Därför var det nödvändigt för henne att träffa barnen, dels för att höra vad de önskade, dels för att bilda sig en egen uppfattning om kontakten mellan fadern och barnen, framhöll distriktsläkaren. Hon har också överskridit sina befogenheter genom att samtala med barnen utan vårdnadshavarens vetskap, påpekar Ansvarsnämnden. I samband med att ärendet handlades vid tingsrätten fick hon kännedom om det intyg som distriktsläkaren utfärdat. Barnens föräldrar var skilda. » (Pappans namn) hans umgänge med barnen inte är reglerat. Samtal utan medgivande Genom att sammanträffa med barnen och genom att utfärda intyget i januari 2002 har distriktsläkaren - även om hennes avsikt inte varit att inleda behandling av barnen - uppträtt på ett sådant sätt att en patientrelation till dessa har uppstått. Hon hade i många år arbetat på barnavårdscentral och ungdomsmottagning och ansåg sig ha god kompetens att göra den bedömning som intyget återspeglade. Mamman var ensam vårdnadshavare för två barn, en son på 10 år och en dotter på 8. Innan hon formulerade ett sådant intyg var det viktigt för henne att göra en egen och självständig bedömning av kontakten mellan fadern och barnen. I ett intyg har en distriktsläkare uttalat sig om två barns trovärdighet utan att först ha gjort en allsidig utredning. Mannen hade begärt ändring av vårdnaden. Min bedömning är också att de är mogna för att ta ett sådant beslut, utan påtryckning, och att man tar hänsyn till deras viljor. « För det får hon en erinran av Ansvarsnämnden. » Så här i efterhand kan jag inse att jag kanske formellt inte gick helt rätt till väga. Hon ifrågasatte distriktsläkarens handlande och hennes kompetens att uttala sig om barnen. Hans önskan är att få vara nära dem och delta i deras vardagsliv. Av den anledningen ville jag därför träffa hans barn för att höra hur de ville ha det. Bedömning och beslut Intyget gavs in till tingsrätten och hade följande lydelse: Jag upplevde kontakten mellan far och barn var avspänd och varm. Jag anser dock att felet är ringa. I januari i år utfärdade hon ett intyg som gällde honom. Under mitt samtal senare, med barnen ensamma, uttryckte de klart sin önskan att få bo lika mycket hos pappa som hos mamma. Felet är varken ringa eller ursäktligt, konstaterar Ansvarsnämnden och tilldelar distriktsläkaren en erinran. Distriktsläkaren hade pappan som patient. Om det inte är ringa, så är det åtminstone ursäktligt med hänsyn tagen till samtliga omständigheter. «