» Vill ni inte göra slut på detta? » frågade han hastigt von Balken. Och historien om den mutade riksdagskanditen, den stod nästa dag med kommentarier af olika slag äfven i de andra tidningarne och den gjorde därefter sin rond öfver hela landet; det var en mystisk historia, som man väntade på att få klarhet uti. – Det var ohyggligt. Sten svarade inte, utan hon fick fortsätta: – » Hvad fordras det då, herr Sten? » – » Nej », – ropade andra, – » låt alltihop brinna. » Man hade ju där nerifrån sett äfven det sista, sett kyssen, och det tycktes som om denna oerhörda djärfhet att midt framför baronens ögon kyssa hans dotter kommit hångrinen att stelna en smula, hvarför man motvilligt men respektfullt gaf plats, då Sten trädde ner till majstången igen. Därför ville jag råda arbetarne vid bruket, att inte så här ögonblickligen tänka på den. » De sutto midt emot hvarandra, de två männen, inne i von Balkens arbetsrum, såsom de gjort flera gånger på sista tiden och talade i afmätta, beräknade ordalag om arbetarnes önskningar. » Tig karl! » – röt Hornberg, och gick fram och ville taga smeden för bröstet. En gång, – hans röst lät helt brutal, – » en gång, förr eller senare, skall ni ärfva detta bruk och mycket annat; en gång skall väl en rik och förnäm herre leda er till altaret i kyrkan där borta, en gång » Det talades ju åtskilligt där i natten i en halfhviskande hemlighetsfull ton mellan de två kvinnorna, den unga flickan, Anna Vikström, och den gamla fru Sten. – Men om man nu skulle tänka efter, hvilka goda egenskaper den där Sten möjligen kunde ha, ty – hm – hvar sak har ju två sidor. profnummer af en tidning, hvars namn och adress han erhållit i bref från en bekant uppe vid ett norrländskt sågverk. Han skulle icke blifva stående där, det förstod han, och därför mottog han anbudet med glädje.