smekningar. Han har himlens stjernor, som vagga hjertan till ro; luften, som med sin friskhet, hafvet, som med sitt sorl jaga sorgerna bort; han har toner och blommor, som skänka honom sin doft ... markens veronikor, hvilka ljuft vaggande skänka honom sin åsyn. Allt, allt har han ... men han har icke sin Irene. Slut. Rättelser: Sidan rad. står läs 59 „ 2 uppifrån gtt att 81 „ 12 nedifr. nämns nänns 84 „ 8 u. anständigheter omständigheter 88 „ 2 n. skörda skära 140 „ 3 u. återigen åter igen 172 „ 4 n. effekterade affekterade 230 „ 5 et 7 n. parenthesen uteslutes 240 „ 12 u. voro var 250 „ 8 n. det de 303 „ 8 n. förgät förgat Tillägg: efter förordets andra stycke: Helt annat är förhållandet med fantasiromanen. En dikt, som medger sig vara dikt, är icke dikt mer utan sanning. Således duger fantasiromanen. Sid. 224 rad. 9 u. tillägges (efter orden följa med) till Ristilä.