Elvira studsade. Att ni sätter så stort förtroende till den der lagvrängar ’ ns förmåga både i det ena och det andra fallet, det rår ju inte jag för. Derför lemnade äfven han en vacker dag med sin systerdotter den bostad, i hvilken han så många år bott och varit lycklig. – Men, fru Rixell – Ännu behöfva vi inte ge tappt. Och arbetarne hade också, såsom vi redan sett, i mer än ett afseende haft orsak till missnöje. – Är ni tokig? Jag skulle ju vara tidigt på mitt arbete. Och samtidigt gjorde de främste, påträngda af de bakre leden, min af att kasta sig öfver Hjelm, som hastigt retirerat in på kontoret och nu stod der i dörröppningen med en revolver i sin höjda hand. Här hängde han nyckelknippan och lyktan på sina platser och tog i stället vaktkonstapelns uniformskappa samt en gammal mössa. frågade han triumferande. Jag är nästan rädd för, att jag redan sagt för mycket. Hon var viss om, att han äfven för framtiden skulle dra försorg om, det Knut Rixell förblef oskadlig för henne. Hennes ansigte var likblekt. Tänk bara, om den stackars unge herrn åter skulle bli kastad i fängelse! Dermed förklarade sig männen nöjda, och Esther försvann in i ett annat rum. Erkänner ni, att ni i går grymt förolämpade Elvira, min fästmö, genom att göra henne skamliga förslag? Men strax derpå tyckte han sig om igen höra ett dämpadt klagoljud, hvilket nästan lät som en döendes rossling. – Jag? Titta, en så ’ n förskräcklig massa! Hur ljuf ingeniör Hjelm än fann bördan, blef den honom likväl snart nog för tung. – Verkligen? – Hvad då? Nu slog Elvira upp ögonen och lät sin blick ängsligt sväfva omkring i det trånga, dystra rummet. Denne hade bekvämt sträckt ut sig på soffan och rökte en cigarr, fastän, efter hvad han påstod, läkaren helst såg, om han lät bli att röka. – Ja visst. De måste väl veta, af hvem de i så fall mottagit mig? Mannen makade sig något närmare och yttrade med dämpad röst och hemlighetsfull min: