Den tid är, dessbättre, länge sedan förbi, då det skulle ansetts lämpligt att illustrera t. ex. en vetenskapligt hållen framställning av Gustav Vasas historia med Sandbergs målningar i Upsala Domkyrka. Massor av apokryfiska medeltidsporträtt ha fått vika för sigill och mynt, eller också har man låtit dem spårlöst försvinna i den riktiga insikten, att de ingen betydelse och intet intresse ha för den illustrerade tiden. Självfallet ha de intresse för studiet av illustratorn, som ritade dem, och den tid, som önskade dylika bilder. En annan sak är naturligtvis vetenskapligt noggranna rekonstruktioner, som alltid skola ha sin givna betydelse, särskilt i skolan. Alltnog, medan de historiska fantasiillustrationerna på andra områden förvisats till anspråkslösare publikationer, ha de fak-ILLUSTRATIONER TILL FRAMSTÄLLNINGAR AV ANTIKEN 103 tiskt ofta fått behålla sin ställning, när det gällde antiken — blott de voro antika. Just i detta sista ha vi den springande punkten. Den gamla ovanan att fatta antiken som ett block och ej vilja se dess problem, dess utveckling och dess skiftande tidskaraktärer har hämnat sig också här. Blott man befann sig inom den antika kulturens årtusende, har man opåtalt ansett Nike från Delos. Ur A. Springer, Handbuch der Kunstgeschichte I. sig kunna begå försyndelser i fråga om illustrering av sådant slag, som om man t. ex. skulle illustrera nådens år l och vår Frälsares födelse med Thorvaldsens Kristus. Jag tillåter mig att genast taga ett par exempel. I arkaisk grekisk tid, på sexoch femhundratalen före Kristus, tänkte man sig segern nästan som en bevingad demon, som i susande fart for förbi den blodiga, vapenrasslande valplatsen och vände sitt brett leende ansikte mot de segrande leden (fig. l). Vi gå fram Svensk Tidskrift 1927.104 AXEL BOETHIUS till 400-talets slut. Genom ett av de största omslag, konsthistorien känner, är konsten vorden en helt annan, mera enkel, mera naturlig, mindre drastisk. Med något av lugnt majestät, frigjord från minnena av blodet och vapenbraket svävar denna tids segergudinna ned, underbart och mänskligt skön (fig. 2). Ett