Med fröjd vi glida igenom sofvande skogars skjul. Ur hufvan tindrar det vid min sida som morgongryning till härlig jul. Uti Krabban skall man bruka agrimonia, laktuka, ättika och ruteblad, föra sig i nya kläder, njuta fältens arla väder, källans dryck och svala bad, item låta lefverns åder; så den gamla boken råder, vill du vara sund och glad. Sommarkläder har jag dragit, jag har druckit, jag har tvagit, låtit vinterns tunga blod. Ost och fläsk har jag föraktat samt för veklighet mig vaktat, och min sömn var ej för god. Dock, och trots den gröna maten, rutebladen och spenaten, är jag vid ett sorgset mod. Bondepraktika, du kloka, marken vill jag genomsnoka, snäpparn vill jag låta gå: säg, hvad örter skall jag bruka mot mitt hjärtas sommarsjuka, hvilken åder skall jag slå? Dägligt lysa berg och hagar, säg, hvi bleka himmerdagar härska i min håg ändå. Anm. Himmerdagarna infalla i september. Lejonets barn. Vi ha arf af vår fader, vi ha märg af hans märg och en lifsglöd som aldrig blir sval. Det förnöjer oss att vistas på de stormdigra berg, men vi trifvas ej i trångsinnets dal. Våra egna förstå ej vår brinnande håg, och de klaffare höja sina gnyn; men vi blicka utan fruktan upp mot djurkretsens tåg, där det tecknar våra öden i skyn. Se, Jungfrun framgångar med bröst såsom torn, ty vårt sällskap hon åtnjuta vill, och Väduren tömmer sina gyllene horn och ger rikdomens håfvor därtill. När solen löper högt genom Tvillingarnes ban, står vår längtan till vandring och färd; då draga vi till mötes den gode sankt Urban och hans svalor i den glittrande värld. Men i Kräfvetans tid, om oss luften blir kvaf utaf hödoft och blommande lind, då stiga vi till skepps vid det svalkande haf, och mot Lyckolands kust går vår vind. Så vandra vi i kraft och så segla vi i ljus samt strö kring oss de skatter vi fått. Man anammar oss med glädje i de fattigas hus, och allt kvinnkön välkomnar oss godt.