En mer seriös inställning är att i samarbete med andra kliniker och forskare arbeta för randomiserade kliniska studier för de svårbehandlade psykiatriska tillstånd som vi alla möter i den kliniska verkligheten. Okontrollerade iakttagelser är inte evidensbaserad medicin Med den utgångspunkten erhålls ett visst stöd för att neuroleptika har en påvisad klinisk effekt vid behandlingen av ångestsymtom, sömnstörning och vissa depressiva symtom. Detta betyder att de doser som författarna rekommenderar som riskfria inte är det. Genomgång av litteraturen Statens beredning för medicinsk utvärdering (SBU) har gjort en grundlig genomgång av den vetenskapliga litteraturen [1]. Särskilda risker finns för barn och äldre att utveckla tardiv dyskinesi. Enligt Strömstedt och Bergmark överdrivs i SBU-rapporten risken för allvarliga biverkningar. Detta förhållande, tillsammans med risken för allvarliga motoriska biverkningar, motiverade slutsatsen att användningen av neuroleptika borde begränsas till psykosområdet. Det vore mycket olyckligt om vi skulle återgå till rekommendationer baserade på enskilda auktoriteters tyckande. I mötet med den enskilde patienten gör läkaren en rad olika överväganden innan beslut fattas om behandling. Utredningen visar också att traditionen att kombinera olika typer av neuroleptika för att erhålla ett bättre behandlingsresultat saknar vetenskapligt stöd. Användningen av neuroleptika utanför psykosområdet är omfattande, varför indikationerna för sådan användning också granskades av SBU. Den i SBU-rapporten framförda rekommendationen att neuroleptika skall förbehållas patienter med psykotiska symtom är en sammanvägning av risker och nytta med neuroleptika. Behandling med de nya antipsykosmedlen risperidon (Risperdal) och olanzapin (Zyprexa) har också givit upphov till tardiv dyskinesi, även om risken sannolikt är lägre [3, 4]. I de fall ett neuroleptikum likväl bedöms indicerat är detta möjligen ett rationellt val, även om flera studier krävs för att bekräfta den lägre risken [5]. Vårt intryck är att läkemedelsindustrin anser att en sådan kombination kan vara rationell i flera sammanhang, men industrin måste genomföra prövningar för nya indikationer och inte passivt låta enskilda kliniker vidga indikationsområdena. Det är snarare uttryck för en oförmåga att inse alla de felkällor och risker för snedvridning som okontrollerade iakttagelser är förknippade med. I denna process utgör kunskap om vetenskapliga resultat ett viktigt stöd.