Jag antog att de små lungorna fick sitt på våra dagliga promenader runt sjön och när Linus skrek tolkade jag det som ett otillfredsställt behov och skyndade mig att tillgodose detta snarast möjligt. Jag insåg att jag blev tvungen att ändra vokabulär om jag ville vara med i patientgemenskapen och det ville jag. Det är sådana blickar som i ordets bokstavliga mening kan döda. Josef led svårligen av sin svartsjuka och kom hemraglande full och eländig om nätterna. Man får vad man förtjänar är en djupt rotad upplevelse hos de som belönas och de som straffas. Min sparsamma mimik skulle för alltid stelna i ett, som jag hoppades, upphöjt uttryck i mitt unga ansikte. Det kändes viktigt att ha andra människor att tala med, en säng att sova i och att få mat varje dag. För några år sedan vände jag mig till sociala nämnderna och blev beviljad en kontaktman för att komma tillrätta med den värsta ensamheten. Jag satt och iakttog honom och tänkte att nu var den rätta stunden kommen. Blåtirorna och våldtäkterna var nu ett minne blott, och det kändes som om livet hade börjat på nytt. Alkoholister och narkomaner fanns det också gott om på sjukhuset och med dem var det inte så svårt att få kontakt. Svår ångest är helvetet självt, varken mer eller mindre. Redan på ett nyfött stadium insåg jag att det inte fanns någonting att skrika efter. Det var efterkrigstider i Finland och mitt öde var långtifrån unikt. Han luktade någonting fränt. Hopplösheten är mitt livs följeslagare och det enda som aldrig sviker mig. Tomten grubblar och tänker ... " läser jag högt för katten för att hålla stämbanden i trim, ifall någon skulle komma på idén att ringa. Mina kläder och min väska tog sköterskan hand om. Så småningom vande jag mig vid att Elsa-Gunilla var en snäll människa och själv tycktes hon acceptera att inte heller jag var så elak som jag egentligen borde vara. I villan fanns det två andra kvinnor, den ena i min egen ålder och den andra något äldre. Det kostade på att vara en olycklig nybliven far. Den kvinnliga läkaren gratulerade mig och hennes ansikte, som var märkt av beprövat tålamod, sken upp i ett genuint leende. I teckningssalen satt jag sedan stum och skugglik i ett hörn kamouflerad med ett skissblock.