– Han förtalade min salig far inför mina kamrater, han smutskastade hans graf och beskyllde honom för allehanda dåligheter En stund lät jag det bero, ty jag var verkligen så öfverväldigad af grämelse öfver fältkamrerns oförsynthet, men – tillade han under stigande sinnesrörelse – då kamrern slutligen beskyllde min salig far för att vara en mutkolf, så förgick mig tålamodet och jag gaf honom en sittopp så han stöp som en säck i pelarne, och hade han då icke tagit till bönboken och återtagit sina ord, fruktar jag för att jag för alltid tystat hans giftiga tunga – och dervid torkade Vinter med näsduken sina tårar, som jag ännu ej vet bestämdt om de voro veritabla eller så kallade krokodiltårar. » Mot sin vilja » blef han genom en springa i taket varse fröken Laura och en hennes intima väninna Selma H –, och » med sitt ja » blef han åhörare till följande samtal, som han, liggande på magen midtpå lusthustaket, och med ena ögat intill takspringan, då och då interpunkterade med en parentes för sig. – Ser herrn inte något annat på henne? Hur ’ skulle en toddy hos Roslings smaka dig? Detta i allmänhet. Vips! mammelucker? – Instämmer – tillade lektor Bergman. Löjtnant Ottman rusade med dragen sabel mannen inpå lifvet och röt åt honom på god franska: himmelska makter, hvad skall det här blifva utaf!) – Schå! Han var en af den de bekanta » Cardells gossar ». Det var en annan femma! Men innan vi lemnade sessionsrummet fingo vi en ganska allvarsam skrapa, den rektor på dragande kall och embetets vägnar tilldelade oss, och var den skrapan af hufvudsakligt innehåll att alltid uppföra oss som hyfsade ynglingar egnar och anstår, framför allt att hvarken sqvadronera folk på gatorna eller jama erbarmligt, ty båda delarne voro » verkligen » mycket fult. Anekdoten förmäler att Ottman, utan att smaka en droppe ur glaset, slängt det i spisen, men detta tillägg smakar väl mycket af » historiskt » à la Crusenstolpe för att kunna betraktas som ett veritabelt faktum.