Det glänste till i ögonen på Paul, och han sade: — man skulle skaffa sig en sån här, så behöfde man ingen fru, det är också en vacker lyxsak. Då var det jag, som teg, förstår du. Så gick vi till Böhlmark. För många år sen, jag gick nånstans i fjärde, var där hemma i vår stad en utställning, jag. minns från den bara en mässingslampa hos Böhlmark, som jag valde ut för vår sal, Paul hade ju tagit studenten! Jag fick aldrig lampan, och jag ler nu, då jag tänker på den, allt, icke minst hos Böhlmarks, har ju gått framåt så mycket sen dess, och nu skulle jag nog inte vilja ha den. Låt vara att jag inte får något af konstverk af Alice Nordin, Lena Börjeson, Emmy Wahlström eller någon annan, jag kan köpa en relativt enkel sak och få den konstnärlig och vacker, särskildt om jag skall ha elektrisk armatur, den andra står naturligtvis en del tillbaka. Ja, kära biskop, nog kan vi få att lysa upp vårt hem med, om det eljes inte såge så mörkt ut för oss! Petrus Forsberg, konstsmeden framför alla, har en särskildt vacker utställning af belysningssaker, järnet blir under hans hand förädladt och värdigt, och där skulle jag gärna stanna för en lampa och för en uppsättning af eldverktyg. De höra till min drömda spiselvrå. Något af sina vackraste saker har han förresten hos Sv. Konstslöjd. Där är, som jag sade, många andra, som utställer belysningsarmatur, Olga Lanner, konstsmeden Karlsson och John Färngren — den senare är något för sig genom sina sparsamma emaljeringar på metallen, — det är bara en sak det finns mer af på utställningen af ädla och oädla metaller, och det är spännen och broscher, den ena större än den andra. De finns nästan öfverallt, modet har trängt ut från artistkretsarna till oss andra vanliga borgerliga, och t. o. m. jag kan ha rätt att gå med nerviken broderad linnekrage och ett tefat under hakan, om jag vill.