Befall mig gärna jag i döden går För den vän jag älskat sen min barndoms år 13 Så hon satt i kvällens tysta aftonstund Den strid hon stred endast hon det vet Men innan fågeln bådat morgonstund Hon klädd och färdig står på faderns rum 14 Hon stammade: Min fader, mig förlåt Att hjärta ej binda kan min själ Förlåt den sorg jag nu vållar er Förlåt, förlåt, vi skall ej träffas mer 15 Jag reser nu till ett fjärran land Där ett okändt öde står för min hand Jag reser nu dit Gustaf rest förut Kanhända då min frökenstid tar slut 16 Farväl mitt hem, min kära stolta borg Hvars minne endast är i mitt kval min sorg Farväl ni salar och du gamla lind Jag hälsning sänder er med en himmelsk vind 17 Hon kastar sig i vattnet frisk och sund Uppå Gustaf tänkte hon i sista stund Hennes själ har flyktat uti himlen opp Och ur vattnet drages hennes döda kropp Wisa no 6 En ynglings visa 1 Jag vill nu förtälja min lefnad så lång Den begynte med åren då jag var helt ung Min moder hon döde, stor sorger jag fick Min fader var fallen för brännvin och dryck 2 Min fader var fallen för svir och för dryck Och allting i hemmet till brännvin det gick Men jag stackars gosse led hunger, stor nöd Förgäfves mången afton jag bad om mitt bröd 3 Omsider jag fattar mitt tunga beslut Att jag såsom bettlare skulle begifva mig ut Att jag skulle vandra min enskilda väg Och gå i de städer de känna mig ej 4 När länge jag vandrat kom till mig en man Han sade: Jag ser du är bättremans barn Han frågte mig efter namnet och hvar jag var ifrån Och jag stackars gosse förtäljde därom 5 Han sade: Jag ser du är duktig och snäll Och dig vill jag upptaga allt uti mitt tjäll Han sporde mig om jag kunde läsa men jag svarte: I skolan att gånga det hafver jag ej