Sen såg jag inte te'na på åtta månar när Då börja jag efter'na längta. Så en vacker dag tog jag på mig granna klä'r Och skorna jag fått av mor Bengta. Sen tog jag Gud i hågen det var ju alltid något Så for jag till Stockholm med tåget. 4 Så gick jag där och glodde och inte hitta rätt Men äntligen kom jag till "söder". Och när jag träffa Lena hon var så fin och nätt Hon tjänte hos en som hette Skröder. Men vad hon tyckte om mig var inte gott att veta Jag tyckte hon rynkte på näsa. 5 Så talte jag till henne, hur hemma det stod till Att soen fått fyra små grisar. Men Lena hon flina och sig på stola vred Hon talte om granna gardister. Så kom en tocken te'na kantänka det våpet Tog och skuffde mig bums in i skåpet. 6 Där fick jag vackert sitta i fyra timmar när Och hungrig jag blev så det kändes. Och när jag då kom ut var maten redan slut Då ta mig håken jag skämdes. Och jag sa till Lena: Jag tror mitt hjärta brister Men fy skam såna fräcka gardister. 7 Men Lena skall jag älska om jag blir nittio år Om rätt så i graven jag låge. För inte kan jag säga att hon var stygg ändå För hon följde mig med till tåget. Och aldrig skall jag glömma ljuveliga kvalen Då hon kysste mig mitt på Centralen. Kalix den 21 oktober 1917 213 Svensson N. Håkansson Ingeborg 1 Ingeborg har ni väl sett, elegant och smått kokett Alltid chic i blankskinnskor, utan far och utan mor Ingeborg så fin och rar, så jag tror varenda karl Säkert de fått hjärtesorg, om de sett min Ingeborg Ingeborg på promenaden, en kväll i staden, hon är charmant. 2 Nu Ingeborg är sjutton år, i knoppningstiden nu hon står Hon svärmar smått för äventyr, är som ungmö litet yr Ingeborg på maskerad, var en kväll i full parad Hon gjorde strax vid sin entré, med sina ben en fin succé Ingeborg på maskerad, en kväll i staden, hon är charmant. 3 Men så en kväll det hände sig, hon var på promenad med mig