Att jag måste de försmädare och lastare höra, och fienderna och de hämndgiruga se. Allt detta är öfver oss kommet, och vi hafve dock intet förgätit dig, eller otroliga i ditt förbund handlat. Vårt hjerta är icke affallet, eller vår gång viken ifrå din väg; Att du så sönderslår oss ibland drakar, och öfvertäcker oss med mörker. Om vi vår Guds Namn förgätit hade, och våra händer upplyft till en främmande Gud; Det kunde Gud väl finna. Nu känner han ju vår hjertans grund. Ty vi varde ju dagliga för dina skull dräpne, och äro räknade såsom slagtefår. Uppväck dig, Herre; hvi sofver du? Vaka upp, och bortdrif oss icke med allo. Hvi fördöljer du ditt ansigte; och förgäter vårt elände och tvång? Ty vår själ är nederböjd till jordena; vår buk låder vid jordena. Statt upp, hjelp oss, och förlös oss, för dina godhets skull. En brudvisa och undervisning, Korah barnas, om rosena, till att föresjunga. Mitt hjerta diktar en skön viso, jag vill sjunga om en Konung; min tunga är en god skrifvares penne. Du äst den dägeligaste ibland menniskors barn. Täckelige äro dine läppar; derföre välsignar dig Gud evinnerliga. Bind ditt svärd vid din sido, du hjelte; och pryd dig härliga. Lyckosamliga gånge dig i dinom skrud; drag fram för sanningenes skull, och till att behålla de elända vid rätt; så skall din högra hand bevisa under. Skarp äro din skott; så att folken för dig skola nederfalla, midt ibland Konungens fiendar. Gud, din stol blifver alltid och i evighet; dins rikes spira är en rättvis spira. Du älskar rättfärdigheten, och hatar ogudaktigt väsende; derföre hafver Gud, din Gud, smort dig med glädjenes oljo, mer än dina medbröder. Dina kläder äro klart myrrham, aloe och kezia; när du i dine sköna härlighet utu de elphenbenspalats utgår. Uti dinom skrud gå Konungadöttrar.