Ät lugnt på du, sa han. Var bara stilla, mor! Hon tittade över allas huvuden mot nånting som inte kunde vara väggen, inte dörrarna, inte kakelugnen, nånting som fanns fast det inte fanns. Så satt de och höll varandra i hand och tittade på pappa. Just nu verkade hon osäker ändå? Så började Jenny bli orolig. Hon var långnäst, om också inte fullt så mycket som de andra långakvistbergarna. Å, va pengar! Hon var inte det minsta lik Rut. Men? stönade han. Nattlukt. Det var svårt att komma loss från golvet, ändå. Hon behövde inget svar, hon gick lugnt på. Ja, det lät som om hon varit vänlig tillochmed mot sig själv; nöjd över att allting tagit denna vändning smekte hon sina tankar och ord som en katt sin svans. Han måste protestera. Å en till. Men just som han öppnade munnen, satte pappa upp huvut igen och lyssnade, fast med slutna ögon. Han skämdes så han mådde illa, när han kom tillbaka till mammas fattiga rum. Nu började det bli farligt? (Mamma hade förklarat det, för hon stod på gruvarbetarnas sida i det mesta mot alla fina och rika.) Den var ganska fin och alldeles lagom för en person. Farsan? Gud sände straffet på henne; och fröken behövde inte göra annat än konstatera. Han tog ett så djupt andetag, att det lät som om det ville gå sönder innan det blev helt. Jag ser vad du tänker. " Missionär! " sa han häftigt. Martin gick. Allting var utan glans. undrade Edit. Att han kunde fly tillbaka åtminstone. Hon kom ända fram till sängen. Sen följde nånting som han kunde skratta åt om han ville eller så gråta. Är det på ena viset, eller är det på det andra? Egentligen så är det bara det som gör ont, som gör nå. Säj, du vill väl inte att jag ska skynda på dig med den här? Klockan durade och slog. Dom menar, att alla ska gå på tå för dom. så bröts den av, och bitarna började falla över jorden. Djupt andetag. Så stängde mamma spisluckan, och då blev alla ansikten bleka igen. Karlssons. Det är han som har mycke, som rår för kriget. suckade hon. Han måste svara. Martin tyckte, att hon lät mera sann än falsk, fast han inte kunde med hennes långsamma sätt. Men ögonen blänkte klara som källor i skogen. Nu flög han. Hon kan ju försöka!