Antingen Bobs ansigte var af den imponerande beskaffenhet, att värden på ” Gyllne Solen ” ej vågade afslå hans anhållan, eller att han, som god svensk undersåte, ansåg det som förenligt med sin pligt att lifva sinnena; nog af, den begärda rommen erhölls och glasen cirkulerade lifligt mellan sjömännen; men innan kaggen var tömd hade Jack och Bob Holländare försvunnit, för att gå ombord på ” Ulrika Eleonora ”, hvars märssegel redan voro hissade. – Förlåt mig, herr kapten! dånade ett skott, ett mästerskott; ty storstången på engelska skeppet Green Dragon gick öfver bord. Svaret dog bort på den unga flickans läppar; hon hade varseblifvit sin hvita ros, och en purpurrodnad spred sig öfver hennes ansigte. Fienden hade under tiden ännu starkare befästat sig och dragit till sig en betydlig förstärkning. – Det var för att gifva eder befälhafvare en skarp och tydlig påminnelse om hvad han bör iakttaga då han är i de Brittiska farvattnen och i åsynen af Englands flagga; – svarade honom kommendör Whitestone, under det han med kikaren för ögat betraktade det svenska skeppet. Trummorna hvirflade utåt hela linien, för att gifva signal till återtåg. ” God vän! ” svarade en barsk stämma, och en man reste sig i detsamma upp i båten, i det han tillsade dess besättning att hvila på årorna. – svarade honom den svenska officern, – vid Gud försäkrar jag eder, att det ej längre lönar mödan att med oss underhandla. På kanonskotts afstånd ankrade han från landstigningsstället, och så väl han som de öfriga skeppen öppnade en liflig och väl riktad eld mot Ryssarne, som så småningom drogo sig tillbaka bakam sina förskansningar. Han stod för några ögonblick försjunken i hennes åskådande, då kaptenens befallande stämma kallade honom till sig. Ögonen voro stora och själfulla och hade ännu qvar en del af ungdomens eld och liflighet. – Ha! Matroserna ombord å de svenska fartygen sågo hvitögat på Ryssarne, och nu dundrade Ehrenskjölds stämma: ” fyr! ” Pråmens och galerernas lag var förfärligt.