Om det slumpade så till, då hade man tvärt tre tusen francs alldeles som i en liten ask, och så hade man på samma gång gjort en god gerning. Erik Edström tog ett hjärtligt afsked af vännen och de andre närvarande. Det var ett ljuft framtidshopp, som kom modern att åter le. Nu, då han var utan sekreterare, måste herr Ribolet själf genomse och besvara brefven. – Ja, se det tror jag fullt och fast, instämde mor Maja. – Jaså, menar du det, min gosse lille. Den tilltalade svarade med musikaliskt välljud i rösten: – Ja visst. Då ruskade värdinnan på hufvudet och såg ut, som om hon inte förstått hvad tjänarinnan sagt. Men hvad det är vackert och högtidligt, tänkte hon vidare. Och äfven sedan musikdirektören lemnat dem, sutto de der en god stund moltysta. Någon kom. Dervid mumlade hon halfhögt: Hon anmärkte: Aldrig i lifvet skulle det kunna komma i fråga. Sticker man sig i lillfingret med en knappnål och frågar en doktor hvad man ska ’ göra åt den saken, så låtsar han tvärt, att det är ett lifsfarligt sår. Hvilket förslag! Så här ser han ut. frågade modern ängsligt. Kanske Jonas börjar spänna för, medan jag hemtar hvad jag köpt i boden? Hon våndades förfärligt, jämrade sig och bad dessemellan till Gud. Nu såg Norling hastigt upp. Fattig, men stolt. Den tilltalade vände sig bort och betäckte ansigtet med bägge händerna. sade Hallenborg förtretad. Har han varit på någonting? Hon gaf också sina känslor luft i de halfhögt frammum lade orden: Uret på kaminfrisen gjorde genom ett pinglande slag herrarna uppmärksamma på, att det nu var tid att ge sig i väg. – Du sade något. I sanning, om han också hade måst vara sträng mot sig, det kunde ju så vara; men han hade varit mer än det, ty han hade varit grym mot henne. Det hade gått mycket lättvindigt för Blom att komma sig så upp, ty de gamle Edströms, som önskat slå sig i ro, hade till honom sålt sin gård, och syster Stina och hennes man hade erlagt köpeskillingen. Det smakar inte illa.