Hon var mager som ett skelett och hade blåmärken över hela kroppen. Snart är allting slut, tänkte jag medan jag darrande drog på mig byxorna och lade mig på den stinkande filten och somnade. Sigbritt hade under de fem år hon varit tvångsintagen fått bortåt hundra el-chocker utan att de hade lyckats bota henne helt och hållet. Om hon såg mig skulle hon säkert bli grön av avund. Vi fick tag på en taxi och snart var vi hemma hos Linus fostermor som undrade hur det hade gått. Alla människor utanför sjukhuset verkade oroväckande normala och etablerade. Mitt barn tänker. Människor är mycket lättskrämda. Han brukade flyga ungefär lika ofta som jag själv åkte buss. Blotta tanken på att klämma ut färg ur tuberna och rengöra penslarna gör vägen till staffliet oändligt lång, och det blir alltmer sällan som jag alls kommer så långt. All uppdämd och drogad mänsklighet såg nu sin chans och det gick inte särskilt belevat till. Själv var jag lika onaturligt lugn som jag brukar bli i förvirrade situationer. Men våra diagnoser höll vi alltid fast vid på ett nästan krampaktigt sätt som om de varit de största bevisen på vår existens. " Ni måste hjälpa mig NU ", röt jag det värsta jag kunde. Ett vitt snötäcke har lagt sig på marken långt därnere och det hela är ganska vackert. På något sätt, jag vet inte hur, lyckades jag så småningom klänga mig upp till vattenkranen och sörpla i mig en del vatten, varpå jag handlöst ramlade ner på golvet och somnade om. Girigt gick man lös på varandra. Sängen som tidigare varit min tillflykt i livet brände som eld under mig om natten. Det är den och endast den som är människans verkliga uppgift, säger jag högt till katten som sitter invid stearinljuset och blinkar instämmande. Denna själsliga farsot går lös på hypothalamus och övriga delar av det centrala nervsystemet. Springbrunnen plaskade och papegojan kraxade extatiskt. Så småningom insåg jag att mina patienter var obotliga och obildbara och jag övergick till att läsa högt ur veckotidningarna. Vi vandrade vidare till S:t Peterskyrkan och från denna gigantiska Guds boning hade jag mycket svårt att slita mig. Mårten älskade lugnt och erfaret, på samma sätt som han plägade inta sina kräset utvalda födoämnen.