De la Gardie bar armen i band och syntes lugn och obesvärad, men mycket ansträngd. Gå in dit och afvakta mina befallningar. » Han visade härvid på ett närliggande rum. » Vi ha ju kronprinsen », sade hon; » ni skall anförtro er åt honom. » » Det är nöden och fattigdomen, som frestat mig », sade den ene; » men jag skall hellre svälta i hjäl, än härefter lyssna på när skalkar locka. » » Det var väl sedan, när soldaterne dragit upp honom de trodde kanske han lefde! » Men ett nyckfullt, bortskämdt barn. » » Ett svek bedrifves med oss, hvilket man med list och bedrägeri söker att dölja », utropade drottningen. Om han sett på henne i detta ögonblick, skulle de stridiga rörelserna i det själfulla ansigtet sagt honom, att hon kämpade en hård strid; men Katrina var van att beherska sig, och med stark ansträngning sade hon skämtande: » Ännu en; jag tror icke det är den första i dag? » Hit förde spejaren sin kamrat, och ehuruväl ingendera kunde höra, hvad som sades, sågo de dock, hvad som föregick, och kunde förstå, att en handel gjordes upp. Denna samtyckte, ehuru ogerna, att skilja sig ifrån henne. Begge brudtärnorna voro klädda i ljusrödt siden; prinsessan Maria Elisabeth hade en krans af rosor i det lockiga håret. Har jag då sjelf gifvit mig fader eller moder? » Nå, Gud ske lof för att också jag i min ringa mån kunde hitta på något, som bidrog till min älskade herres räddning! » I få ord berättade denne sina anledningar till fruktan. Penningar har jag icke, men om jag så hade, skulle jag blygas att bjuda dem åt eder. » Gå! » röt konungen vredgad, och med den djupaste bugning aflägsnade sig Tegel! Grefven fäste en bönfallande blick på Johan, innan han, djupt bugande, aflägsnade sig. » Fullgör genast min befallning », upprepade hon och aflägsnade sig. » Det hade jag glömt! » utropade prinsessan; » det var orsaken hvarför mamma skickade mig hit; men det är detsamma; på en sådan här högtidsdag kan hon ändå icke banna mig. »