Hon kunde ej undgå att märka, huru djupt förälskad jag var, och snart märkte jag till min utomordentliga glädje att mina känslor äfven gjort intryck på henne. – Hur kan bror i dessa bekymmersamma tider ha sinne för sådana bagateller? Några dagar därefter begaf sig kung Karl öfver Dniestern och slog läger i en doftande äng, öfverfylld af blommor och fruktträd. – Det vet jag inte, men det tror jag knappast, svarade fiskaren. Kruse begaf sig i väg för att hämta sin fånge. röt han. Den som mest bidrog därtill var den häftige och öfvermodige Anders Lagerkrona, som väl ännu, trots alla sina missgrepp och dumheter gynnades af kungen, men som likväl kände sitt inflytande hos honom betydligt sjunka. tänker Lewenhaupt, och sluter äfven han ögonen. Hade tsaren en gång fått fatt i dem, släppte han dem nog ej så lätt. Hvad detta gläder mitt gamla hjärta! – Nu vill han bli riktigt skjuten! – Dem tillhandlade vi oss på vägen hit af några landtmän. Sporrarna klämdes i. frågade kung Karl. Inom kort ha vi nog fienden öfver oss. För öfrigt visste han ej så noga, om icke Görtzens pengar kunde vara lika bra som andra. Han lade kolfven till kinden och siktade noga. – Om vi blott hade passerat den sista norska byn – Tydalen tror jag att den heter – så kanske det funnes någon utsikt. Träffar du på ryssar, skall du svära och bedyra att du och vi alla äro deras vänner och hjärtligt hata svenskarne. Bug faller ju ut där, tänkte Kruse och var riktigt förargad på sig själf öfver att ha visat en sådan okunnighet inför en zaporog. Nu börjades genast förberedelserna dels för kungens öfverfart öfver Dniepern, dels för härens öfver Worskla. Svenskarne komma! – Men hvad nu! Hvarhelst några kulor slogo ned på fältet, sprungo svenska soldater ifrigt dit, uppsamlade och bortburo dem. Nej, tacka vet jag att vara soldat! – Så farligt är det väl icke. Trots detta kände han på sig, att han ännu hade henne kär.