Agdas tankar förändrade plötsligt färg. Med ett litet skratt tänkte hon på Frideborg. I går kväll hade Frideborg dansat runt uppe i Agdas lilla rum. Hon hade sjungit också: andliga sånger och lustiga slagdängor hade om varandra trängts i hennes strupe. Hon hade sjungit ut allt som fanns där. Runt, runt hade hon dansat på tåspetsarna. Alla hennes bekymmer hade flyktat. Hon skulle bli gift, en hennes nåd von Pahlen som ärad och aktad skulle nedkomma med ett barn till världen. — Du måste också gifta dig, hade hon ropat till Agda. Två fina adelsfruar som alla fjäsa för, skola vi fara till Berlin. Hennes enda bekymmer var Stellans mor som icke tycktes vilja lämna sitt samtycke. Men Stellan tänkte i alla fall gifta sig därnere i Ekereds kyrka. De skulle vigas där på resan ned till Berlin, det hade han lovat henne. Hans faster Betty skulle tycka det vara så roligt att få ta emot hela bröllopsföljet. Redan hade han talat vid henne om saken, och hon hade varit storbelåten och av hjärtat med. Agda tvärstannade. Tänk om hon själv också skulle få gifta sig i Ekereds lilla vita kyrka som hon så väl mindes! Den tid Agda varit tjänstflicka på Ekered hade kanske varit den lyckligaste i hennes liv. Och så roligt det skulle bli att åter få träffa Petra och Angela på Eka! Hon skulle ju bli jämnställd, nästan som vore hon släkt med dem nu! Hon log ödmjukt, men glatt. Några andra anhöriga ägde hon icke. Det statarfolk, som hon växt upp hos därnere vid Ekered, hade endast varit hennes fosterföräldrar, och de hade för länge sedan gått bort. Vem hennes verklige far var hade hon aldrig vetat, men det hade viskats om en fin och bildad herre med ett klingande och mycket känt namn, som dock för ännu längre sedan skulle ha lämnat det jordiska. Hennes verkliga mor hade varit en elegant mörkhyad och yppig skönhet, som någon gång varje år under hennes tidigaste barndom kommit nedresande från Stockholm och hälsat på henne, men inte heller vem hon var eller vad hon hette hade någonsin berättats för Agda. Och alltsedan Agda farit till Stockholm för att söka efter henne, hade hon varit som spårlöst försvunnen. Förmodligen var väl också hon nu död.