Traden vrida sig i smärtor, genom skogen gå gladjerysningar; vagorna bedja om nåd, grenarne famnas i lidelse, och skyariie draga till storms, kladda i sköldar och lansar. ' Naturen är afven föremålet för de flesta af: Sye Digtc. Dessa aro antingen små förträffliga natiirbildcr eller alskliga naturstiimningar, fint. kända och tecknade. Ilerför ar (!et knraktiiristiskt, d2 hon sjunger:: til Sverig:, att det icke ar sjelfvc folket, inen naturen, sorii hon frammanar. Den ar det hon älskar, som hon sinitiii~gom lart sig uppskatta; dem ger hon sitt wtack. dessa strömmar, fält och skogar, klippan med sina blomstersangar, dolda bakoni berg \ 3.ggcn, luften, soin ar ren och fri, och dalarne och sjöarnc. Men icke blott naturen i denna _th ' ~-r gestalt Lirar hon. Naturen såsom itastiirkf, eller dct z~~~r.rri~,gI&amp;-n, clyrknr hon. J1a.n bör akta sig, säger hon, att resa sig mot naturen. Ajiven om vir viija är aldrig så stark och oböjlig, mäkta vi liln.51 föga, d i naturen hejdar oss. Noiz segrar alltid, och det hjelper icke att hindra herinc. Lika litet bör man framdrifva eller $skynda hcrines utvccliiing. I-lellrc ma det g5 langsamt, om naturen krafver det, och feberilit utrattar ej ett grand mot naturcn. Hotz blott kan saminanfiata det starka och det svaga; hon känner dct ni ' tffn, och fdfiingt stiilla vi upp v5-a ixgrcyp &gt;om dygd och s y i i d ~. För naturcn @ ila tic intet;: allt, som ar styka, är afven i-mf), sager hon. Haraf!