Bör det hela också försiggå i en vrå av skolsalen, ju skamligare ju lyckligare, och lyckligast längst nere bakom den sämste i klassen samt utan vidare framstupa över en enkel trästol, och plägar jag låta de övriga barnen till ett avskräckande observandum av vad som sker och vadan det kan gå, vända sina pulpeter bakoch frampå. Något som jämväl ej nog kraftigt kan tillkallas är ett par vuxnare vittnen såsom bisittare, helst skolrådsledamöter, som befinnas med delikvinten oskyldiga, detta med hänsyn till föräldrarnas senare överklagande av att man övat strängare respekt än våldet krävde samt för den händelse barnet, därest det är en gosse, skulle komma att slå igen. Sedan vittnena fattat sina säten, tillhålles denne att träda till stolen, förberedes å antalet plagg, han har att vänta, ävensom å höjdstyrkan av desamma – har jag själv sedan gammalt ett par olika ögonmärken ingraderade å panelen – manas att taga ställning, med baspartiet upplyftat och extrimiteterna väl omfattande stolsbenen, samt varnas för upptrotsighet, varefter akten kan börja. Dock skulle jag vilja inflika ett giv akt å att ej låta det hela löpa av stapeln i någon psykologiskt upphetsad eller extatisk stämning utan under lugn och besinning, – plägar jag städse för min del först förvissa mig om barnets sinnesbeskaffenhet genom att känna det å pulsen, och, därest denna visar sig klappa ett eller annat slag utöver det normala eller jag hos mig själv konstaterar en ökad Celcius, hellre tillsvidare blåsa av och ställa disciplinen å framtiden.