Ned om den glesa skog, där Mälarns bölja ler, och Asp och lönn wid sjön sin gröna skugga ger, där Fröijas tempel syns, som ögats brånad hetzar, kringwärft af höga planck med taggar, spiut och spetzar, just innom denna borg en låg-ländt hydda sträcks, på dörrn står Blå Kanin och Numra 46. I detta Backi skrubb, det ingen hint förstöra, vår Ulla Winblad föds at werldens högtid gjöra; En blomma aldrig än så mildt åt Solen log, och aldrig hörts så tyst på Åkerblomskans krog. På Barnets lena kind en fläckig rodnad strimma än plira ögat opp, än slumra det en timma. Behagligheten tyst wid hennes wagga satt, uti en brandguhl stubb med silfwerblommig hatt. Kyskheten klädd i taft wid waggan satt som amma, från modern i paulun det sköna barn annamma, och Kärleks Guden sielf med blöijan flög och tog etc. PAPEGOIIADEN. Så börjas denna Fäst med gråt och sneda miner, med flata skratt mot skyn wid dödens tyranie. Hans rof wid-öppet syns innom ett par gardiner på Atlas-kuddar lagt och swept i purpurie. Wälan, kring denna mull där denna skyffeln skiner i dag församlas wij. J Wittnen till den pragt, hwarmed wår lilla döda utur Naturens famn till Edra fängsel gick, och J som styrt dess flygt, beredt dess lust och föda, betrackten hennes stoft et ringa ögnablick. Besinnen hur ' wårt prål är en bedröflig möda uppå wår jorda-prick. Hur ' bäst en blomma skönt i tusen färgor prålar sen wid Zephirens flägt hon öpnat sina blad. Hur ' snart dess wäsend flyr, förqwäfs af samma strålar som tände hennes lif på Floras blomsterrad. En slik Förwandlingslag min skaldgudinna målar wid denna lägerstad. Hwad döden nederfält i dag han undangömmer innom en aln hwitt taft och några rimsor flor.