Ett visst missnöje med vår tid räknar jag ej till » sorgen », och dessutom utplånas detta i någon mån af andra uttalanden, där han förklarar sig tro på framtiden (» Ungdom ») och där han visar sig ega en handlingskraftig lifsoch stridslust (» Morgonsång »). Och författaren är ej heller utan ideer. Se här sonetten " Ane hin gamle. Liksom Peer Gynt är norrman, käck och ung, som spelar originelt på skrytets skramla, vårt lynne ock sig till en typ fått samla, vår dyre Ane, Svears store kung. Han älskade det profvade och gamla och gammal själf, fann aldrig tiden tung. Hvart år föll ned som guld i späckad pung; att vinna fler han lät hvart hänsyn ramla. Han offrade till Odin sina söner, ty ungdomsmod fick vika i hans mening för grå försiktighet, som faror siar. Hell Ane, Svenskars Svensk! Ditt namn jag kröner, du ålderns visdom uti täck förening med barnets oskuld, där ditt horn du diar. NY LYRIK. Men de goda egenskaper, som kunna påvisas t. ex. i styckena » Storm », » Den underbara harpan », » Tjufskytten », » Sankt Staffan » och » Fru Venus, en Wal-purgisnattsdröm », de skymmas och upphäfvas genom en hel mängd betänkliga saker. Det låter ju riktigt vackert, när författaren börjar så här " I nordens skogar Sankt Staffan red, slog gudar och altare sönder; vid älf som skummig mot hafvet stred han döpte styfsinta bönder. och vidare, när denne man blir helgon " För Staffan stammade skamsen bön, blott ovana näfvar kröktes, som sträfvat och släpat att vinna sin lön långt innan hans hjälp försöktes. Mot honom veknade mången blick, som hårdnat i lifskarga tider, ty Staffan medlarekallet fick i de lågas torftiga-strider. Men så, när författaren skildrar, huru dessa människor tänkte sig Staffan som Jungfru Marias stallknekt och huru han som sådan slår de rivaliserande helgonen ur brädet och vinner hennes öra för sina skyddslingar, möta vi en sådan vers som denna