Och bottensatsen steg upp. Men krisen gick öfver, och han kom på bättringsvägen. Blek och afmagrad låg han och lekte med spetsarna på sitt hvita lakan och stirrade ut i den tomma luften. Han förstod åter hvad man sade till honom, och han kände åter igen sin hustru, sina barn och sina vänner. Återseendet tycktes dock icke göra något synnerligt intryck på honom. Man antog, att mattheten hindrade honom att gifva uttryck åt sina känslor. Rekonvalescensen räckte vintern öfver. Krafterna återvände långsamt, långsamt. Det dröjde månader och åter månader, innan han kunde vistas uppe. Af de mardrömmar, som i feberns tid hetsat honom dagar och nätter igenom, mindes han ingenting; och likväl var hans själ fortfarande i svallning af halfmedvetna efterdyningar från denna upprörda tid. Hans hustru fann honom alltjämt likgiltig och främmande för deras gemensamma angelägenheter, för barnen, för hela den verklighet, som omgaf honom. Större delen af dagen tillbragte han ensam, hopsjunken i en länstol framme vid fönstret. Ensam: ty som sjukling tog han sig utan vidare den rättighet, han som frisk varit för godhjärtad att begagna sig af gent emot sin hustru, rätten att fordra ensamhet och tystnad. Han läste mycket under denna tid, men i synnerhet de böcker, som en gång för länge sedan satt hans tankar i rörelse och hans blod i svallning. En dag, då han letade igenom sina gömmor för att finna ett gammalt bref, som fallit honom i tankarna, stannade plötsligt hans blick vid en bunt tätskrifna, gulnade häften. Det var de dagboksanteckningar han fört i sin ungdom. Han satte sig ned och läste igenom dem från början till slut. Från hvarje sida log hans forna jag honom till mötes, och han själf måste också le. Att börja med ville han betrakta denna upplaga af sig själf som bilden af en död, med hvilken han icke längre hade något närmare att skaffa; men han märkte snart till sin förvåning, att den blef honom allt mindre främmande med hvarje nytt blad han vände. I den stilla sjö af ensamhet och tystnad, på hvilken han numera tillbragte sin dag och sin natt, var kanhända hans forna jag på väg att småningom flyta upp på nytt.