Tyckes ehr at ehrt pudrada Håår, ehra krusade Låckar, Ehrt nya modo på alt, ehra kostbara kyndige kläder, Ehrt fick och fack, ehrt konstiga skick, ehra qvinliga Later Ehrt slå danck, ehrt tijdfördrijff och ofruchtbara Lefnad, Sku wara kraftiga noch at främia ehr ähra i Werlden, Och föra ehr uthi större Beröm, än strijdbare Basquer? Ney det går aldrig ehr ann, i Morsgrijsar, edra bedrifter Måste befordra ehr He’er, ehra hönska förachtliga miner, Ehrt höga Mod, stoora Ord, ehr Pracht, ehrt sprätter i Wädret. Är hoos oss allt i föracht och i wraak, om dygden ä borta” m. m. På det af La Raison framställda inkast, att kärlekens och förnuftets råd ofta äro motsatta och att ett ord af kärlek gäller mer än tio af förnuftet, så att ”När jagh råhr Son och Dotter then til Maka taga Som Fahr och Mohr råda til och the bäst behaga; Tå synes med oskääl offta Amor komma fram, Som til andra Tanckar förleder mång Svänn och Dam.” svaras: ”Men om man rätt betänker, hvem weet om Fahr och Möhr Ha sielfva haft La Raison i råd, som folket troor. För egen Lust och Fördeel eller för slächtens Heer Barn tvingas til Giffte jag offta hörer och seer m. m.” Då det invändes, att kärleken ofta gör gamla män narraktiga och löjliga samt förenar dem med unga mör, svaras bland annat: ”Så lenge han ey älskar, så har han gubba-nampn, Strax ungersvän han heter, när han får Möön i fampn. Stundom är gammal Siorta så god som een ny särk; Hwem wil kärleken wägra at göra kärlekz wärk?” På inkastet: ”Thet är orätt, doch händer offta, en älskar två: Om kärleek hade Raison, så gjord’ han aldrigh så.” svaras: