Vildgässen for fram över Övedsklosters herrgård, som låg i en härlig park öster om sjön och såg mycket präktig ut med sitt stora slott, sin vackra, stenlagda borggård, omgiven av låga murar och pavilionger, och sin fina, gammaldags trädgård med klippta häckar, täckta lövgångar, dammar, vattenkonster, härliga träd och rätskurna gräsmattor, där kantlisterna stod brokiga av vårblommor. Aj, aj, Klement! Ekgolven lysa blanka och bonade, taken är gipsade och fullmålade med bilder. Därmed tackade barnen och gick hem till sitt. Jag vet rakt inte hur jag ska förklara för Mårten gåskarl, att jag inte kan fara hem, tänkte han. Jag undrar varför du talar om den där historien för mig, sade pojken. Hastigt repade han eld på en tändsticka, förde den intill blånorna, och när de flammade upp, kastade han dem ner på Smirre räv. ' Jag har också hört, att ingen lär gå härifrån utan att vara missnöjd med det han har fått höra. ' Fort, Dunfin! I detsamma hörde han Akka ropa på honom uppifrån luften, och han höjde sig lydigt. Äntligen red de framåt en nästan kal bergsrygg, där prosten kunde se sig omkring åt alla håll. Här inne bland de döende träden stod Gråfjäll och väntade på Karr. Karr stod bredvid kalven. Där sträckte den åter ut två starka armar. Han hade mycket väl reda på att den staden, där det låg så många krigsfartyg, inte kunde vara någon annan än Karlskrona. Hon började förstå vilken oskattbar förmån det var att under sommarens vackra dagar få vistas på en stor svensk herrgård. Det stod alldeles under dem, och det var med tåget som med Gorgo, att det inte kunde komma ur fläcken. Du skall laga, att du kommer in under förtroüningen, Klement. Det var ingen mindre än solen själv. Det var först och främst att berätta om alla de barn, som hon hade dragit upp. Lövträden var inte så snara att fatta eld som barrträden. Låt henne gå! Du är lika blek som ett snöfjäll. Denne tittade ner i den en gång, så en gång till och drog sig därpå hastigt ett par steg baklänges.