» Aftonen den nionde satte han sig i rörelse mot Stormberg Det var således tydligt, att han ämnade göra elt nattligt anfall, således en ny dumhet af honom, i all synnerhet, som han högst ofullständigt maskerade sina rörelser, ja, till och med tröttade ut sitt folk med att några timmar förut ’ pigga upp ’ trupperna med en ansträngande – exercis! Och det är dumt, att tro sig kunna spå. Lundberg frambar sin komplimang, och Mrs Ramoski fortsatte: » Vi få väl se », svarade Mrs Ramoski lugnt. Och ingen af de mina bar hört något af honom, förr ännu jag, på sätt ni veta, sammanträffade med honom i natt i Johannesburg. » På rekognoscering », sade denne undvikande. Civilisten, som gång på gång mottog titeln ’ inspektorn ’, stirrade fånigt på den gormande löjtnanten. » Vet ni inte af, att generalen ej tycker om, ja, att han förbjudit er att tala andra språk än vårt eller holländska? » Det ser ut som de ämnade sig öfver. » Denna hade nämligen lossnat under krypandet i bärget samt gått för lorad. Upplysningen var mindre angenäm och nödgade Lundberg till att rida dag och natt genom betydligt oroliga trakter för att kunna utföra sitt uppdrag. » Här är det jag, som befaller och icke ni! » utropade nu den djärfve boern. Och nu först fick han praktisk erfarenhet i hvad det vill säga, att i mörkret promenera på Natals mark. värn voro, där så behöfdes, klädda med gräs, jord, sand och småsten till den grad, att man omöjligt kunde skilja dem från den öfriga marken. » Hon skall vara rik, säger man », återtog den andre, hvilken var en mera kortväxt och satt gestalt. » Nu ville jag taga till benen. Tydligen skulle en dylik handling bli försvarslös och ställa honom misstänkt i såväl general Cronjes som i presidenten Krügers ögon, när sättet hur han – Lundberg – lämnade östarmén och Joubert, kom till deras kännedom. Längre fram på kvällen syntes Daniel och Lundberg i sporrsträck taga vägen till Meyers Dorp. Hvad är det för en bön? » svarade Daniel.