1862 firade sitt bröllop med stadsarkitekten i Stockholm A. L. Hedin, tillhörande en gammal känd Stockholmssläkt. Stamfadern för Hedinska släkten var arkiator Sven Hedin, lifmedikus hos Gustaf III och lärjunge af vår berömde Linné. Han ifrade mycket för vaccinationens införande, hvilken ock till följd af hans arbete blef obligatorisk. Vidare, inlade han stor förtjänst i vården om de ryska fångarne, som efter fredsslutet i Värilä 1790 bosatte sig i Sverige. Sonen till arkiator Hedin var kanslirådet Sven Hedin, gift med Klara Vestman och farmor till den unge perserfararen Sven Hedin. Klara Vestman var dotter till den myndige Stockholmsborgaren och riksdagsmannen Abraham Vestman, som under Gustaf III:s tid spelade en mäktig rol inom borgareståndet och gjort sig känd såsom Bellmans vän och hjälpare i brydsamma förhållanden. Konungen, som efter sin brytning med adeln ofta gästade i det rika borgarhemmet, stod själf fadder åt lilla Klara. Hon blef sedermera mycket omtalad för sin skönhet samt föremål för skalden Chorcei diktarhyllning. Så var det till den trettonåriga flickan han skref de så allmänt kända raderna: Lilla Klara, förebrå ej mig att jag är så barnslig, lilla Klara; är jag barn, så liknar jag ju dig, bör jag blygas då att barnslig vara? Kanslirådet Hedins hem var kändt för trefnad och okonstlad familjelycka. Det var med sonen ur detta hem, som den unga Anna Berlin under ljusa förhoppningar knöt bandet för lifvet, och dessa förhoppningar har hon också i rikligt mått sett med åren förverkligade. Det blef trefnad i hemmet, där lyckan växte med åren, en lycka byggd på den rätta grunden, som icke vacklar, äfven när pröfningens stormar svepa däröfver.