Först höll du på att skrämma slag på mig, när du kom hem och sa ’, att du ingenting fått Han visade med sitt skrofliga pekfinger på madam Fredlund och fortfor: Den unge mannen var Ellen ingalunda likgiltig. – Att de lockat med sig vår lilla Ellen. – Om vi också slagta alla fåren och hönsen, så räcker köttet knappast en dag, om samtliga passagerare och hela besättningen ska ’ bespisas dermed, sade proviantmästaren bekymrad. Skall du inte ändå till sist ge vika? Det var i all synnerhet Brinks besök och den nyhet, som denne medfört, som försatt honom i denna sinnesstämning. Jo, du ä ’ just treflig, du. I nära nog en månads tid har jag legat på sjukhuset, och under hela denna gränslöst långa tid har du, din stygging, ingen enda gång frågat efter mig. Det är inte nog med, att de ä ’ okunniga, dumma och tafatta, utan de ä ’ nosiga till på köpet och svara helt enkelt, om man vågar tillrättavisa dem. – Om den sköts, som den bör skötas, menar du väl? Jag ber er emellertid vara öfvertygad om, att det smärtar mig obeskrifligt. – Hvad vill det här säga? – Och ändå lefver det? Han ref sig i hufvudet, tog sig en funderare och sade derpå: Och i den lyckliga känslan af obunden frihet uppgjorde han framtidsplaner, hvilka dock röjde mindre äregirighet än lättsinne och njutningslystnad – Är det herr Elfman, som under alla dessa år smyckat vårt barns graf med blommor? hviskade den vackra frun. – Ja visst, ja. utbrast notarien föraktfullt. Jag har, som sagdt, valt i ditt ställe, och detta val föll på en gentleman, som vi anse kunna stå ungefär på samma nivå som vi, hvad beträffar bildning, samhällsställning och förmögenhet. Hon var född utom äktenskapet och hade som barn alltid synts modern som en börda, öfver hvilken denna med många ord bittert beklagat sig. – Jo, visst tusan, det skulle bestämdt kunna pigga upp en dödlig, förklarade notarien. Gumman mottog den med tillbörlig tacksamhet och ämnade aflägsna sig, sedan hon nu uppnått sin afsikt; men notarien befallde henne stanna kvar.