Det var ingenting underligt, och värdinnan kom in. » Å h, se herrn är eftersom han ej på tvänne nätter slutit uppe. I går sof herrn så, att ingen kunde sina ögon till sömn, men för honom var väcka herrn. Men här är en bonde. » det, som o m det utgått från lyktan. Han Bakom henne stod mannen med lyktorna gick också genast hem och kastade sig på och framförde sitt ärende m e d vanlig talsin soffa. Han såg, att det låg ett bref på förhet. Han var från Småland och från den hans skrifbord, men han var så trött, att socken, herrn vet, där herrn hade sin fästhan ej orkade bryta det. mö, för se han måtte väl tala med rätt herre. Och nu hade han gjort sin lilla Så somnade han och d r ö m d e: Det var mörk natt, och han gick ute på affärsresa och skulle fara hem, och då han gatan m e d sin lykta i handen. Han var i for hemifrån, hade herremannen, som var stor brådska, det var något han skulle söka hans granne, sagt till honom, att om han reda på, men han kunde icke rätt minnas kunde få fatt i guvernantens fästman och hvad. Han bara kände en mördande oro föra honom med dit ned, så kunde det vara roligt, för de tyckte om guvernanten, och och ångest. Han tyckte sig gå öfver torget fifememot hon gick visst och längtade, ty hon var Norrbro. Just då han steg upp på bron, inte glad af sig. Ja, och så var meningen såg han, att något hvitt och ljust k o m hoden, att han skulle bjuda på skjuts, om nom till mötes från brons andra sida. Då herrn ej ville försmå och kunde bli snart detta ljus k o m nära honom, såg han, att färdig. det var hans fästmö. Men det var, som I sanning man skulle kunna tro, att herr om tösen blifvit på något sätt förklarad. Leonard hade gissat rätt, och att det var Hon var större, och det strålade o m henne. gamle fader Jul i egen hög person, som var Som hon k o m där i natten, låg det en kommen, för att ställa o m frid o c h " lycka hög mildhet och en nästan majestätisk sorg öfver hela jorden. öfver henne.