J. skriver under rubriken » Böcker och författare, om Elin Wägners nyutkomna bok, Silverforsen. - bättre vård åt barnsängskvinnor snubblade och flög upp, gav bilen en vettskrämd blick, ryckte barnet till s &amp; och störtade in i huset. Hon tänkte: jag utsätter mig för en livsfara genom att rädda min lilla syster men det må vara hänt. Ty am ett litet barn leker på en väg och en bil kommer, så kör bilen över barnet. Sam jag satt i den där bilen, träffade den vettskrämda blicken mig och jag läste ur den lilla episoden, inte bara fotfolkets övertygelse. att en bil givetvis kar ihjäl ett barn, om det inte flyttar sig ur dess väg, men också deras uppfattning, att den får göra så, det har den lov till av Gud och människor. Man skall svara mig, att detta är ju bara bevis på folks okunnighet och nervoett sitet, Men när man dag för dag läser om nya fall av överkörning med dödlig utgång, då tycker man sig att det finns en viss bakgrund för skräcken inför bilar. na, och att det inte vore underligt, om den växer, därmed den allmänna nervositeten å ömse håll och därmed i sin lur olyckstillbuden. Under den två dagars biltur, där bland många andra även den nu skildrade hän Att det inte bara är våra vänner, som tillföra oss nya läsare utan även våra ovänner eller, om vi ej. vilja körande fram Vid vägen låg ett hus och mitt i körbanan delsen tilldrog sig, hade jag rikliga tillfällen a t t fastslå, dels, att det finns en bilterror, dels, att det icke behövde vara så. Jag hade nämligen en mycket försynt och mänsklig chaufför, som icke ansåg sig som vägarnas herre utan for fram varliga med djur och människor, och vaksamt och smidigt rättade fart och riktning efter det som hände på vägen. Men människorna voro rädda för oss, alldeles som rävarna, lemlarna, harungarna, grävlingarna vi mötte, ja mera än de. Både bilstyrman och jag måste skratta, då vi en gång körde över ett mycket smutsigt och pöligt vägstycke och mötte en kvinna i söndagskläder. Hon flög skrämd över diket och Iångt ut på gärdet för att undgå a t t bli nerstänkt.