Han påminner om den unge, hugstore folkhövding, som Karlfeldt hyllar i dikten » I Jupiters stund »; » Krönom oss den bäste, som går i vårt land och håller svärdets fäste eller plogens horn i hand. » Men Tegnér var ingalunda demokrat i ordets vanliga, nu gängse betydelse. För det första hade han en stark monarkisk känsla. Iliadens berömda ord: » Gott mångvälde ej är, en enda härskare vare » översatte Tegnér på sitt vis: » Lyd kungen! En skall styra med kraft och vett — Skum natt har många ögon men dagen ett. » Men Tegnér hade också i hög grad sinne för gradationer inom det mänskligas värld. Slätstrukenhet, jämn-strukenhet, jämlikhet var så stridande som möjligt mot hans natur. Han böjde sig icke för bördens och legitimitetens anspråk, han böjde sig ännu mindre för massans pockande krav, men han öd-mjukade sig för den personliga dugligheten, självständigheten och överlägsenheten. » Jag har från min barndom haft den svagheten att älska vad som är stort och ädelt, ehuru jag just icke är böjd för att göra det på knä », säger han en gång, och vid ett annat tillfälle heter det: » Den proklamerade jämlikheten ville ej inställa sig, ty naturen själv, som så olika utdelar sina gåvor, visade sig häruti aristokratiskt sinnad, och den medfödda överlägsenheten gjorde sig väg överallt och intog hastigt sin högre plats i samhället. » Tegnérs hjältedyrkan, lians beundran för de stora personlig heterna, är en så integrerande del av hans väsen och en så känd sak, att det nästan är banalt att tala därom. Napoleon var visserligen en trotsare av tidsandan och föll just på detta, men han var dock i Tegnérs ögon » det största och kraftigaste, som nyare historien och kanske ali historia kan uppvisa ». I dikten » Hjälten » — skriven i det ögonblick, då Napoleon stod inför sitt fall — höjer Tegnér upp honom till övermänniskans, heroernas nivå. En annan gång kallade han honom » denna stora världshistoriska karaktär, vari ett helt tidevarv koncentrerade sig ».