Ett blankt förtroende-votum, då det ingenting gällt, kunde man väl hafva kostat på en minister, som visat sin tillböjelse att afskrifva grundskatterna samt lätta jordbördorna i allmänhet, men att för detta offra penningar på ett ändamål, som icke passar in på landtmannapartiets planer och projekt, det är något, som alldeles icke ingår i den moderna svenska parlamentarismens grundåsigter. Kommer regeringen med förslag, behagliga för laudtmannapartiet — ja, då kan partiet finna det lämpligt och i sin ordning att vara ett parlamentariskt parti, men fattar man parlamentarismen i denna mening, då komma vi till det resultat, att detta styrelsesätt, som med den Posseska ministérens tillkomst skulle göra sin entré i vårt offentliga lif, alldeles icke har nyhetens behag. Landt-mannapartiet har aldrig någonsin förr försmått att säga » ja » till de för partiet behagliga förslag, som från regeringen kommit. Vi hafva funnit det spela en parlamentarisk rol, efter det sätt man nu ser saken, redan under den De Geerska konseljens dagar, då den alldeles icke fann betänk-ligheter vid att bål] a till godo med de skjutslindringar, som denna konselj föreslog, och den afslog på den tiden lika käckt som nu alla anslag till nybyggnad åt flottan. Ja » ställer man parlamentarismen på denna grund, då bafva vi icke haft ondt om parlamentariska regeringar, men det är också en parlamentarism som ingen annorstädes vunnit burskap; vi hafva i så fall en specifik svensk sådan. Det är en parlamentarism, der regeringspartiet håller med regeringen, då den går dess ärenden, men eljest vänder den ryggen. På andra ställen åter, exempelvis i England, så är det visserligen sant, att ministrarne tagas ur den herskande majoriteten i underhuset, men det förhåller sig der så, att ministrarne innehafva och utöfva sin makt på grund deraf, att de äro den allmänna meningens och riksdagsmajoritetens ledare, ej dess tjenare, och en annan sak är att icke förglömma, den nämligen, att den representantförsamling, ur hvars majoritet den engelska ministéren utgår, bildas af män, för hvilka representantkallet är en hederspost och icke ett aflönadt allmänt uppdrag.