Han var utan tvekan den intelligentaste av oss alla i klassen, men han kom aldrig i närheten av de riktigt höga betygen. Varför stod jag stilla och stirrade på min dotter som fäste sin blick på en punkt framför sig och höll sin kropp spänd som en båge, medan hon väntade på mig? Ibland hade Andreas och jag suttit bredvid på samma bänk, vi hade säkert vid något tillfälle fokuserat våra efemära lustar på samma flicka, men vi hade inte talat särskilt meningsfullt med varandra. Tänk på jungfru Maria. Jag svarade inte. Ibland får man inte glömma att allt har en början och att ingenting har ett slut. Det hördes spridda skratt från salongen. skrattade han igen med sitt torra skratt och försvann mot husets inre. sade han. Det kan vi alltid ordna! I vem är du kär då? Jag stängde dörren efter mig och gick mot köket. En homosexuell fick mig alltid att tänka på en fallen ängel utan att veta varför, men jag skulle tro att det hade med mina föreställningar om det yttersta straffet att göra. Jag är en människa sade Andreas. Folk kör ju som dårar! Men jag hann inte följa mina aningar, Andreas tömde sin tredje cognac otåligt, skrattade: Jag gick förbi kvinnan, som genast störtade på telefonen och gormade. skrek jag, men polismannen hade redan lagt på luren. Men det priset var jag kanske inte villig att betala! Gå och lägg dig med henne också om hon vill! Vi har i vårt samhälle en benägenhet att tro att bara man ger mer och mer kärlek åt en människa då har man också gjort det bästa för henne. Det är dumt gjort! Jag stirrade länge på hans ansikte, jag såg det förvandlas under min blick, smälta bort, försvinna och jag förstod att jag hade dödat honom! En överdos heroin! Eller var det ett brott som jag redan hade begått? Hon reste utan att någon visste vart hon tog vägen. Hon drog ner gylfen och lirkade fram hans lem, som var ganska stor, men inte i stånd. Nej! Men vem skulle bli Marias Theseus? Det gör ont att älska henne! Hon gick förbi med korta steg som nästan fick hennes höfter i rullning och hennes blommiga kjol vajade som lustens obestridliga fana. Det kändes på något sätt ironiskt att klättra upp i tornet. Allt motverkar människans enda rikedom, vårt minne. Jag föreslog att vi skulle åka tillbaka till hotellet, vi kunde ses i morgon igen. Var tyst nu!