Slika litterära flirtar passa bättre under strecket i en daglig tidning – p i en scen med allvarligt uppsåt blir flirtens betoning som en dödsstöt, och trots goda skådespelarkrafter närmar si: d e t hela amatörspektaklet. Iångfredagsnöje är sä- men ifrån uppsåt till utjärtesteg, som Ekmanska truppen inte förmått a t t ta ut. Scenbilden var » trapptoniskt » förkrympt, belysningarnas knappande variationer störande, och talet alltför modernt. Vad menas med en sådan gest? Är det något mer än blott och b a r t felriktad plastik? Det blir imidlertid den politiske bevæ- gelse blandt bønderne, der fortjener størst interesse. Jeg h a r ber allerede fortalt » Tidevarvets » Iæsare Iidt om L. S. og J. A. K. J. A. K. og den deraf følgende indgaaende kontrol med deres forhold, e r der nu tale om, a t de vil organisere sig, som politisk parti med en vis tilknytning till L. D e t vil endelig være umuligt a t slutte en aarsoversigt over danske forhold uden och han hade inte L. veckor Saxon. När redaktör Saxon för några sedan firade sin sjuttiofemårsdag, talrymd. Folkscenerna, de synliga och osynliga, voro illa repeterade och talet ovårdat. Högsvenskan h a r ingen högborg vid Vasateatern, dialekterna härja fritt och otvunget, och av ren » naturlighet » artikuleras det numera inom tänderna och runt tungspenen. Kan inte ett vårdat scenspråk klinga trovärdigt trots sin ans? Kvällens tvenne bärande scener voro Pilati dialog med En jude - Herr Peters - och det korta ögonblick då Josef från Ramah - Olof Widgren - bönföll om a t t få begrava Jesu lik. Det momentet grep. Peters talade väl - gestikulerade f ö r minst femton konspirerande judar - men försvarade sin plats på trappavsatsen tack vare något som leder sitt urspriing I gammal god teater. Karin Carlson föreställde Prociila, PiIati hustru.