hviskade Kruse till Buss, och denne kände sig betydligt generad öfver sin tanklöshet. Det kan ju göra en galen. Hvarpå kungen själf hjälpte honom att fly genom fönstret. Vid samma tid men ungefär tjugu mil före skyndade kungen och Düring fram på landsvägen. Rytteriet lyckades någorlunda komma öfver. Ha ’ n I någon proviant, mjöl och kreatur, som vi kunna få köpa af er, yttrade Sparre, som icke kunde återhålla ett leende vid åsynen af de krigiska bönderna. Min vän Kagg till exempel, yttrade Hård och pekade på en ung man, som låg ett stycke från dem och sof på däcket. Den dröjde kvar öfver granarnes toppar, liksom om den i det längsta ville låta sitt strålande sken upplysa denna vackra dag. – Nej, icke en enda. Han har lämnat dig i sticket. I flere dagar skötte jag honom, under det han ständigt uppmanade mig att oförtöfvadt fort sätta färden ensam. Lappri med svårigheterna. Han såg sig omkring för att upptäcka något, hvaraf en bår kunde göras. – Någon annan synd finns icke. Min motpart, skref han, har till utarbetandet af sin anklagelse haft sex veckor. – Visst vill jag det, svarade Buss och tog med stela fingrar fram flaskan. Tre dagar stannade Åke och Malin i Stockholm. Min vän försökte på flere sätt lura af bonden underrättelsen om hennes vistelseort, men omöjligt. Men ändå. Mera vin värd! – Kungen hade kanske dock skäl för att stanna kvar här. Han närmade sig henne försiktigt. Vet ni icke att er plats är där borta? Äfven Buss hade nu förlorat hoppet. Allt gick bra. Inga möbler syntes i rummet, på golfvet stod en kanna och en mugg af bleck, och vid ena väggen låg en hög med rutten halm. Ändtligen hade man passerat fjällryggarne och kommit ned i dalen. Steg för steg trängdes svenskarne tillbaka. Men Hård, som förstod hans tankar, brummade vred och drog till hälften fram pistolen. Det är honom han vill åt. Han kastade en snabb blick på honom och han förvånades öfver det bistra draget kring hans mun och den hårda glans, som glödde i hans ögon. En hederlig dagtingan vore det enda som kunde göras.