År 1915 publicerade den berömde fransk-schweiziske psykologen Th. Flournoy i Archives de Psychologie en studie, som bland psykologer väckt mycken uppmärksamhet. Den bär rubriken »Une mystique moderne» och baserar sig på under en längre tid i dagboksstil gjorda anteckningar av en medelålders dam, föreståndarinna för ett schweiziskt kvinnligt institut. Hennes själsliv var rov för en den mest pinsamma och slitande konflikt mellan en erotiskt passionerad natur och ett djupt ideellt inriktat andligt liv. Mellan dessa motsatser kastades hon våldsamt av och an, hennes liv föll sönder i faser, då än det ena, än det andra hade makt över henne. Under de erotiska faserna hade hon de mest fräna sexuella drömmar, upplevde bokstavliga hallucinationer i orgiastisk riktning. Minnet härav rev henne trasig under hennes ljusa perioder, då eljest frid och förtröstan kunnat råda. Hon hade säkert gått under i denna fruktansvärda själens malström, om det länge fått fortgå så. Men hon fick hjälp, oväntad hjälp. Den kom i form av ett väsen, som hon hörde och förnam, en röst, som gav henne råd och ingav henne tillit, en övernaturlig uppenbarelse, som hon upplevde och uppgick i. Hon berättar själv härom: »Sedan några veckor kommer han till mig, allt emellanåt. Jag ser honom icke, men jag vet att han är hos mig, av det lugn och den ljusa frid som faller över mig. Vet ej om han har en kropp, han är icke till för mina sinnen annorlunda än att jag tycker mig höra honom tala, men med en inre röst, som vore det min egen tanke. Likväl är det inte jag. Han kommer till mig utifrån, han bär med sig det som är rent och ljust. Han talar mycket litet, mycket långsamt och i få ord: han lyssnar mest till mig; och när han är här, talar jag hela tiden, jag säger honom allt som äger rum inom mig. Han vet det icke av sig själv, jag måste säga honom det; men han förstår mig som ingen, långt bättre än jag förstår mig själv.» Det var ett väsen, varur en personlig gestalt allt mer växte fram, som kunde bli föremål för hennes hängivenhet. Och under hans inflytande bedarrade anfäktelserna. Hon kom till ro, fick frid.