Jag trodde kökstaket skulle lyfta sig. " i k usken, fast det var ett gräsligt väder, men fick f örstås gå. Vet ni, det tog på mig i l äng­ " Om fak skulle lyfta sig, för att man svär, det fick jag inte. Jag såg inte till skjutsen den. Jag började känina mig riktigt konstig - T " då skulle det aldrig finnas tak annat på kyr­ någonsfans, och när jag kom hem, våt och " Och hur slutade det? " frågade doktorn, korna, " sade kaptenen. ryslig, stod kopparflaskorna i trappan. De när falarinnan gjorde en paus. " Det var rysligt, hvad ni herrar kan vara hade blifvif ditsiätlda i all tysthet, och jung­ " Det slutade aldrig. Det har inte slutat än. " logiska. Nå, men när ni nu ä ' så tänkande, frun visste infe af, att de stod där. Jag " Fick du aldrig tag i pojken? " Dokforkan ni räkna ut, hur dei gick. Jag menar nu trodde jag skulle spricka. Jag började bli innans röst var verkligt förvånad. först, hur kusken gjorde med pojken? " riktigt trött på ' t. Och jag gjorde ett ordent­ " Neej, " sade majorskan med eftertryck. " Han klådde upp honom, " sade kaptenen. ligt Bragelöfte, att nästa dag skulle jag ha " Pojken fick jag aldrig tag i, men kusken " Han körde bort honom förstås, " kom det tag i pojken — fick jag tag i veckan därpå. Det var en ur länstolen. " Nå, fick du det? " frågade doktorinnan. lördag. Då hade eländet pågått i fjorton • " Men pojken kanske ångrade sig? " sade " Fick? Nej, det fick jag infe. Sanningen dagar. Jag stod som vanligt i köket för ati kaptenskan litet trefvande. att säga kom jag mig inte för med att jaga lura på pojken, men då kom kusken. " " Ångrade sig? Det ska vara du, som tror pojken den dan. Vet ni, hvem som kom sät­ " Och han sa '? " frågade doktorn. det. Nej, vet ni, hur det verkligen gick? " tandes med mjölken klockan åtta på mor­ " Ser frun, jag tyckte, det var bäst att " Neej, " sade doktorinnan.