Det tog ett decennium innan flertalet läkare kände sig övertygade om att det verkligen var fråga om en kronisk infektion som kunde orsaka magsår. De bidrog säkerligen starkt till ulcuskirurgins kräftgång. Detta förhållande ändrades radikalt efter sekelskiftet, då röntgenteknologin gjorde sin entré i den medicinska diagnostiken. Trots erkännandet av de psykogenetiska faktorerna blev systematisk psykoterapi vid magsårssjukdom aldrig någon succé; 1996 finns i magsårskapitlet ingen diskussion om eventuella psykogenetiska faktorer, vare sig i etiologi-patogeneskapitlen eller under behandlingsavsnittet. På 1900-talet kom en lång rad sådana undersökningar, bland annat av Wolff och Wolf på laboratoriebiträdet Tom, som hade en magfistel efter en frätskada på matstrupen i barndomen [9]. Människokroppen kunde alltså uppfattas som en automat som kunde komma i olag genom felkonstruktion, förslitning, trauma eller felaktig näring [1]. Problemet är emellertid att många ulcuspatienter uppvisar helt andra personlighetsmönster, med eller utan i barndomen grundlagda konflikter. Man hade också blivit betänksam över de obehagliga senkomplikationerna till de kirurgiska ingreppen, och försökte sig på mindre stympande sådana. Sjukdom eller syndrom? I Sverige har Sjöbrings personlighetsvariabler använts, men många andra klassifikationssystem finns [8]. Vad beträffar orsakerna till såren diskuterade man samma faktorer som tidigare. Man kom att se på magsårssjukdomen med andra ögon. Till visualiseringen av magsårssjukdomen bidrog också den ökande kirurgiska erfarenheten; de första magsårsoperationerna gjordes på 1880-talet. Men det verkliga framsteget kom på 1970-talet, då H2-receptorblockerarna introducerades (först cimetidin 1972). Under ett etablerat paradigm är kunskapsutvecklingen evolutionär, men utvecklingen begränsas av vetenskapssamhällets uppfattningar om vilka problem som skall angripas och med vilka metoder de skall lösas. Samtidigt med detta växte en riktning inom medicinen fram, där man i allt större utsträckning intresserade sig för omgivningsfaktorer i vid bemärkelse, både fysikaliska och psykologiska; endast ett fåtal seriösa studier publicerades, och resultaten var inte helt övertygande. Borta är de långvariga sjukhuskurerna för magsår, den livslånga dieten enligt Sippy, de stora ventrikelresektionerna med risk för avmagring och dumping.