och här är svalans sommarbo. Här vill min oro sofva i det förgångnas ro. Här är hvar sten dess minnesvård, i lunden kring min faders gård bor det som andaktsdofva, heliga psalmackord. I skyig natt, då allt är skumt, då höet ångar mjukt och ljumt, fattar det mod och talar hvad det förborgat stumt. Det är min egen moders röst, den första vännens vid mitt bröst, snyftar och lugnt hugsvalar, bannar och bjuder tröst. Det säger: “Här är allting kvar, här vänta dig i godt förvar tusende vackra sånger; hvar har du varit, hvar? Hvad söker du för hemligt spår, när du till uppbrott redo står, mörk som af sorg och ånger? Säg, hvart du går och går!“ Och högst vid späda älfvars lopp, där fjällen stå i sommardropp, fjällen dem vintrar isa, får det gestalt och kropp. Du Siljansbrud i färgrik ståt som står på Städjans stjälpta båt, vifta mig än en visa, innan vi skiljas åt! Värdshuset. Dal-rococo. Säg, främling, hvarför häfver du det rungande böl? Hvad fattas dig, hvad kräfver du? “Bespisning och öl.“ Då är du på behaglig ort och må ej smäkta mer. Du ser den humlekrönta port till nöjets högkvarter. Här bor den store konungen af tunnor och fat, som blandar starkt med honungen och reder allsköns mat. Här fjällas lax, här flänges ål, den feta hönan fläks vid marmorbrunnens klara skål, där draken evigt kräks. Här står den täcka oxellund, hvars bär ge öl och mäsk. Däraf blir mänskan glad och sund och godt blir djurens fläsk. Här växa måra, tusengren och mången ljuflig ört som gör den skarpa finkeln len och kryddar vin och vört. Här blomma kumminhagarna till älsklig likör och malört, god för magarna, sin bäska ånga strör. En pigosvärm far af och till i löfsal och kök och sprider doft af vårlig dill, spenat och purjolök. Och bien komma surrande på honungsludna ben,