Aldrig hade han, den fattige arbetaren, ens vågat drömma om en sådan framtid som den, hvilken nu plötsligt vinkade honom. – Den smakar bra, inte sannt? Han längtade tillbaka till det glada Stockholm, och derför tog han en vacker dag kassan och begaf sig i väg dit under förevändning, att han måste redovisa för fru Rixell. På den sjukes blotta försäkran och med stöd af er åsikt, att han är frisk, törs jag inte utskrifva honom, om jag ej vill göra mig straffvärd. Men derom har jag ju inte alls någon aning. – Ja, som endast verkliga föräldrar kunna vara, förklarade flickan med känsla. Jag besvär er, uppfyll denna min bön! Jag påstår derför inte, att jag är en engel. – En skön rådgifvare i sanning! En bitter känsla insmög sig hos honom när han tänkte på, på hvad sätt han kommit hit. Men hvarifrån skulle väl någon hjälp här komma? – Hvad tusan vill det här säga? Dödstystnad rådde nu rundt omkring. Ett spotskt leende krusade Esthers läppar. Så fortfor den uppskrämda damen att jämra sig. – Jag ville bara se, om ni är en förståndig karl. Märkliga händelser lära ha timat, men jag vill inte för er tala om allt, hvad man berättade mig. Jag skulle ju icke kunna ha berättat er något, som ni icke själf med egna ögon sett. Hvilket grymt själfbedrägeri! Nu knackade det om isen. Hennes ansigte blef dödsblekt, och stönande kommo dessa ord öfver hennes läppar: Herr Rixell har gifvit mig i uppdrag att till er framföra hans tack. – Bara ett utpressningsförsök alltså, såsom jag redan från första ögonblicket misstänkte, sade Esther. Jag vill inte vidare sväfva i ovisshet och osäkerhet. Inför stadsfiskalen hade hon beriktigat sin i medvetslöst tillstånd mot Axel uttalade anklagelse och i hufvudsak på det bestämdaste återtagit den samma. – Visst inte; vi ha ju bara ett enda. Och vill du ha de glada själarna aflägsnade af det skäl, att du se ’ n vill tala förstånd med mig, då ska ’ jag med nöje uppfylla din önskan. Hvad begär ni då mera? – Åh, det ska ’ vi nog styra om, skrattade en. Är Elvira Rosin Rixells dotter? Förräderi!