Själf kände han sig föryngrad af att ändtligen hafva haft sitt ord med i laget och fått lätta på årsgammalt och besparadt groll. I ett bref till Germund Adam heter det också: »Jag blir mera frisk, mera ung än jag någonsin varit, ty jag arbetar nu vissa timmar. Alla eftermiddagar förnötas med kvinnfolk och skratta och litet spela. Jämn diet, inga soupéer, bittida uppstå, en dosis tänka, en dosis jollra, se där mitt recept för det, som du kallar åldras». Josias Carl skrifver ner dessa optimistiska rader i mars 1780. Det nya decenniet hade dock fört med sig personliga sorger, som kunnat tynga en mindre hård panna än hans. Hans enda dotter Margaretha Ulrica hade just vid denna tid förlorat sin man, den hederlige bonvivanten Leijonhjelm. Redan 1779 berättar den unga frun om sin herre och gemål: »han har blifvit hes, men det är snarare en suite af att skrika än af förkylning, ty nu exercera de som stollar.»