Själf utbildad under den filosofiska ästetikens glansdagar, tog han intryck af den nya tiden och anlade gärna historiska synpunkter. Och långt ifrån att yrka på, att det, som varit » godt latin » i hans ungdom, fortfarande skulle vara åtgörande, gladde han sig åt om en lärjunge visade sig vilja använda nya metoder — speciellt historiska (exempelvis arkivstudier) eller filosofiska — för ett ästetiskt ämne. Sin litterära verksamhet fortsatte han vid sidan af sitt ansträngande arbete för professuren. Äfven tolkades flera af de amerikanske humoristernas poesiverk. I sin poesi som i sin ästetik var Nyblom en motståndare till den tomma formalismen, » den ledsamma idealismen », som härskat årtionden förut hos de stores frasrika epigoner; han bäfdade » den sunda realismens », den enkla naturlighetens rätt i dikten: • » Drömmens värld är icke sångens, Lifvet själf t är poesi ... » sjöng han engång, liksom han i sitt inträdestal i akademien öfver Fries (1879) häfdade skaldens plikt att, liksom naturforskaren, främst studera lif och verklighet, hvilket icke hindrade att han senare gjorde front mot naturalismens öfverdrifter, då den missbrukade naturens namn för oblyga framställningar (direktörstalet 1884). 199 - Mycket, ej odeladt angenämnt arbete nedlade Nyblom såsom ledamot af Upsala domkyrkas ombyggnadskommitté. Han hade i en promotionsdikt 1877 uttalat den önskan, att den gamla kyrkan måste uppslå ur seklernas aska och som fordom » sträcka sina spiror mot himlens blå ». Väl skedde ej ombyggnaden i allo efter hans önskan, men under utförandet stod han ofta bi med sitt kloka och sakkunniga råd. Bättre än han känner ingen den gamla Upsaladomens historia, dess alla vinklar och vrår.