De hade växt, men de kände igen oss och läto sig väl smaka något af förplägningen ur vår korg. » Jag fruktar, att jag måste upplysa dig om ännu en sak, bäste vän. Det kan icke vara som du säger. » Fy Munter », sade Trine och höjde sitt feberglödande ansigte från bädden. För si dä ’ ha alltid varit så mä mej, att ja ’ vill att rätt ska ’ vara rätt. Och ändå var hon så mild, så hängifven! » Men han kan misstaga sig. » Ni skulle låtit mig ligga qvar! » Hon bar en slät hvit sidenklädning med matt silfverglans. » Den har varit stängd alltsedan, så ni har väl glömt den. » Nå kom ut på qvisten, så få vi det afgjordt med ens, » sade hon. Ehuru hon kastade mera bränsle på elden, föreföll det henne kyligt, och ehuru det var särdeles ljust inne, tedde sig alla föremål för henne som genom en dimma. » Hon är lika skön som hon är god och ren och sann. Beata var borta den eftermiddagen, bjuden af den rike enklingen på en utfärd till landet. Det ligger i de tvenne små orden » för sent » en förfärande makt, som ingen kan tänka sig förr än han verkligen vid något vigtigt fall står ansigte mot ansigte inför dem. Han är ju ändå din närmaste slägting. » Jo, det förstår sig. Han rördes till medlidande. » Nog hade väl mor något tocket i sinnet », sade Erik skrattande, » men när hvarken landtbruksskola eller folkhögskola biter på mej, så lär hon väl låta ’ et fara, tänker jag. Huru vi pratade, kom jag slutligen fram med mitt bakhåll: » Känner ni närmare till mamsell Kylander och hennes lefnadsöden? » Hans moder var en ovanlig skönhet med mildt och vekt sinne. Hon kom också fram till vagnen, och Kasimir drog med sin vanliga ansträngda långsläpighet upp sin börs, men då hon gick, märkte jag ett guldmynt bland kopparslantarna. Jag tror han får en god hustru, och jag gjorde aldrig anspråk på att behålla någon plats i hans hjerta. » Kunde någon skydda, värna, ömma för henne så, som han.