Pendylen pi % spegelbordet slog timslaget med en gäll, silfverklar ton i den djupa stillheten. " ara elfva! " utbröt jag och sparkade otåligt pallen utåt mattan. Tant Charlotte såg upp på mig med sin skälmska blick. " Hvi kommer han ej än, Mitt hjertas lilla vänn, smågnolade hon muntert. " Åh, tantn, bad jag, " beratta d g o t för mig, s&amp; att tiden inte kryper sil här dödande långsamt framat. " " Berätta! Hvad då, barnet mitt? " " Jo, något från tants egen ungdom. Men något riktigt romantiskt Sir det lof att vara, lilla tant! " " N %, om min egen förlofning kanske? Det passar viil i stycket nu. " Jag flög med ens upp ur min bekviima ställning. " Åh nej, har tant varit forlofvad! " " Tycker du, att det låter så otroligt? Tack för komplimangen! Jo, du, det har jag nog varit, och det i hela fyra &amp; r anda. Jag har tänkt s&amp; mycket derp&amp; nu, nar jag sett dig och din vän s % glada och lyckliga. " Strumpstickningen hade sjunkit ned i hennes knä, och de bruna ögonen blickade tankfullt ut i rymden. Jag skg in i hennes vissnade, gamla ansigte och försökte tanka mig henne som en ung fästmö. Hvad hon matte varit alsklig med sina fina, mjuka drag och sina annu sh strklande ögon! n Jag var 24 hr den tidenn, började gumman långsamt. " Strax efter julen blef jag bjuden på nhgra veckors besök till en god vän, och som assessorn och barnen just samtidigt. skulle fara och helsa p&amp; slagtingar i Stockholm, sk fick jag resa; assessorskan hade då redan varit död niigrti år. Det gick gladt till i det Relanderska hemmet, dit jag kom. En hel flock ungdom hade samlats der under helgen, och det ena nöjet följde på det andra; kälkbacksakning och slädpartier om dagen och dans och jullekar om kvällen. Du må tro, att gumman den tiden var känd som den gladaste bland de glada.