Vänskap livar upp vårt mod När sig kvalen dölja Kärlek skall oss mild och god Intill graven följa. Älska tro och hoppas, så skall livets blomster knoppas. Blomman som står vid vägen Blickar så ljuv så blå Kan du tyda dess sägen? Kan du dess mening förstå? Ibland den stora flickoskara Välj ut den bästa, välj ut den rara Närhelst ditt bröllop en gång skall stå Glöm ej att bjuda mig med därpå. Om ett äpple faller från trädets topp Till jorden det månde väl falla Om jag än övergives av dig Blir jag det väl ej utav alla. Glöm aldrig vännen som vill dig väl Bland livets törne, du glada själ. Bland vänners namn göm även mitt Jag i mitt hjärta gömmer ditt Om du åt flydda dar en tanke ger Så tänk på den vars namn du tecknat ser. Blå ­ står sippan blyg i skogen Blå ­ är vännens färg så trogen Blå ­ är himlen i det höga Blå ­ är flickans trogna öga. En dröm i verklighet. 1. Hon satt på klippan av den öde stranden För henne ändlös oceanen låg Det blida ögat skymde hon med handen Och oavlåtligt hon mot västern såg. 2. När morgonsolens första strålar blänkte På österns sky hon än på klippan satt Hon satt där mången gång när sol sig sänkte Och mången ljuv balsamisk sommarnatt. 3. Hon var så ung, så skön jämväl i våren Med ljusblå ögon och ett hår av guld Linnéan lik i Nordens kalla vårar Hon var så ljuv, så fin och kärleksfull. 4. Skön dotter min, hvi sitter du här ute Lik fågeln ensam invid böljan blå Din kind är kall, det stormar hårt här ute Kom in, han kommer ju ej förr ändå. 5. Din lyra hänger stum med brustna strängar Din myrten vissnat och din fågel dör Förr ljöd din sång så glad kring fält och ängar Sjung än, du har ju mig att sjunga för. 6. Men dottern log och vinkade med handen Förlåt jag kan ej komma, moder kär Ty förrän böljan frusit har vid stranden Då finner du mig icke länge här. 7. Förty jag drömde samma natt han farit At jag med honom på hans fartyg stod Storm ifrån nordan hela dagen varit Bakom en molnvägg solen sjönk i blod.