Men äfven och icke minst inom den privata språkundervisningen uppträder godtköpssystemet, och här finnes icke ondt om folk, som sätter tro till löften, att man kan under ett par tre månader lära sig lika många språk — andra ämnen oräknade. Flere af mina elever beto på 147 dylika grofva metkrokar, och en s o m m a r — j a g glömmer den visst aldrig — trodde jag mig vara för alltid bortstött i vrån och öfverfölls då af den gräsligaste ångest för den kommande vintern först och främst och sedan för framtiden — ålderdomen — sjukdomen — ensamheten. Jag äger j u icke en enda närmre anförvandt. Hvarje gång tanken snuddade vid detta dystra område, och den stod ej till att hålla därifrån, skar en ilning af fasa igenom hela min varelse. Ingenstädes såg jag någon räddning undan det hotande eländet. — » » En dag, » fortfor hon efter ett djupt andetag med dämpad stämma, » tog jag upp den sista summan af mina besparingar, och det kom nu några veckor, under hvilka jag bara tänkte på, hur jag skulle kunna nedbringa mina lefnadskostnader, så att jag utan att vålla skandal och så småningom kunde tyna bort af svält. Men naturen och själfupphållelsedriften voro sundare och starkare än alla mina men och om, och där kom den stund, då det skärande ångestropet, som under alla tider, från hedningar, som från kristna, stigit ur kvalda människobröst, äfven bröt fram på mina läppar: Herre, fräls mig, jag förgås! — Inför människor kunde jag ej göra anspråk på att vara en rättroende; kanske är jag det icke ens nu inför den allvise, men jag fick erfara sanningen af löftet: medan de ännu ropa vill jag bönhöra d e m! — Hjälpen kom på helt naturlig väg i f orm af anmälningar af nya elever. Och sedermera, då storm och böljegång börjat lägga sig i min plå- gade själ, kom hjälpen äfven i en annan form: i en fast förtröstan och glad visshet om, att jag ej står som ett faderlöst barn, utan har lof att lägga alla mina bekymmer i den allsmäktige faderns händer.