Men i stället för att förebrå honom för den skamliga rol, som han här spelat, bönföll hon honom i bevekande ordalag om att ha förbarmande med henne och förmå Hallenborg att frigifva sina fångar, då hon nu uppfyllde det af honom dikterade vilkoret. – Ja, säg det! Hon var inte » riktig », man visste det, och derför fäste man sig heller inte mycket vid hvad hon pratade. Djup tystnad rådde ett par minuter. Men tiden gick, utan att den efterlängtade Edström lät höra af sig. Blom, vill ni inte lätta ert samvete, innan ni träder inför er olyckliga hustru? Men ännu innan hon hunnit fatta något beslut, vaknade fru Blom till lif igen. De båda, som hon svurit död och förderf, anade icke ens, att hon misstänkte, i hvilket intimt förhållande de stodo till hvarandra. De kunde inte önska, knappast tänka sig någon för ändamålet lämpligare individ. sade den sjuke med svag röst. Ändtligen hade hon hemtat sig så pass, att hon kunde få fram en bönesuck med orden: Så illa är det inte på långt när stäldt, ty för det första skall direktör Edström nog komma igen, sedan han fått klart för sig, att han inte heller på något annat ställe kan återvinna sin sinnesfrid, och för det andra har jag ju redan högtidligen lofvat er, att ni undan för undan skall erhålla kännedom om hans vistelseort, äfvensom om allt, hvad han tar sig för. – Jaså, det kallar hon att hjälpa? Förhållandet var, att hon ingalunda önskade utan tvärtom fruktade, det äfven andra kunde passa på detta gynsamma tillfälle, då den barske torparen var ur vägen. Hon drog ur kjolsäcken upp och stack så hemlighetsfullt till mor Maja en hemväfd hufvudduk, som synbarligen skulle ha vunnit betydligt i utseende, om den fått komma med i en ordentlig byk. Hungern plågade henne nog, men i sin vilda ångest märkte hon det knappast. Men hvar har du strykstickorna? Hvart kommer jag med den futtiga summan? Då vi nu återfinna honom, hade han redan börjat fundera på att styra kosan till Kalifornien för att der som guldgräfvare försöka sin lycka. Och sångerskan såg högeligen förvånad ut.