En skrupulös mänska kurs, har föranlett en värderad prenumerant i Goethes stad, skriftstallarinnan Maria Raskan i dessa dagar ertappa sig med en undran, .. sow, att sanda oss följande gensaga, vilken om de krigförande nationerna skola visa sig vi med nöje meddela som en allddes direkt besitta nog anständighetskänsla för att i år avstå från allt firande av fridens högtid. glimt .utifrän: Dennafråga ha vi att besvara med ett I haft. 18 av Hertha stå några uttalanden om Goethe och dessa dagars kampande bestämt nej. Om Tyskland och:England särTyskland. Jag skulle vilja göra den onämnda skilt, de framför andra julalskande länderna, författarinnan uppmärksam på något som hon förutse vi, att de denna gäng skola göra det har förbisett och som just ar karakteristiskt mesta möjliga av högtiden. Och varför skulle för oss .och vårt läge. Jag menar de nu de inte? De vor0 inte ett uns kristligare i fjor an synnerligen ofta förekommande citaten ur i Ar, och vad det goda samvetet angår, som, Hermann und Dorothean. Denskald, som lär vara ett villkor för äkta julglädje, så ha i - slutet av detta verk gav s &amp; förstå- ' bagge parterna, som man vet, sina papper ende och akta uttryck åt de känslor, som nu fullständigt i ordning. Om detta självgoda medvetande i familjebesjäla vårt för sin tillvaro kampande folk, festens uppveknade stamning ett ögonblick skulle vara oss Den aktad mumies etc.? Jag önskade, att författarinnan hade varit råkar vackla, si mycket bättre. Ty julen ar närvarande, nar dr Milan, Berlinrecitatören, ingen moralisk utmärkelse, ingen belöning nyligen höll en deklamationsafton har i Weiför valförhållande under årets lopp: stygga mar och slutade nied sista sången av, Herbarn få dockor och pepparkakor såväl som mann und Dorothean. Det stormande bifallet de snälla. Det ar bara de fattigaste som gällde Goethe. Och samma jubel som här har riskera att bli utan, belgier, östpreussare dr Milan framkallat i alla stader, när han och sädana. Julen ar det ljus vi tanda åt oss för att läste dessa versei-. Dies ist unser!