Tiggare och arbetslöst folk äta bröd med lök eller frukt till. K o r f är äfven en älsklingsrätt bland folket, men det är synd om de utländingar, som måste äta af den spanska korfven. Konsten att göra sådan står ännu i sin linda, och en svensk matmoder skulle häpna öfver att se, huru vacker slakt där fördärfvas af idel okunnighet. Man har ingen aning om hvad det vill säga att hacka köttet fint, utan stora kött-, fläskoch lökbitar tvingas in i korfskinnen och bultas ihop, sedan de först blifvit färgade mörkgula med saffran och starkt kryddade med peppar. Korfven rökes och ätes merendels rå. Sedan den lättvindiga middagsmåltiden blifvit undanstökad, slår sig den spanska matmodern till ro, tills aftonmåltiden skall tillredas. Den serveras vid åttaeller nio-tiden, sedan familjen efter dagens hetta och mödor hunnit i aftonsvalkan promenera sig både hungrig och trött, och kan kallas för dagens hufvudmål. Icke som skulle det nu vankas mycket mat — spanjoren tror ej på det hälsosamma i att om aftonen stoppa magen full - — men nu har husmodern tillfälle att bjuda på litet omvexling och visa sin skicklighet i matlagning, om hon har nå- gon. I allmänhet är dock supén på sitt vis lika enkel som middagen. I hvardagslag vankas en rätt af stekt eller stufvad fisk, en kötträtt eller grönsaksrätt, eller, om råd och lägenhet tillåta, båda delarne. Sönoch helgdagar firas med efterrätter af enklaste slag — inkokt frukt, stekta äpplen, omeletter eller mycket söt risgrynsgröt utan mjölk. Bland spanska nationalrätter märkes » arroz I DU N a la Valenciana », som består af köttstycken stufvade med risgryn och bitar af en slags inhemsk röd peppar, som, då den ej är för stark, gifver en rätt god smak åt maten, men annars hotar att alldeles förbränna en ovan tunga och strupe. Köttet i Spanien är i allmänhet godt, utom den tid på året, då boskapen går ute och på alla ängar äter vissa för den ohälsosamma örter, hvilka göra köttet segt som sulläder.