»Ingenting», svarade jag nedslaget, ty nog märkte jag ganska väl, att han talade mycket mer för att öfvertyga sig själf än för att öfvertyga mig ... »Är det mitt fel, att det inte finns en tidning, där man kan få skrifva hvad man vill, när man signerar? Är det mitt fel att –» Han ställde sig vid fönstret och började att trumma på rutan. Jag strök honom helt sakta öfver håret som jag brukade, när han var liten och kom med sina små sorger för att få tröst. Det var ju det enda jag kunde göra! »Ta mej fan, har jag inte rätt!» sa han och vände sig om så plötsligt och häftigt, som om vi varit inbegripna i den häftigaste dispyt. »Genom att bryta nacken af sig gör man ta mig tusan ingen nå’n tjänst, om inte möjligen sig själf, men det är för tidigt ännu! Tack moss’ lilla!» Han klappade vänligt min hand och var borta, innan jag hunnit att öppna munnen. Åh Villygossen, Villygossen! Det finns allt många slags broräcken Lifvet är nog ändå inte så enkelt som man tror – åtminstone inte i Stockholm! TJUGOANDRA KAPITLET. Hemifrån. Andeskåderi och den otäcka modisten. I morse hade Gustaf och jag en liten kolifej igen, fast jag föresatt mig att vara en riktig ängel. Men när man också alldrig får vara i fred! Kan man tänka sig något mer oförskämdt! Passa på medan vi är borta och lägga packboden till butiken och ta upp en stor öppning åt Storgatan för ett nytt fönster med hel ruta i! Hade nu Gustaf, i stället för att läsa Tyska, läst lagen för sin herr måg, så skulle han alldrig vågat bära sig åt på det viset! Nu fick jag höra en förvånansvärd nyhet till. Gustaf spekulerade på att – stänga boden och öppna en slags komissjonsgrosshandel, så att köpmännen på platsen (d. v. s. mågen!) skulle kunna få sina varor för billigare pris! »Gör som du vill», sa jag med darrande röst, ty boden håller jag af. »Ska vi på fattighuset, så gärna för mig. Men dum den som slaktar kon som ger en mjölk!» »Skulle du kunna dricka mjölk, du Lovisa, om Beda, stackare, fick nöja sig med vatten?»