– Jo, Gustaf Wasa hade Sven Johan hört talas om, men han kunde inte riktigt påminna sig i vad sammanhang. Det måtte ha varit någon gång på tal om den lutherska läran. – Nå nå! Jo då, det var Gustav den andre Adolf, som hjälpte lutheranerna i kampen mot de katolska. Han for för det ändamålet över till Tyskland med en stor här och vann många segrar, men till sist dog han i en strid om den saken. Sverige offrade mycket folk och pengar på den affären. Och tänk nu detta Sverige, som den gången skickade kungen och hären över till främmande land för att hjälpa de kristna som förföljdes där, detta samma Sverige förföljer i vår tid eller så nära vår tid, att han är väl ungefär konfirmerad vid den tiden, de kristna på sådant sätt att engelsmannen och fransosen och alla möjliga måste gripa in och rädda dem ... Vid riksdagarna härhemma kom det titt fram förslag om lagarnas ändring. Men prästerna och biskoparna satte sig däremot. Han vek ihop tidningen till ett litet häfte av en storlek som en rakspegel och tittade upp på Sven Johan i det han frågade: – Känner han till turken? – Inte vidare än jag har hört sägas att han köper barn av frimurarna. Vår prost ska vara med dom, säjer di, men det kan väl inte vara sannt. – Ja, då ska jag säga honom att turken är den hedningamakt, som ivrigast förföljt de kristna förr i världen. En turk, som dödar en kristen är säker om saligheten, sådan är deras salighetslära och då kan han begripa själv förrästen. Men hos turken har kristendomen gått så mycket framåt, där bor nu så många kristna att till och med regeringen i det landet fått lära sig att visa litet fördragsamhet. Vid riksdagen 1856–58 den gången det var tal om att upphöra med förföljelserna mot de kristna var det en friherre han vet väl vad en friherre är?