Den nästa Novaja-Semlja-expeditionen utrustades och utsändes år 1819 under löjtnant Lasarew från örlogsvarfvet i Archangel och egde i förhållande till sina föregångare att förfoga öfver ganska rikliga tillgångar. Men Lasarew var tydligen ej vuxen den uppgift, han åtagit sig, att föra befäl på en arktisk forskningsfärd. Midt på sommaren insjuknade en mängd af hans manskap i skörbjugg. Några få veckor efter det han lemnat Archangel, på en tid då nästan hvarje större drifisstycke innehåller samlingar med härligt dricksvatten och strida snöbäckar öfverallt vid kusterna utgjuta sig i hafvet, klagar han öfver svårigheten att förskaffa sig färskt vatten o.s.v. Hela resan blef derför fullkomligt resultatlös. Af vida större betydelse voro kapten-löjtnanten (sedermera amiralen grefve) Lütke’s173 med synnerlig omtanke och vetenskaplig insigt ledda sjöfärder till Novaja Semlja somrarne 1821, 1822, 1823 och 1824. Beskrifningen öfver dem bildar ännu en af de rikhaltigaste källskrifter för kännedomen om denna del af polarhafvet. Men då ej heller han på något ställe framträngde längre än sina föregångare, så ingår en redogörelse för hans resor icke i planen för den historiska delen af detta arbete. Friedrich Benjamin von Lütke, född 1797 i S:t Petersburg. Bland ryska resor må här ytterligare anföras: Styrman Ivanows resor 1822–28, hvarunder han kartlade kusten mellan Kara-floden och Petschora genom färder till lands i samojedslädar.