Och de mjella armar ej alls hon släppte från halsen. 240 Nu för de ängslade tändts ock rosenfingrade Eos; Men helt annat beslöt klarögda gudinnan Athene: Långa natten hon hejdade just vid målet, och qvarhöli Hos Okeanos än gullthronande Eos, och lät ej Spinna det ilande spann, som ljus till menskorna bringar, 245 Lampos bredvid Phaethon, de hästar som föra gudinnan. Och då talade till sin gemål mångråde Odysseus: Qvinna, vi icke minsann till slutet af pröfningar alla Kommit, men oss står åter ännu omäteligt arbet', Mycket och svårt, om hvilket jag bör alltsamman bestyra. 250 Ty så saken åt mig Teiresias' vålnad förtäljde På den dagen, då jag till Aïdes' boningar nedsteg, Spörjande om hemkomst för mig sjelf, och kamraterna mina. Kom dock, låtom oss vandra i säng, min maka, att ändtlig Vi med ljufvelig sömn må vederqvicka oss båda. 255 Honom svarade åter förståndiga Penelopeia: Bädd skall visst dig vara beredd, enär du i själen önskar, emedan gudar dig unnt, att komma tillbaka Till välbyggda palatset, och hem till fädernejorden. Men då du nämnde derom, och en gud ingaf dig i sinnet, 260 Säg mig ditt värf mellertid; ty framdeles dock, som jag menar, Skall jag det höra; men strax få veta, är icke det sämsta. Henne svarande talade till mångråde Odysseus: Kära min vän, hvarför mig manande ber du så ifrigt Säga? likgodt, jag vill tala derom, och intet fördölja. 265 Dock skall deråt sig ej fägna din sjal, och sjelf jag ej heller Gläds; ty han mig pålade besöka de dödliges många Städer, och hålla dervid en prydelig åra i händren, Tills jag komme till sådana män, som icke af hafvet Veta, och icke förtära sin mat, med saltet beblandad; 270 Icke de heller veta utaf rödkindta galejor, Icke af prydliga åror, som äro galejornas vingar.