Åter hopa sig frågorna. Då man vet, att Södra teaterhuset för tillfället stod nästan obebodt och att Dahlberg ett par dagar senare skulle flytta, är något annat tänkbart, än att mordet, skett efter en bestämd plan och med noggrann kunskap om de gynnsamma förhållanden inom lokalen just natten till den 29 September? Det har uppgifvits att inga af Dahlbergs tillhörigheter saknats. Äro särdeles många bevekelsegrunder till brottet tänkbara? Hvilken eller hvilka kunde draga fördel eller anse sig vinna något genom Dahlbergs undanrödjande ? Är ingen möjlighet för handen att en person varit den verkande orsaken, någon annan den verkställande handen vid mordet? Intet svar! Men det veta vi, att vår skickliga och nitiska spanande polis gjort och gör allt hvad göras kan för att afslöja mördaren. Vi hysa ännu den förhoppning, att den skall lyckas få den grofve brottslingen ur sitt gömsle. Dock antingen mordet blir upptäckt eller ej, står den förfärliga händelsen som ett mene tekel ufarsin för dessa dagsländor, Dahlbergs medsystrar, af hvilka här finnas många. Hon, liksom de, föraktade allt arbete och ansåg lifvet blott som en sinnlig lek. Hon sålde sin kropp och själ för lättjan och stundens nöje ... Affären var inbringande. Hon lefde och klädde sig som en förnäm dam och nekade sig ingen njutning. Hon intog sin middag på Hasselbacken, när så roade henne, och skalkades om qvällen vid punschglaset i Berns salong. Hon sväfvade förvirrad från lust till lust, liksom insekten omkring eldslågan. Och midt under ruset, när natten är som svartast, träder mordengeln, som fordom dags i Egypten, in till henne. Huru? Ingen vet det. Men det vet man, att hon från spetsen af njutning och löje plötsligt störtades ned i det ”tysta, mörka, djupa”...