I Göteborg der fins en man Och Wetterlind så heter han. Han bor vid Gråbergsgatan, allt väl, Och lefver som en satan, ni förstår mig väl? Se saken var: ett arf han fick Och genast upp på vinden gick, Samt trappan barrikera, allt väl, Och husets folk genera, ni förstår mig väl. Polisen uti Göteborg, Som sådant alltid sett med sorg, Sig nu ditut begifver, allt väl, Och upp på vinden klifver, ni förstår mig väl? Uti sitt sällskap hafva de En stor och stöddig klampare. Till skydd så ha de plåtar, allt väl Men det till intet båtar, ni förstår mig väl. När klampar’n kommer upp på vind Han tittar öfver plåten sin. Och strax han blifver skjuten, allt väl Midt uti sjelfva snuten, ni förstår mig väl. Polisen tänker nu som så, Det är ej rådligt att här stå. Och utför trappan skubbar, allt väl Som följd af hundra “gubbar“, ni förstår mig väl. Se’n de på gatan kommit ner De törs ej gå på vinden mer, Men uppå nytt försöka, allt väl, Och nu mod svafvel röka, ni förstår mig väl? När röken kommer upp på vind Så träffar den hr Wetterlind, Men han på röken tröttnar, allt väl, Och derför fönstren öppnar, ni förstår mig väl? Polisen som på gatan går, Han börjar nästan få grå hår, Och folket börjar schoka, allt väl, Och uppå fönstren boka, ni förstår mig väl? Men Wetterlind till fönstret går Och der helt tyst en stund han står, Samt uppå massan kikar, allt väl, Derpå han bräder spikar, ni förstår mig väl. Men nu en man ses skynda till Som Götas ära rädda vill. Från Jakob har han anor, allt väl Och mod i långa banor, ni förstår mig väl. Plåtslagare till profession Han tar ej gerna nå’n reson. Men vill ge ut en “skalle“, allt väl Som ska bli rigtigt malle, ni förstår mig väl. Han skyndar nu helt trotsigt fram Och in i huset snart försvann, Men när han uppåt blickar, allt väl, Står Wetterlind och klickar, ni förstår mig väl? Han ropte då: “Nu är du fast!“ Och springer fram i största hast, Men strax ett skott det smäller, allt väl,