Bland annat fick Malla en klapp med påskrift »À l’amie des talents et des beaux arts». Det var Akrells etyder i landskapsteckning. Malla ropade: »Ack, den gode gref Cronstedt!» Hon trodde så visst, att denna gåfva var från honom, emedan han lofvat att skaffa henne detta arbete. Det förtröt hennes morbror Rudbeck, som visste, att hans son Thure gjort henne denna present och han förebrådde henne att tro sig äga uppmärksammare vänner utom sin släkt. Äfven förargades han åt ett armband af en ljus hårfläta med guldlås och kedja, som i ett försegladt paket lämnades Malla af en okänd, maskerad person. Rudbeck trodde sig häruti upptäcka någon hemlighet och misstänkte Lasse Silfverstolpe (hvars hårfärg var densamma) för den otidiga och oerhörda dumhet att hafva skickat denna gåfva. Somliga trodde den komma från Mörner, som dock hade svart hår. Malla var högst förtretad öfver hemligheten. Bror Josse kom till Stockholm under helgen och erkände att det var hans hår, att han lämnat Figge Ridderstolpe kommission om julklappen och att dennes jockey framfört den. Gåtan var nu löst och Malla nyttjade med glädje detta armband, som uppväckt så mycken förargelse. Josse Montgomery bad fru Rudbeck så enträget på sina och sin mors vägnar, att Malla skulle få fara på en bal till Lindholmen, att hon ej kunde neka. Marguerite Gyllenhammar skulle få följa med. Josse körde för de båda flickorna, som åkte i fru Rudbecks gamla smala, gröna täcksläde. Sällskapet var muntert och resan rolig! Vid Lindholmen blef mycket roligt, man dansade af hjärtans lust! Båda bröderna Silfverstolpe voro där, Lasse, som Malla tyckte, mera allvarsam och tankfull än vanligt. Hans bror, obeskrifligt glad, rolig och artig mot Malla. Hon ville tro, att han för sin brors skull visade henne denna uppmärksamhet, och hon var kanhända vänligare mot honom just för det han intresserade henne mindre.