Av de små liknelser i berättande form, för vilka Jesus har blivit särskilt berömd, innehåller det äldsta evangeliet blott två: den om såningsmannen och den om de onda vingårdsmännen. Den förra (Mark. 4:3 ff.) förutsätter sädens beskaffenhet som bekant – med andra ord: den säger oss intet om förkunnelsens innehåll. Den har emellertid sin självklara syftning på den kristna missionsverksamheten i evangelistens egen tid, som han själv utan tvivel verksamt har deltagit i, och kan således icke härröra från Jesus. Envar vet ju hur det i allmänhet förhåller sig med »historiska tal» hos antikens och långt senare tiders gamla skriftställare: författaren skriver själv det tal, som han tycker att den eller den personen bör ha hållit vid det eller det tillfället. Blott en mycket naiv läsare kan föreställa sig, att evangelisten skulle ha haft några betänkligheter mot en så erkänd och hävdvunnen metod. Han kunde icke förutse, att det som han skrev med tiden skulle bli »guds ord» – och om han hade förutsett det, skulle han dock icke därav ha låtit avhålla sig från att göra sin sak så gott han kunde. Det skulle nog icke ens ha hindrat honom från att tillfoga den pedantiska och onödiga utläggningen, vari bl. a. talas om »förföljelse för ordets skull» – en påtaglig hänvisning till en senare tid än messias egen – och att lägga även den i sin hjältes mun. Lika litet kan den verklige Jesus ha haft något att göra med liknelsen om de onda vingårdsmännen, Mark. 12:1–12. En torr och poesilös allegori, vars kärna visar sig vara den fornkristna församlingstron på guds sons snara återkomst för att hämnas på sina egna och de sinas fiender. Den som tror att Jesus har framställt denna liknelse bör icke ha något att invända mot att Moses har skrivit sin egen nekrolog. Då de två liknelser, som finnas i det äldsta evangeliet, visa sig vara produkter av den senare församlingstron och dess enkla fabuleringsgåvor, kan det tyckas överflödigt att ur autenticitetssynpunkt ägna någon uppmärksamhet åt de liknelser, som i de senare evangelierna ha tillskrivits Jesus. Det skall dock göras, på sin plats.