– Hvarför det? Han får en resolut och sparsam hustru, och hvad det angår, att de äro hvarandra för lika för att bli lyckliga, så är du väl om någon en af dem, som sentera ordspråket: »Lika barn leka bäst.» – Ja, lika barn, ja. – Men Gjörwell, du har väl aldrig på allvar ämnat vår Brite-Louise åt Jacob Jan? Gjörwell nickade. – Jo, det har jag. Det skulle vara till bådas lycka, därom är jag förvissad. De äro mycket fästade vid hvarandra. – Hur kan du veta, att Jacob Jan vill gifta sig med en borgerlig flicka, äfven om det vore din dotter? – Det skulle han inte ett ögonblick draga i betänkande att göra. Sådan är inte Jacob Jan. – Nå, med en fattig flicka då? Jacob Jan är mycket om sig. – Jag tror Jacob Jan om bättre än att han skulle vilja gifta sig för pengar. – Det tror jag inte heller, att han skulle göra, därtill är han för stursk. Men så mycket pengar har fröken Gustafva Löwen åtminstone ännu inte, så att hon därför skulle få öfvertaget i huset. Hur mycket kan hon ha? – Gustaf Ehrensparre har sagt mig, att utom det Löwenska arfvet, som ju ännu är en pretentionssak, kan hvardera af fröknarna räkna på att föra med sig i boet af pengar och bohagsting för omkring hundra tusen daler, förutsatt nämligen att det dessförinnan ej täres för mycket på kapitalet. Ehrensparre skref häromdagen till mig: Det vore väl, om syster Gretas revenue kunde räcka till för hennes lefnad med hennes barn utan att taga alltför mycket af kapitalet, det jag har svårt vid att försvara. – Ja, ja, den kära öfverstinnan förstår sig inte på att hushålla, utan gör många och onödiga dépenser och ser inte efter sitt folk, så att de inte få tillfälle att lura och bedraga henne, åtminstone gör hon det inte här.