Min röst räknas inte. Jag blir vänligt klappad på huvudet, och de klapparna kommer utan tvekan uppifrån. Texten är uppdelad i mycket korta avsnitt med dubbelt radavstånd, alternativt formulerad i punktform. Var går gränsen mellan vad som är normalt och vad som är sjukligt? Kanske är det därför som frågorna dröjer sig kvar hos mig när jag har läst broschyren och besökt mottagningen. Den motbild de tecknar av den friska människan är så skrämmande skuggfri; hon tänker aldrig mörka tankar och kan inte känna ångest, hon är initiativrik och effektiv (koncentrerad, minnesgod), ser möjligheterna (känner inte hopplöshet) och är fylld av energi, hon sover gott om natten, har inte skuldkänslor och känner sig inte mindervärdig, hon har inte några fysiska besvär och är så fylld att hon inte känner tomhet. Bakom spaljén till väntrummet myser dock smålamporna och glada blommor prunkar uppmuntrande på väggarna. Meningarna är genomgående korta och orden enkla, vilket lär ge texten ett fint läsbarhetsindex. Behandlingen kan bestå av antidepressiva läkemedel, och broschyren redovisar samvetsgrant sex grupper av sådana, utan att jag direkt förstår vad som skiljer dem åt. Nu är det emellertid inte läge att ifrågasätta diagnosen depression. Angriper den mig så djupt i mitt jag, att jag liksom inte längre finns? Särskilt viktiga budskap trummas in genom upprepning. Därmed inte sagt att jag förringar lidandet eller förnekar behovet av behandling för psykisk sjukdom; jag undrar bara var gränserna går för vad som är friskt och vad som är sjukt. Likaså föreställer jag mig att man lätt kan uppfatta uppmaningen » Sök kraften där Du kanske minst anar den. Avspänt privata kläder, vänligt seende blickar. Tyvärr sägs ingenting om tidsperiod, frekvens eller styrka vad gäller symtomen, vilket bidrar till att göra dem väldigt allmänna. Här krävs kontroll. Jag måste förmanas att ta ansvar för medicin, återbesök etc. Jag ska lyssna på min läkares erfarenheter för han / hon vet att » med rätt behandling blir de flesta patienter helt friska igen «, jag ska inte glömma bort att min läkare är till för att svara på alla mina frågor, nej, om jag undrar över något ska jag alltid tala med min läkare i första hand, ty » hon eller han är där för Dig «. Jag kan vilja tala om min livssituation, mina känslor och upplevelser, så det är viktigt att de finns till hands, lyssnar och försöker förstå.