»Herren känner då straffdomens rådslag noga?» »Man och hustru skola ett kött vara, är det budet.» »Javäl, men de köttets predikanter, tror jag, ha ej mycken fog att klaga. Belåten bör också den vara, som firar bröllop en gång om året och dessemellan får skicka sig som en snäll och lycklig fästeman. Jag menar, att min Björn i allo mår bäst i den skickelsen.» »Men hans husfru klagar öfver den ensammes lott?» »Ja, nog är hon så ensam. En man efter sitt sinne har hon icke, fast en genomhederlig, världsligt klok och driftig man.» »Det är då icke tal om en man efter Guds sinne, utan efter edert sinne. Huru beskaffad bör han då vara, ädla fru?» »Herren talar så strängt till mig ...» »Jag är dock en clericus och har rätt därtill, när som I själf, ädla fru, yppade ämnet.» »Väl visste jag det och är så tacknämlig för ett straffdomens ord i mitt köttsliga sinne. Det är ej mången, som tör bestå husfrun på Junkersdal ett sådant.» Fru Sigrid Sofia hade sänkt hufvudet såsom kufvad i samvetsruelse och talade så sakta. »Nuväl,» fortfor hennes clericus i sin bikt, »hvad svaren I på min fråga?» »En man efter mitt sinne?» hviskade hon upprörd och dröjande. »Jag har länge bedit till Herren att själf få se honom och nu omsider ...» »Nå tala ut! Hvad nu omsider?» »Goda herre, ursaka den glömska husfrun och glöm detta nattespöket!» Så hviskade knappast hörbart fru Sigrid Sofia och försvann ur rummet, ljudlöst som en vålnad. MÖTET MED MÄSTER-SARA.