Allting i grönt, alla möblerna grönlaserade, enkla, utan den ringaste prydnad, men icke dess mindre så hemtrefliga. När vi nyss trädde in i tamburen, öfverraskade vi skyddslingarna vid deras arbeten, midt uti en sång, som icke störde fliten. En sång! Ja, de fyra blinda sinneslöa äro i detta afseende synnerligen väl begåfvade. De kunna ju höra. Musiken innefattar för dem allt hvad vi kunna tänka oss af jordisk glädje. När de få sjunga för några besökande, händer det aldrig, att man säger dem: " Nu är det nog ", utan att de svara: " Tack, så mycket. " De äro så innerligt glada och lyckliga öfver hvarje tillfälle att få sjunga. Den ständiga tillsynen utöfvas af en förut i Skolhemmet såsom sköterska pröfvad vårdarinna. Hon skall vara " mamma " för sina stora barn, hjälpa dem till rätta, hålla rent och snyggt, se till dem under arbetet o. s. v. Söndag e. m. är hon ledig, likaså äfven onsdag e. m., då en af slöjdlärarinnorna i Skolhemmet vistas hos dem för särskild tillsyn af arbetet. På söndagen kommer en af de andra lärarinnorna till dem under vårdarinnans fritid. Men det är blott en tidsoch p e n n i n g-fråga, huru länge det kan gå utan en driftig väflärarinna på stället, ty väfnad är och blir nog det arbete, som i alla afseenden kommer att gifva bästa resultat. Deras redan förvärfvade färdighet härutinnan visar, att arbetsskickligheten bör kunna drifvas ganska långt. För öfrigt få de binda borstar, fläta rottingsitsar, knyta hängmattor. För tillfället knyta de " solf " till väfvarne o. s. v. Deras dag är så indelad, att de stiga upp kl. / 7, få sin frukost kl. V » ^&gt;så S°ra de en kort morgonbön. Därefter skola de arbeta fr. kl. 8 — 10, äro lediga till kl. 11, då arbetet återigen börjas och fortgår till 1.45, då de äta middag. Kl. 4 börjar arbetet igen.