»Här kunna vi, väl inte bli ostörda? Bor ni verkligen här? »Nej, för all del! Men jag misstänker, att man ’blockerat’ min port i natt, ty jag har under dagens lopp gjort några små rön, som manat mig att vara försiktig. Så, till det gamla stället kommer jag icke igen.» »Men edra saker då? Tänker ni riskera dem?» »Saker? Nej, ni är för grön Tror ni man besvärar sig med en mängd saker om man skall göra ’affärer’? Å nej! Då behöfver man om någonsin vara fri och ledig. Ena timmen här, andra där, men alltid ledig som om man vore på promenad. Se, de’ ä’ min lösen Var så god stig på.» Han öppnade dörren till en liten kammare och tog af sig ytterkläderna sägande: »Nu ska’ vi inte hålla på länge med flickorna, utan när de fått sig ett par glas champis eller så få de gå. Jag brukar hyra det här rummet af käringen ibland, emedan man under vissa omständigheter alltid är säkrare på ett så’nt här hotell än på ordentliga sådana, där polisen alltid har lättare att kontrollera ... Ja, det var verkligen en utmärkt fläkt att jag fick tag i er. Ty redan i morgon tänkte jag ge mig i väg, för här börjar det verkligen att osa hett ... Dock därom sedan. Nu in med flickorna!» Två nymfer visade sig snart jämte en nästan lika lättklädd tjänsteande, som mottog rekvisition på hvad man önskade förtära. Och man tillbrakte en timme på det uslaste sätt en man gärna kan göra det, innan Brown – just lagom då Armand höll på att slöa till – lät hetärerna förstå, att deras närvaro var obehöflig och att de kunde återvända till andra suplag, som väntade dem. Blifna ensamma skyndade sig Brown att regla dörren, slog sig bekvämt ned i en gungstol och gaf Armand ett tecken att flytta sig närmare fram i soffan. Han slog därpå i två glas champagne, ett åt sig själf och ett åt Armand, lyfte glaset, skålade, tömde det i ett drag, tände omsorgsfullt en cigarrett samt sade: