Det stiger upp ur dunklet inom mig som en våg, vilken tätnar alltmera och fyller mig helt och hållet för kanske bara ett ögonblick, kanske en stund ... och sjunker tillbaka och är borta. Det är inte bilder, inte ens toner ... alltför obestämt. Det är som om allt det väsentliga, som då var — årstidens ljus i rymden, luftens färg, vinden och naturen omkring, och det som var där inne i detta — människan, jaget, med pulsarna susande av den fröjden eller det vemodet det är som allt det där hade förtätat sig till en enda stämning, som strömmar upp inom mig och mest liknar en doft. En doft av den tiden, den dagen ... det ödet ... — Förstår du det där, du som är så frisk? tillade han. Och säg mig — hur skall man finna uttryck för sådant? Rabbe nickade. — Det hör till det där smärtsamma, som reser konsten förbi här i världen, sade han. En annan gång berättade Tristan sin historia om den höga tonen. Det är en förbannad historia, sade han på förhand. — Den kommer över mig ibland om kvällarna, då jag är ensam. Det är en ton alltså, en stråkton ungefär, en enda. Den börjar högt, men den går bara uppåt, steg för steg. Den blir glasfin, den blir vass som en synål, men den bara stiger, stiger ... Det bär av genom rymder så det hisnar i mig, nerverna blir spända som bågsträngar, och jag rusar opp och slår mig för huvudet för att få den fördömda tonen att brista ... Och den brister till sist, och jag ramlar ner som från månen och är förfärligt trött. Sådant berättade han. Sådan var han med sitt konstiga nervsystem. — Har du aldrig tänkt på att bli författare, Rabbe? frågade Tristan. Du har läst halva världslitteraturen, du har levat intensivt som hin onde förstår jag, och du har hälsan och ditt fädernearv i behåll. Vi skulle behöva en man av din kaliber. Det var en eftermiddag då de båda vännerna åkte i vinande snöyra runt Brunnsparken. Rabbe hade fiskat upp Tristan ur en underjordisk krog och narrat honom ut att se på stjärnorna, som det inte fanns. Men hur det var fann den bedragne skalden sig väl under hyrkuskfällen och talade högstämda ord om både hästar och snöyra.