För den som inte varit vid kassa och kunnat köpa i förlag en smula billigare, står björkveden i hufvudstaden denna vinter till nära 50 kronor pr famn, innan den kommer först in i källaren och slutligen i vedlåren, tre a fyra trappor upp. Hvilken glupsk vedslukare är icke också hufvudstaden. Som långa ormar glida godstågen med sin ändlösa rad af vagnar, lastade med ved, ved och åter ved in i hufvudstadens vidundergap, och deras last försvinner, förintas, dunstar bort i mycken rök och liten värme. Den, som drömmer hela den långa vintern om doftande björkhagar i midsommarprakt och så möter ett sådant där liktåg, kan knappast låta bli att ilskna till invärtes och svälja en ed öfver den civiliserade människans roflystnad, som inte frågar efter, hvad den kostar på sig, men bara gapar och slukar, inte förstår att vara nännsam och inte vårdar sig om att vara tacksam. Är det inte rättvist att hennes lystnad står henne dyrt, ju dyrare desto bättre; det är enda sättet att väcka hennes eftertanke och göra henne hofsam. Den civiliserade människan äter sannolikt tre gånger så mycket, som hon rättvisligen behöfde för att lefva ett sundt lif, och sedan beklagar hon sig öfver, att hon blir sjuk och utfattig och har ett förtvifladt besvär. Efter samma system som hon matar sin mage, matar hon ännu sina eldstäder. Inte de nyaste efter centraluppvärmningsprincipen, som den moderna ingenjörsvetenskapen på skärpen tagit itu med och som visar en bränslebesparing och värmealstring, som skulle vara omhvälfvande, om icke anläggningskostnaderna vore så stora och resultatet stundom vore mindre tillfredsställande. Men våra gamla hederliga svenska kakelugnar och våra förträffliga kokspisar matas med en abderitisk slösaktighet, som är ovärdig icke blott vår tids förmåga af tänkande och beräkning, utan ock vår ansvarskänsla gent emot de rikedomar och den skönhet, vårt lands natur ger i våra händer att förvalta och bevara åt kommande generationer.