Det var således för markis de Chouard, som de blomstrade, sängens buketter af gyllene rosor på gyllene löfverk; det var för hans räkning, som dess amoriner dansade på ett gallerverk af silfver, böjde sig fram öfver sängen med ett kärleksdrucket, skalkaktigt leende; det var för hans, denna utlefvade, äckliga gubbes räkning, som denne faun drog täckelset från en i sömn försänkt nymf, denna bild af Natten, hvilken blifvit modellerad efter Nana själf, kopierad efter hennes celebra nakenhet, ända till och med de allt för starkt utbildade lår, för hvilka hon var så allmänt beryktad Kastad här liksom en köttslamsa, fördärfvad, utmärglad af sextio års utsväfningar, liknade han ett afskräde i ett slagteri, midt i den vällustiga glans, som spreds ifrån Nanas silkeslena kropp. TVÅ NATTLIGA BILDER FRÅN PARIS. Hon var så envis som synden, när hon fick ögonen på någon, som såg ut att ha något hjärta. – Hon kanske redan gått ut, när han kom, tyckte barnmorskan. Hon låg där så retande som en vacker och elegant kvinna kan ligga, och den store profeten kunde ej motstå sin mänskliga frestelse att trycka en passionerad kyss på de röda läpparna. Två små fruntimmersskor kommo fram och föllo med ett smällande ljud i golfvet. Då de sågo ditåt, där de sett honom först, funno de, att folket, som samlat sig, betraktade något, som låg på marken. I mitt arbete har jag lagt ned det bästa af mig själf. Flickan var verkligen en riktig sötnos, menade han, och gjord att slå an på bättre karlfolk. Jag har sett detta med en viss förvåning, ty medgifvas måste ju, att skall man skaffa sig en vägvisare i stort, så bör man taga den på något annat ställe än på gatan. – Ja endast ett fotografi, svarade den unge sekreteraren. Det var ett barn i lång nattskjorta, det var Jacques, hennes son, tjufvens son! Fadern hade betalt utan att säga ett ord. De voro båda orörliga. – Och det är han, som gifvit er i uppdrag, att säga mig detta? Båda logo med egendomliga leenden.