Från tyst och höstnattsödslig Skånetrakt hans tanke honom blixtsnabbt bakåt bär till växlingar i dag, som nu blott dunst och skugga är. Han ser sig själf i stridens lust och nöd, i enslig bragd sin ungdom ge förspilld, sin själ oc h kropp. Igenom skräck och nöd han stormar oberöjd — - me n aldrig v ild. Och aldrig från den högsta fura skild han kräfver icke mer än själf han ger. — Hur mången stöp med fåfängt åtrådd bild för själens syn — mot hvilken ömt han 1er i döden än? — Och själf han ej sin hem­ stad återser. en gravyr. rysk-dansk invasion f rån Öresund, som kom honom att fram på hösten 1716, sedan han lämnat Ystad i februari, välja Lund till hög­ kvarter. Det problem bland de många, som med den suveräna tystnad rörande sina mo­ tiv han gärna iakttog, här lämnats till be­ svarande, ha svenska historici ganska all­ mänt kommit lätt ifrån genom att i d e flesta fall ej fästa vikt vid, " att det var från Skåne, Karl XII regerade sitt land de sista åren. I hvarje fall är det ett faktum, som måste fastslås, att han aldrig återsåg Stockholm, sedan han 1700 vid det stora nordiska kri­ gets utbrott lämnade dènna stad, och att han med korta afbrott vistades i Lund samt där hade sitt högkvarter och sin regering från början af september 1716 till den 11 juni 1718. Lund var vid denna tid ett synnerligen idylliskt och oansenligt samhälle, som ute­ slutande genom den vördnadsvärda, ehuru tämligen förfallna domkyrkan samt det en En ed — hvem hörde den? — Med slät­ tens vind, som fram i stillnat klarnad dagsrymd går, försvann ohörbart ord som skogens hind, så ljudlöst skyggt, så utan skönjbart spår. Och åter fram den ensamt starke går sin egen raka ' bana som förut i några skygga rons och h vilans är, tills under sorg och lättnad får ett slut det epos ingen fullt förstått och ingen ty­ der ut. * tynande tillvaro förande universitetet skilde För icke länge sedan var det 200 år sedan sig från en större bondby.