Den verkliga andelen, av alla som riskerar att insjukna, som vill testa sig är sannolikt mindre eftersom det finns många som inte vågar söka upp en klinisk genetisk mottagning för att få information om sjukdomen. De etiska problem som det innebär att man erbjuder diagnostik till individer som inte själva efterfrågat den och eventuellt gör dem medvetna om en sjukdomsrisk, måste balanseras mot vinsterna med att tidigt upptäcka och eventuellt behandla allvarliga sjukdomar. Vinsten med ökad kunskap har bland annat visat sig vara att den oro och ibland ångest som individen upplever minskar genom att olika missuppfattningar om den ärftliga sjukdomen korrigeras. Långt ifrån alla önskar prediktiv diagnostik Även om dessa restriktioner gäller också för andra test av icke ärftliga sjukdomar finns särskilda etiska problem vid genetisk diagnostik eftersom här andra individer än de som begär diagnostiken kan komma att få kunskap om sjukdomsrisk. Befolkningsbaserade studier av HLA-systemet för insulinberoende diabetes ger exempel på det begränsade värdet av vissa av dessa undersökningar. Risk för enskild individ kan förutsägas Etisk debatt behövs på samhällsnivå Om prediktionsvärdet är lågt och det finns begränsade behandlingsmöjligheter är prediktiv diagnostik av komplext nedärvda sjukdomar av denna typ mycket tveksam. De metoder som används för diagnostik är emellertid inte molekylärgenetiska utan bygger på biokemisk analys. Detta innebär således att diagnostik grundad på molekylärgenetiska metoder kan ha ett högt värde och precision vid diagnostik (undersökning av symtombärande individer), medan samma tests värde kan vara lågt vid presymtomatisk testning. Någon effektiv förebyggande behandling finns ännu inte. För Huntingtons sjukdom finns redan en betydande erfarenhet om sådant omhändertagande både nationellt och internationellt. Prediktionsvärdet beroende av prevalens sjukdom i den studerade gruppen.