PRO PATRIA Prolog vid avtäckning av Grönköpings grundläggare H. M. Konung Erik XI, Läspe och Halte. Medborgare! Lyft aktsam hatten av dig, och känn med foten: här är klassisk mark. Du står på grund, som icke slumpen gav dig, men han, i täcket där, en båld monark. Lyss genom duken, skall du höra, tror ja’, ett sus, en klang av stycke svensk historia. Det fanns en tid, då platsen, där vi dväljas, låg sänkt i urgrå Odhnersk hedenhös, en plats, som knappast kan i ord förtäljas, där vargen ylade och ulven fnös ... dit ej en fot, av mänska född, proberat att tränga fram, i sumpmark och morän, och där blott Echo (uven) replikerat, om någon frågat: Vadan och varthän? Då kom han, sakta, uppför Gökmassivet och satte sig i kvällens purpurglans, besjälad helt av ädla ledmotivet att grunda ut en köpstad någonstans. Bakom re’n lågo å hans Eriksgata båd’ Halloch Hunne-, Mössoch Ålleberg samt Skövdebygden, som han nödgats rata med alltmer röd och misslynt anletsfärg. Nu ser han hit. Han helt förändrad är och pekar majestätiskt ut: Se där! Snart ljödo glada yxors klang mot grundsten utav Gökgranit. Dränerat blev med pump och slang, och höjdes mossen, bit för bit ... Väl funnos de bland kungens män, som dristade en axelgest, som knorrade åt muddringen och tyckte strejka vara bäst. Välan! Han lät dem smaka på, en kunglig livrem, litet var, besluten fast, att så och så och icke någon kommentar! Det sägs, en dag ur sin kalesch att han föll ur och slog sig halt samt ådrog sig det tungspets-s, som Starbäck tecknat framför allt. Dock stod han upp och förehöll de muddrande att ej ge opp! Sägs ock, att å den fläck han föll, ur marken klar en källa lopp. Den porlar än i denna dag ur stadens torgpump här framför. Gå dit och drick i fulla drag,