Efter en tid som ledamot och ordförande av Gävleborgs landsting valdes han som ledamot i borgarståndet 1859 – 60 och som representant för Härnösand 1862 – 63, för Hudiksvall 1865 – 66 och därefter som ledamot av riksdagens andra kammare åren 1867 – 70, 1873 – 75 och 1877 – 78. Därför kallades de nu inför den utvidgade krets som kyrkorådet utgjorde för att: ” uppgiva orsakerna till deras inbördes oeniga sammanlevnad samt därvid mottaga de råd och förmaningar som dem än ytterligare kunna meddelas ” .491 Intressant i sammanhanget är att kyrkorådets ordförande, enligt protokollet, ” uppmuntra [de] [makarna] att låta sig varnas och rättas ”, redan innan själva förhöret med dem inleddes.492 I flera fall av oenighet som hanterades inför kyrkoråd och domkapitel, framkommer att makar av olika skäl inte ansågs mottagliga för de varningar och förmaningar som prästen tilldelade dem. Intrycket som följer av Ross analys är hon betraktar mäns våld mot hustrur som lika givet och oundvikligt som de historiska aktörerna tycks göra. I denna strävan att hålla samman vad som betraktades som samhällets minsta grundläggande enhet hade stat och kyrka sammanfallande intressen: att säkerställa stabiliteten i samhällsbygget. Oftast handlade det om hustrurs bristande hushållsplikter, men också om ett envist och vresigt uppträdande som implicerade en bristande lydnad och foglighet under mannens välde och hushållsordningen. Vidare synliggör det problemet med att separera teori från metodologi i stringenta avsnitt, och därmed att metodfrågan ingalunda kan avgränsas till ett metodkapitel, utan präglas av överväganden som genomsyrar hela forskningsprocessen.