Far var sällan hemma och aldrig riktigt nöjd med mor och oss. Vi hade inte haft en tanke på att skaffa barn, åtminstone inte på flera år än. Jag skulle aldrig skilja mej om jag hade en sån som Andro, fortsatte Engla. Men varför? Det var gryning, solen skulle snart gå upp på andra sidan huset. frågade Andro. Men följ med! Hon bröt på något baltiskt mål, det var ett av hennes handikapp fast man utmärkt väl förstod vad hon sa trots det osvenska tonfallet och den hårda lite gälla rösten. Jag hörde att Andro spelade piano och tassade ut till honom. Bill stod rak och allvarlig framför honom. Jag försökte använda mej av ett gammalt trick som jag tillägnade mej medan far bodde med oss. Vad hände? Varför gör du det här? ANDROS FÖRÄLDRAR bodde från april till oktober på sitt lantställe. Det stod redan en rad med bilar utanför grinden när jag kom. Jag kan inte med det. Inte hon heller förresten. Jag kände mej på gott humör och gick in i salongen där familjen satt samlad. Du minns de där barnen i pjäsen. Men det förändrar inget för mej, det vet du. Man ser den inte så ofta fast den egentligen är vanlig som fan. frågade jag. Hon satt framåtlutad över det låga onyxbordet som var alldeles pinfärskt " en ny sak som far hoppas mycket av " hade Marianne berättat. En sån liten rackare, att rymma på det här viset och skrämma upp alla. Mormor vände huvudet från brasan och stirrade uppmärksamt mot de svarta fönsterrutorna. Som vanligt, ibland flera gånger om dagen. Betänk vad den betingar för värde på marknaden ... Min kropp blev genast spänd och vaken vid minnet. Jag satt alldeles tyst och hoppades att dörren skulle hålla om han blev våldsam. Hej Andro, sa han. Jag kan tänka mej det! Äsch, sa Andro. Han jobbar ju jämt. Jag hämtade en handduk uppe på mitt rum. Jag kände hotet växa omkring mej, mot mitt och Andros förhållande, mot grodden. Hon såg ledsen ut. Fortfarande bär jag landskapet i mej i alla dess skiftande dagrar, solens vandring över fälten och huskropparna, solnedgångens brand i rutorna, gråvädret som suddade ut alla färger, regnet som målade fasaderna randiga grått i grått. Mor ropade på mej när jag diskade efter middagen. Och mormor nickade.