Jag behöfver icke er hjelp. Jag känner mig nog stark att bära (Med skämtsamt leende.) denna lilla oförtänkta förtret. (Med mildare sinnesstämning.) Hvad är det, jag pratar? Jag är yr i mitt hufvud. Tro icke att jag menar något ondt, ehuru orden kanske falla sig så. Jag önskar er lycka! Hvarje afton skall jag bedja för er. Ni äro ju icke ledsna på mig. Ack, när Bernhard kan älska dig, är du säkert lika god, som ditt öga är rent. (Stiger fru Augusti ett steg närmare.) Ett råd vill jag likväl gifva dig: tro icke på ständig kärlek. Hon svimmar. (Han fattar henne under armarne.) Nu erinrar jag mig, hvarföre jag hitkom. (Sliter sig lös ifrån honom.) Bernhard! Rädda dig, rädda dig! Man har besvurit din undergång. Du är dömd landsflygtig. Du yrar, Constans. B. LÖFVENSTRÅLE. CONSTANS. CONSTANS. B. LÖFVENSTRÅLE. Domen är redan utfärdad. Rädda dig! Tiden hastar. Jag erhöll audiens hos Konungen. Jag berättade honom allt. Han betraktade mig med stora, frågande ögon. Han bet sig i läppen, knäppte med fingrarne, stampade med foten ... men teg. Rädda dig, Bernhard. Jag följer dig, 105 ja, jag följer dig. Du är icke mera min; men jag är din. Kom, kom! (Hon sjunker, afsvimmad, i B. Löfvenstråles armar.) B. LÖFVENSTRÅLE. Jag för henne till grottan. Stanna qvar här. (Han för Constans undan i grottan och nedsätter henne der. B. Löfvenstråle är under det följande sysselsatt med att återfå henne till lif.) AUGUSTI.