Hm! Det hade jag verkligen inte tänkt på... Jo, jo, du kan inte föra mig bakom ljuset! Och det är jag, som är skuld till detta! Nej, det får inte ske! Hör du! Jag skall hindra det (ställer sig framför dörren med utsträckta armar och låtsar vilja spärra vägen för honom). Jag börjar verkligen tro, att alla fruntimmer äro galna! (högt) Men, snälla Alma, du öfverdrifver en smula! Jag har verkligen inte bestämt mig för att dränka mig inte ännu åtminstone! Det är alldeles VÄNNEN (för sig). 25 onödigt att skrika så der! Det vore bättre, om du ville ta ditt förnuft till fånga och ge vika för... För dig! Ja, det gör jag gerna! Jag går in på hvad som helst för att rädda dig! Och så räddar du på samma gång din syster. Det stackars lilla känslofulla barnet! Hvem vet? Kanske hon hade kunnat komma på några sådana der idéer, som du nyss antydde. Är du alldeles säker på, att hon älskar dig? Ja, naturligtvis! Har du aldrig sjelf märkt någonting? Nej, hva' då? FRUN. VÄNNEN. VÄNNEN. FRUN. VÄNNEN. FRUN (afbryter lifligt). Att hon inte varit sig lik den sista tiden? Har du inte lagt märke till, att hon visat något ovanligt intresse för mig? Jo, det är då sant. Jag har lagt märke till att hon aldrig talar om dig. Nå, ser du nu? VÄNNEN. FRUN. FRUN (ironiskt). Och så ser hon aldrig åt dig, när du är här! Nå, mer behöfs väl inte. Jag är viss om, att hon så mycket oftare talar med din man. Ja, det skall Gud veta. FRUN. VÄNNEN. »Förlåt mig!» VÄNNEN. Brukar hon inte sucka ibland utan någon anledning? Brukar hon inte rodna, hvar gång det ringer på din mans dörr...? Och när han kommer in, går hon emot honom mycket vänligt? Ja, mycket vänligt! FRUN (med eftertryck). VÄNNEN.