Han böjde sig under svordomar och tog upp den och började skölja den ren från sand, och medan han sysslade härmed, knackade det på dörren. Herregud! De regera i oss. In steg rådmannen. Den blicken, det ansiktet, det tragiska röda skägget har lärt mig något, som jag inte tänkt på förut. Finns han men är likgiltig för oss människor, så är han ingenting att ha. Men vad skall du göra då? Det. Och innan han somnade på taket, hade han tänkt härpå. Du ville, att han skulle dö! Och Järker nickade. Friherrinnan Anna von Pahl i gredelint siden, men lite blåare än fru Smitthenners, krås kring halsen och guldmedaljong! Han kallade in Tomas till sig på kvällen, sen han lagt sig, lät honom sitta på sängkanten och sade: Hon var den vackraste av alla, hennes stora mörka ögon glittrade som vatten, och ansiktet var betäckt av en underbar, djup, mörkaktig rodnad, helt olik Idas genomskinligt klara hy. Så tog han Tomas i axlarna, vred och vände honom i dagern, själv med huvudet på sned. Nej, det gör jag inte, tant! Å, han! Sålunda blev Tomas avskuren från Ida, och hans tanke riktades genom konfirlllationsläsnillgcn allt mcr på dodcn. Nu förstod Tomas, att det satt någon instängd inuti honom. Jaså! svarade patron och tecknade åt de förlovade, att de skulle stanna till middag, varpå de bockade och nego och drogo sig tillbaka. ropade Tomas. Skall du gifta dig? Bed honom sitta ner och vänta ett ögonblick. Nej, han känner dem ju inte. Och när han blev äldre, skulle Tomas Lack många gånger skratta hjärtligt åt, hur förfäderna lyfte honom upp till sig och gjorde honom fri dödsrikets alla fasor i hans fantasi under den hårda striden, då han övergick fran barn till yngling, genom att supa honom full. Skenet ökade, och skuggan steg från taket ner mot golvet och bugade sig för skenet. Goddag! Men jag tycker, att Gud är underlig. Patron Lack var i sitt rum och gav fåglarna ny sand i buren. sade han. Tomas stannade och blev kall över hela kroppen, men då såg han, att det var smedjan.