Med svenska traditioner öfverensstämma icke utpräglade partiregeringar, och de missräkningar, dessa oundvikligen bereda svensk uppfattning utanför partikretsarna, komma säkerligen åter och åter att föra till ministärer fria från partipolitisk prägel — så mycket säkrare, som vår författning med dess mot partistyre stridande läggning bildar ett naturligt underlag för en dylik oparlamentarisk ministärbildning. Men partiministärer ha vi haft och komma väl äfven att få, och därmed har uppkommit — dock hittills mera teoretiskt än praktiskt — problemet om den departementala förvaltningens ställning till den partipolitiske departementschefen. Att i Sverige följa den amerikanska metoden: bytet åt segraren — bort med alla hittillsvarande ämbetsmän och in med den segrande partipolitikens anhängare — - har naturligtvis ingen ifrågasatt. Men landshöfding Schotte har, i sitt nyligen afgifna betänkande angående statsdepartementens verksamhets-mråden och arbetsformer m. m., i fråga om den främste ämbets-ännen inom departementet — expeditionschefen eller hans föreslagna motsvarighet — slagit på liknande strängar, under framhållande af de fördelar, som däraf skulle vinnas vid samarbetet mellan den partipolitiske departementschefen och hans främste man. Herr Schotte förmenar det vara en stor fördel, om den allmänna politiska åskådningen hos departementschefens närmaste man är sådan, att ett intimt samarbete mellan honom och, departementschefen efter samma linjer och med samma mål för ögonen kan förväntas. Ett ombyte af denne ämbetsman vid ministerskifte, som innebure en politisk kursförändring, skulle också enligt herr Schottes mening allenast medföra löften om rikare frukter af samarbetet mellan departementschefen och hans främste medhjälpare. För att lindra expeditionschefernas arbetsbörda och därjämte tillgodose nu nämnda önskemål föreslår herr Schotte en uppdelning afDAGENS FRÅGOR expeditionschefsgöromålen på två befattningshafvare, båda med tjänstemannautbildning. Åt den ene, som skulle erhålla den fullständigt inadekvata benämningen statssekreterare, skulle hufvudsakligen anförtros » de politiska uppgifterna, framför allt propositionerna till riksdagen och samarbetet i öfrigt med riksdagen », åt den andre, expeditionschefen, hufvudsakligen den granskande och öfvervakande verksamheten med afseende å departementets öfriga arbete.