Och den, som i dag @ Y h t, som vi under sorg beklaga, skall kanske ock irzorn kort till Zjusavc nejder draga: s Ho vet, om hans Iefnadsfro har (jus 8t hans mörker givit och skastkt honom all deis ro ', Itan saklzadc,. har i Ivveet. ' Ho ar det av Adams att, som sanrrifzgens ord kan saga. och orätt skilja fdrz r h och värdet Pd vågskd2 väga. Leon Larsson. Alby social-demokratiska kvinnoklubb böll sitt andra arsmöte mån-. w Borta pR vagen gar en ung kvinna. Hon aer sorgsen och grubblandi ut, hennes ögon ha en underlig vemodig glaiis som m m ej skadar hoa mlnga dödliga. Di jag möter henne pa vagon, halsar jag hennt och frkgar vem bon &amp; r. Först ' skakar bor blott p % sitt lockiga huvud, sedan ler hor: sorgset oc8 det biter 0ig in i min sjal, son om hennes sorg aven vore min. Du spörjer mig, o franiling, vem jag &amp; r nAväl,:din fraga &amp; kall ej obesvarad bliva. Jag vill svara dig kort, rakt p &amp; sak, ty fraser ha1 jag ' nödgats Ahöra mer .an nog. Jag ar Im .lurtria, sdm, du sett hyllas sh marigs gAngei med arans lager om panna och lockar. Och 3ch hvarfdr jag ar hiir? Ack, SA hör d &amp;! W~gare ?. Sedan sorlet efter festerna förtonat, 13, de liögea lamnat mig allena med ' mina stormande trinkar, gAr jag tyst och oförm %rkt ~t frbn staden, dar de m h g a skorstonarnae 3eta andedrakt liksom vill kvava mig. Ha1 te pil den vida slätten kanner jag mig lyck. ig, om blott för en kort stund, enar tanken ?A huru tusenden oskyldiga manniskor utja, för &amp; i dessa grasvarta fabriker, iå,ller gladjen fjarran och medlidandets sorg a.