Hur ofta har hon lagt sin hand i mina händer, Sin mun emot min mun! – Nu är jag mer ej känder. Hur har hon i min famn om Cleons hjerta drömt, Och huru har hon nu min rena låga glömt! Får se, hur spelet går: jag spådde häromdagen, At Cleon, liksom jag, han blir så sött bedragen; I skogen mins man än Camillas gamla Vän, Den kära Acteon, men månn han lefver än? Hur var han icke väl! Jag minnes nog det fjäset, Han skulle altid ha det bästa rum i gräset, Och altid skull han först den gröna kedjan få Och altid sitta främst och leka med de små … Små lammen, menar jag. Nej, vinet blodet dämpar; Hvar droppa i mitt blod mot min Camilla kämpar. Gråter och sjunger. Aria. Om min kärlek gör ett fel I mitt bistra sorgespel, Så förlåt mig, min Herdinna! Lyfter flaskan. Denna saft skall mig påminna, At du mig otrogen var. Jag vet mitt fel, bekänner min plåga; Slår sig för bröstet. Sötaste saft, kom, dämpa min låga! Men jag vill dö – ack, tordes jag våga Döda mig sjelf och spänna min båga! Men Camilla mig bedrar. Somnar och blifver liggande. ANDRA ACTEN. Raton. Camilla. RATON. Nej tack, jag rår mig sjelf, och styrka har jag nog: Jag lyftar med rak arm en liten herrgårdskrog. Slå vad, sätt upp och håll, jag tar i ena knuten, Om Krögarn inne är, så tör jag lyfta ut ' en. – Hvar dag är full med knorr och larm kring min Person, Och aldrig blir i fred mitt lilla fiskedon: Här ligger båten lös, där ha de kastat åren, Och styre Fan i våld! CAMILLA kommer. Se Raton, lilla Dåren! God afton, Raton du! RATON. God afton, Sockervän! Hur mår ditt unga lif? CAMILLA. Så där, min Raton, men … RATON. Men du mår inte väl, ditt öga vill mig svara, Och dina tårar små min fråga lätt förklara. Hur mår du? Ge mig svar och tag min ömhet an! Finns någon i vår bygd, som hjertat fängsla kan?