eller vill ni, att jag skall säga er det? » «Ja, herr öfverste! Allt annat hvad scenen erbjuder, förekommer mig vämjeligt. Äfven jag har något godt att säga eder om honom, som skall gjuta en helande balsam på det sår han gifvit modershjertat. Emedan blott, « tillade han med pathos, «den tappre är den sköna värd.« «Stackars Lilia, » sade Ebba vid genomläsandet af detta bref, «hvarföre kan du icke älska denna yngling, hvarföre vill du det icke; huru mycket lyckligare skulle du ej då vara, – men, tillade hon med en suck, «öfver våra gerningar kunna vi befalla, våra känslor befalla oss. » Det hjerta Arnold talade till, var det ej heller. Kan du förlåta mig för denna gång, så lofvar jag dig att aldrig mera såra dig på detta sätt.« Hon gick emot Lilia och räckte henne handen till försoning. Men hvar är eder mor? Lilia kände det rättvisa i Ebbas förebråelse. Han kunde ibland sitta långa stunderna beundrande bredvid henne, antingen då hon hänförd af något vackert ställe hos sina favoritförfattare, med poetisk vältalighet talade derom, eller då hon med ord uppdrog teckningen af någon af de taflor, som hon i framtiden ville måla. Bruden var hela afton lugn men allvarsam. Sjelf ordnade hon likväl allt, nedlade allt som han skulle föra med sig, insmygande mångfaldiga småsaker, beräknade att framkalla i det unga sinnet minnet af hemmet och barndomsfröjderna. Död är bättre än vanära, så hade den oförsigtige vännen ofta sagt under aftonens samtal. Emedlertid efter ni önskar det, så vet, att långt innan månen försvunnit bakom vestra bergen, har ni förgätit er nuvarande herrskarinna. mitt hjerta säger mig det du hör min röst, fast ej mitt öga ser dig; så hör då hur jag älskar dig, du heliga! «Det är han, det är han! Men var ej så allvarsam, » bad han nu så ömt, «du skrämer mig, så att blodet isas kring hjertat.