Glas: Onekligen! Majorn: Konstigt ser det ut, det kan inte bestridas. Men saken är omöjlig i alla fall, ju mer jag tänker på den. När man ser, hur krutet har omskapat Europa och hela världen, är det ju alldeles orimligt att ett gammalt folk i forntiden skulle ha känt till krutet och bara använt det till sina hedniska offer – eller halvkristna, eftersom det är judarna det är fråga om. Det är ju som om jag hade en häst och aldrig föll på den idén att rida på den! Markel: Egypterna hade verkligen hästar och tyckas aldrig ha kommit på den idén att man kunde rida på dem. Och kineserna ha känt krutet i mer än tusen år, men aldrig begagnat det till annat än fyrverkerier förrän de fingo lära sig av européerna att använda det till något nyttigare ... En gammal författare, en av Alexander den stores biografer, påstår att indierna använde ett ämne som att döma av verkningarna tycks ha varit krutet. Den fornarabiska kulturen, som hade sin blomstringstid i andra och tredje årtusendena före Kristus, stod i livlig förbindelse med Indien, och Indien kan likaväl ha fått uppfinningen från Arabien som tvärtom. Krutet är för resten ett ganska enkelt påhitt, som inte behöver förutsätta någon utvecklad kultur. Men om man nödvändigt vill ha denna förutsättning så fanns den; den fornarabiska kulturen stod inte mycket tillbaka för Egyptens och Babylons. Men den sjönk i fattigdom och förfall redan långt före Greklands blomstringstid. Eget nog tyckas dock de första spåren av krutet i Europa leda tillbaka till Arabien. Men det är inte uppfinningen av krutet som har omskapat Europa och världen sedan den tiden – det är uppfinningen av eldvapen; och först då eldvapnen fingo en sådan fulländning att de uppnådde en ojämförlig överlägsenhet över pilbågen och kastslungan, började krutet bli en faktor i historien. Och det dröjde länge – nästan till trettiåriga krigets tid! Och naturligtvis är det litet barnsligt av Silvio Gesell att tro, att Moses och Josua konstruerade musköter och kanoner. Men en uppfinning, som inte av omständigheterna drivs till en utveckling av genomgripande betydelse för det praktiska livet, kan lätt sjunka i glömska, isynnerhet om den bevakas som en yrkeshemlighet i en tid utan tidningar och kommunikationer.