skyler så, som tillgifvenheten... Hugo... (vill säga något, raskt) om en halftimma är din koffert i ordning. (Nickar SAIMA. efter mig. God morgon! Hvar är Betty? Hon har skickat bud DIREKTÖR BRUHN. I sitt namn ja; men ärendet var mitt. SAIMA. Ah, repetition? DIREKTÖR BRUHN. Nej, det blir ingenting af med den. SAIMA. ändå (springer fram och ser honom frågande in i ansiktet). Så märkvärdig ni ser ut! Upprörd glad och DIREKTÖR BRUHN och för henne fram till rampen, med armen kring hennes skuldror). (tar hennes händer jag skall börja. Jag har så mycket att säga dig, att jag inte vet hvar SAIMA (ser sig misstroget omkring). DIREKTÖR BRUHN. på oss Du sade ju att du ville bli min, om jag vore fri. Nu är jag det. Nej, du kan vara lugn, det fins ingen som spionerar SAIMA. Åh, Hugo det är ofattligt. DIREKTÖR BRUHN. Också för mig. SAIMA. Men Betty...? DIREKTÖR BRUHN (af brytande). Nu känner jag det, ty glädjen öfverröstar hvarje annan känsla. (Breder ut sina armar). SAIMA Saima, jag visste inte hur mycket jag höll af dig! vud mot hans axel). Det är som en dröm. (lägger smekande sitt huf DIREKTÖR BRUHN. min förmåga att känna och handla blifvit fördubblad! Saima, jag är ju mer för dig än alt annat? SAIMA. Nej, det är påtaglig värklighet; och jag tycker att Det vet du. Men så glad jag är att få tillstå det! DIREKTÖR BRUHN. Och du kan öfverge alt annat för mig? SAIMA. Jag är nästan ledsen att inte ha något att öfverge. DIREKTÖR BRUHN. Och du följer mig hvart det bär? SAIMA. Följer dig? DIREKTÖR BRUHN.