DE FÖRRE. EN POLISTJENSTEMAN. EN POLISTJENSTEMAN (folk samlas i dörren). Hvem ropar så? RODRIGO. Jag blifvit förfördelad af de två Artisterna, som hyra i mitt hus. Den ene ville rymma helt burdus, Förrän han hade inbetalt sin hyra... Den andre, som har jemt haft svårt att styra Sitt satans lynne, slog mig med sitt rör; Alltså ni dem till Rådstun båda för MARIANNE (springer fram till Rodrigo.) Min Gud, ni är väl ej ändå så hård! THORVALDSEN. Men vill ni inte gifva; oss ackord? PEDERSEN. Vi ackordera med en »sådan der» RODRIGO. Nu är Ni styf, men snart ni mjukna lär Konstapel, var så god och gör er pligt... POLISTJENSTEMANNEN. I kraft utaf hans Helighets edikt, För fremlingar som vistas i hans stad... Åttonde scenen. THORVALDSEN. PEDERSEN. MARIANNE. HOPE. HOPE (som bland folkmassan vid dörren en stund betraktat uppträdet kommer in; trycker några guldmynt i händerna på polismannen och Rodrigo... desse buga sig och gå jemte folket). PEDERSEN (afsides). Hvem är, som kommer in så der gerad? Herr Thorvaldsen? HOPE (går fram mot Thorvaldsen). Jaha! THORVALDSEN. HOPE (får sigte på Jason, uppgifver ett utrop af beundran och betraktar den under djup tystnad). PEDERSEN (afsides). En mæcenat! MARIANNE (afsides). Ack, må han ej betala blott; med prat. PEDERSEN (afsides). Se, hur förtjust han är. Det var då väl, Att man fick se en egda konstnärssjäl Bland alla dessa atelier-flanörer Och hufvudlösa konstprodukt-klakörer.