– Viktor är ett snille, hvarken mer eller mindre. Gunås, man kan icke alltid göra hvad man vill. De äro äkta Havanna af Verners! Men betänk då en sådan rikedom det skulle ha blifvit för vårt land om vi hade funnit petroleum i berget, som vi hoppades. hviskade Karl Johan förvånad till Daniel. Augusta har varit sjuk har jag hört så ledsamt det var lyckligtvis var det ju ingenting farligt. – Det säger du? påminde Holm. Jag kan icke nog högakta dig att du, sedan dina fordringsegare togo allt hvad du hade en sådan skurk den der Leibert var icke är af den sortens folk som pocka på att dina vänner skola taga dig under armarne. Jag är ännu hans vän, jag försäkrar det. Dörren öppnades. – Skall jag taga det lugnt? – A välkomna, mycket välkomna! Så när hade jag tagit miste på Augusta och Agnes det är förlåtligt, ni se ju ut som systrar. O-m affären går dåligt, det k-a-n ju hända, så bekomma ju i sådant fall ä-n-d-å direktörerne sitt. Hur mår du, kära Augusta? – En ung flicka har alltid orätt, då hon tror sig ha rätt mot sin mor. – Tusen tack! – Han skulle ingenting veta förrän det vore en afgjord sak och ej mer kunde ändras. Jag fick det nyss. – Ingenting, svarade Agnes något förvirrad. Lotten tog jag slutligen så att säga med förbundna ögon. bemötte Karl Johan med sitt vanliga lugn. – Herr Ekeberg har ordet. – Sätt er, kommenderade Daniel. Hvad kan han mera begära? Hvad? Han har mod, unge mäns dygd och hopp, de fattiges rikedom! Och jag vill säga dig hvarför tiden har varit kort, Herman Verner. Jag tycker ej om bjudningen, pappa nyss talade om, den kan ge ideer som hm låtom oss tala om något annat. – Hä? Visst icke! Att det var fråga om hjelp, var hon viss om. Hvarför ej ta plats i en bank? Sedan Viktor bugat sig för damerna och talat några ord med Augusta, som ej lät märka sitt missnöje öfver hans närvaro, gick han till farbrodern. – Anseende, bifogade Charlotta. Och de hade rätt, de förlorade ju ingenting. Det gör mig så ondt att se dig gråta. Hvarför bara du?