), Euroasian transformations, Tenth to Thirteenth Centuries. Organisatoriska tendenser i Sverige under övergången från vikingatid till tidig medeltid (Opuscula Historica Upsaliensia, 1) Uppsala Lindkvist, Thomas, 1996, ” Med Sankt Erik konung mot hedningar och schismatiker. Monogamin inskärptes. I den landslag som utarbetades för hela riket vid 1300-talets omtalas Erik, men tillsammans med jungfru Maria, i kungaeden. Den politiska strukturen i det medeltida Sverige blev därför mer instabil än i många andra kristna monarkier. De kunde också länge och framgångsrikt agera på det sättet.22 Men vad som uppfattades genom kyrkan som den bästa världsliga ordningen var kungadömet under den av kyrkan legitimerade kungen. Det västkristna Europa blev också en region med tilltagande inre handel och där varuutbyte med en omgivande värld var relativt begränsat. Den innebar att det uppkom en klarare och mer formaliserad skillnad mellan, å ena sidan, den världsliga och andliga eliten samt, å andra sidan, resten av samhället. 1400-talets Sverige har med rätta betecknats som en aristokratisk republik.44 44 Schück 1984. Han omvände sig till kristendomen. I öster skedde europeisering genom erövring. Han blev till skillnad från Olav aldrig något helgon med mer folkligt förankrad kult. I Sverige omtalas träldom i de flesta landskapslagarna från slutet av 1200talet eller början av 1300-talet, men inte i Magnus Erikssons landslag från omkring 1350. Det var ett rike med en egen statsbildningsprocess, men utan att det ledande skiktet var kristet. ), 2003, Trälar. De ofria fick en mer oberoende ställning och efter en eller ett par generationer blev de mer eller mindre fria i en juridisk mening. Gutasagan innehåller en ursprungsmyt, en berättelse om den gotländska gemenskapens ursprung, men har också syftet att legitimera den gotländska gemenskapens förhållande till såväl en svensk kungamakt som biskopen av Linköping.40 Västgötalagens ämbetslängder framhåller kungarnas relation till landskapet Västergötland, liksom, inte minst, de biskopar av Skara och de västgötska lagmän som verkat till gagn för landskapet. I. Andersson 1958.