Icke tarivas heller närmare ut­ läggningar rörande hur d et känns för ett par små människor att år efter år spara och slita och vänta, allt medan ungdomens dagar gå, och åren, lägga sitt gråa damm öfver de röda känslorna. Äfven för den kärlek, som vill hoppas allting, måste modet sjunka, al lteftersom priserna i dessa dagar stiga och stiga. Å, det är så mycket af spröda värden, som förfaras eller bli urblekta, medan vänteåren gå. Det finnes ju ett fåtal, som äger föräldrars och släktingars hand att stödja till, o ch lyckligt är det. Man ser också inte så sällan, hur den fattige unge man­ nen måste välja svä rfar först och brud se dan. In­ gen torde dock anse det önskvärdt, att äktenskap­ startas efter sådant ögonmärke. Och låt oss tänka på alla dessa små arbets­ myror, som stå utan ett föräldrahems stöd och hjälp. Äfven deras hjärtan kunna älska, äfven i deras bröst uppstiger den eviga längtan efter eit hem. Icke är deras lyckokraf mindre starkt än hos de priviligierade döttrarna i goda hem. För två unga, som vilja bygga bo, fattas det kanske blott några hundra kronor till grundplåt, några fattiga slantar, som den rike slänger ut för en nyck och som några välsituerade människor utan svårighet kunna skjuta samman vid ett kafferep; för d e två unga betyder det lifvefs lycka. Det off­ ras så mycket i detta land på gamla och för­ förkomna människor, på idioter och vanföra; vore icke unga hem, där kärleken och lyckan vilja Redaktör Hasse Zetterström skrifver: Vid 17 år drömde jag att nå det jag nådde bo och där små barn kunna växa upp, värnade af lifsfriska föräldrahänder, vore icke det mera gifvid 25. Vid 25 d römde jag om det jag aldrig vande företag att satsa mynt till? Det är en all­ når. Nu är jag 39. HASSE Z. deles riktig tanke, som red. von Koch framfört, att staten, som tagit hand om folkförsäkringen, också Författaren Anders Österling skrifver: borde sörja för att hvar ung människa, när hon Vid 17 års ålder räknade jag knappast gifter sig, finge uppbära ett litet kapital. Detta med någon lång framtid.