Två ledande skolor finns när det gäller synsättet på drogsug. Även dessa ledde dock till en del avgränsningsproblem, och så länge de sågs isolerat ledde de in i en återvändsgränd. Dubbel utmaning Beroendeområdet står därför inför en dubbel utmaning: dels måste behandlingsmetoder med empiriskt dokumenterad effektivitet implementeras och andra rensas ut, dels måste patofysiologin vid beroende - i vid mening - förstås bättre för att kunna ligga till grund för utveckling av nya behandlingsmetoder, såväl psykologiska som farmakologiska. Detta är beroende Tolerans, som kommer till uttryck i antingen behov av större dos (mer än 50 procent) för samma effekt eller påtagligt minskad effekt vid tillförsel av samma dos. Vid abstinensen (III) förflyttas individen nedåt vänstra nedre kvadranten, och såväl positiv som negativ förstärkning motiverar till förnyat drogintag. I vissa andra fall börjar vi också skymta de mekanismer genom vilka den genetiska vulnerabiliteten kan komma till fenotypiskt uttryck. Därmed har forskning kring abstinensfenomen kraftigt förlorat i intresse som en strategi att långsiktigt påverka beroendeförloppet. Det medicinskt fysiologiska synsättet kom dock med tiden att ifrågasättas. För att rätt förstå och uppskatta denna utveckling bör man följa den bakåt i tiden: När fenotypen är » beroende » står helt enkelt tillgängligheten för huvuddelen av » miljöfaktorn » i den för varje biolog självklara ekvationen » genotyp Ž miljö DSM-IV-kriterierna för beroende är med ett obetydligt undantag identiska med dem som återfinns i WHOs ICD-10-kriterier. Med tiden har dock en insikt nåtts om att flertalet beroendepatienter återfaller långt efter det att deras abstinens avklingat. Förståelse för belöningsmekanismerna ger en bra förklaring till varför en påbörjad droganvändningsperiod fortsätter, men lämnar själva inititeringen av återfallet, ofta efter lång tids drogfrihet, obegriplig. Klinisk fenomenologi och neurobiologisk grundforskning är alltså i färd med att mötas inom beroendeområdet, ett arbete som med stor sannolikhet kommer att leda till utveckling av nya behandlingsmetoder. Belöning och drogutlöst eufori. Dessa system kan otillbörligen tas över - usurperas, enligt ett numera klassiskt begrepp myntat 1988 [10] - av beroendemedlen, som då ger en ofysiologisk belöningsupplevelse som konkurrerar ut andra aktiviteter, även på bekostnad av livet självt [11].