Då sådana tillämpas vid domstolarna, skulle den exekutiva makten bli identisk med domaremakten. Följdriktigt nog översätter också den svenske translatorn av 1726 Lockes » executive power » med » lagskipande makt ». En särskild regeringsfunktion borde då finnas. Blott ofullständigt tillmötesgår Locke ett sådant krav. För en regerings utrikespolitiska uppgifter tillskapar han en särskild funktion, » federative power », men förklarar egendomligt nog intet hinder finnas för att den förlägges till samma myndighet som » executive power ». Bättre förstånd visar han för regeringsmaktens krav, då han, egendomligt nog när det gäller en apologet för den ärorika revolutionen, reserverar åt regeringen samma » prerogative » som Stuartarna så enträget gjort anspråk på under 1600-talets heta strider med parlamentet. Locke definierar det som en rätt att diskretionärt bestämma vad det allmänna bästa kräver oberoende av lagen, ja även i strid därmed. 522 Ej heller Montesquieu består sig med någon lagdefinition. Då han emellertid anser hela sitt maktdelningssystem avsett att trygga friheten och karakteriserar denna såsom det sinneslugn, som rättssäkerheten skänker, kan man förstå, att han närmast har samma lagbegrepp som Locke. Klart låter han oss dock omsider veta, att det är domstolarna och blott de, som skola avdöma enskildas brott och rättstvister. Regeringens uppgift bör bli en annan. Det är dock egendomligt att iakttaga, huru svårt Montesquieu har att finna denna. Till en början bestämmer han den i anknytning till Locke som en makt att verkställa vad till folkrätten hörer — krig och fred o. d. — för att sedan med undanskjutande av den dömande makten göra den till statens exekutiva makt överhuvud. Man frågar gärna vad det är den tillämpar. I nyss anförda exempel av drakonisk lagstiftning är det tydligen samma sorts kriminallagar, som domstolarna lägga hand vid. Längre fram blir det ej lag utan något så obestämt som » résolutions publiques ». Till sist förklarar han efter att ha lämnat hela domaremakten åsido såsom för hans maktdelningssystem betydelselös, att av de två återstående makterna den ena är statens allmänna vilja — » la volonté générale » är således icke i första hand Rousseaus term — och den andra exekutionen av samma vilja.