Bagare i första våningen. Inackorderingar i andra. Bagaren har en dotter som firas mycket af herrar gesäller och medlemmar af handtverksföreningen. Skolpojkarne i första våningen har pr. pigtelegraf fått veta att man på bagarfrökens födelsedag väntar en storartad serenad. Feberaktig oro. Omöjligt att gå till hvila! Klockan half elfva smyga skolpojkarne ned på gården. En af dem är sångare. Han stämmer upp ”klara stjerna” med full hals. Blixtsnabbt tändes ljus i första våningen. Ett ”urflin”; sången afbrytes. Man anar oråd. Fadren, försupen, men kärleksfull rusar ned på gården och hofverar med en stor käpp. Skolpojkarne äro som bortblåsta, han ser ej så mycket som en skymt af dem. Alla fönster i andra våningen äro mörka. Man väntar åter. Klockan elfva höres taktmessiga steg som af en afdelning soldater. De rätta sångarne uppställa sig på gården i en halfcirkel kring anföraren. En samfäld, ljudlig hostning, taktpinnen höjes: ”Vårt land, vårt land, vårt fosterland.” Man sjunger med fint föredrag, anföraren ömsom höjer sig på tåspetsarne och niger mot jorden. Hvarje piano utmärkes med ett ljudligt, långt utdraget ”hy-y-ysch, schy-y-h”. Ljuset är tändt i den skönas fönster, ett annat har slagits upp på vid gafvel och der ligger den förtjuste fadren med armbågarne i fönsterkarmen; med djupa, flåsande andedrag njutande sin dotters triumf. Vi hvarje forte ropar han ”bravo!” vid hvarje ”schyh” – ”tyst pojkar!” – När sången är slut säger han ”Tack ska harrana ha för den vackra sången, men de bara förarga mej me di förbannade pojkana som beständit stå där och hyssja på harrana.” Då steg anföraren fram, bugade sig och sade: ”Det var jag som gjorde det, det hör till.” ”Jaså, jaså. Jag trodde det var di förbannade pojkana. Stig nu in och klarera struparne med lite punsch.” Och de stego in.