I februari flyttade fru Rudbeck till Stockholm, där David och Malla bodde hos henne i Mallas fordna flickkammare som blef treflig. Där stod nu en ny vacker och bekväm mahognychiffonier, som Malla fick af sin man och däri hon med stort nöje installerade sig och beständigt hade till skrifpulpet. På dörren till det lilla skåpet midt uti målade Carl Akrell en utsikt af Edsberg, som fägnade hennes ögon hvarje gång hon lyfte dem från skrifpapperet under de många år hon vid samma chiffonier skref både ljufva och ledsamma anteckningar. Hos Mamitta råkade hon Skjöldebrand. I anledning däraf står i dagboken: »Jag är lycklig, ty jag skakas ej mera så våldsamt. Försynen vare tack som gifvit mig lugn och ej stora behof för att känna mig nöjd!» Margueritte Gyllenborg, hvars bröllop året förut blifvit uppskjutet, ville ej heller nu gifta sig och sade Malla uppriktigt, att hon tyckte mindre om sin fästman nu än förr och att blott den sorg hon skulle göra sina föräldrar hindrade henne att bryta. På anmodan af hennes far talade Malla mycket med henne härom, föreställde henne nödvändigheten af att taga något parti. Bland de skäl Malla anförde för giftermål var modersglädjen. Hoppet därom var nu Mallas enda tanke, enda önskan, enda bön. Margueritte samtyckte ändtligen och hennes bröllop firades snart.