sa ’ Johan och tog ett stråk med svampen kring halsen på ’ n. Den söndag, då detta helgerån inträffade, hade vi storgubbabegrafning före gudstjänsten, så att där var bå ’ mycket och fint folk vid Herrans hus. Allt äldre och tröttare blefvo de, allt mindre och mindre förmådde de uträtta, och fast de nu sutto endast två vid bordet, ville maten i Vik knappast förslå så bra, som när den stora barnskocken en gång hjälpte till att äta. Hade du fått Kari, hade hon stucket dej hela lifvet igenom! – Åh, dä har han nok inte vett te! Under det pojkarne samt och synnerligen tränades antingen till rysansvärda lärdomsljus vid seminarierna eller till hiskliga härförare på exercisplatserna och vordo herrar och för höga för jordbruket, köpte våra döttrar symaskiner och hattar samt öfvergåfvo kospenar och räfsor och väfstolar och grytor och förvandlade sig till svajiga syfröknar inför Herranom. bölade tiggarn. – Men Kalle i Brolyckan super ju och slåss. Jo jo men! Här ä ’ tretusen sexhundra ärligt och mödosamt förtjänta kronor. Ja, det är, som sagdt, ett okristligt cyklande härute. Dom få i alla fall säga hva ’ dom vill, och pastorn må runka så besatt han kan på hufvudet åt den där skilsmässan och dra ’ fram så många skriftord han vill och orkar emot densamma, så har hon i alla fall varit te inte så liten nytta i grannhället. Ack, mina käraste, det är nog värre än så, Gu ’ nåde oss så visst. I förtviflan raglade Bengt hem med den medicin han fick. Och sådant låter vådligt. Te ’ och mä kaffet smakade henne inte. Allesammans innehöllo de fruntimmersporträtt och kärlekstrånad och löfte om trohet och huldhet. Men ett litet grand före läggedags på måndagen, och just när jag var i färd med att stänga förstudörren hemma i Skällebo, kom, minsann, Johannes stöflande. Därför varsnade han naturligtvis inte, att där låg liksom en liten trampolin i det vänstra hjulspåret ute på Flugebo mosse.