bordet där borta vid soffan, där vi satt om kvällarna, medan far eller du läste högt. tillsammans! ERIK. Ja, STAFVA. Och där ha vi haft många lyckliga timmar mathörnet där borta, där mamma och jag bar fram maten, när du och far kom hem från arbetet och störtade in på maten som två hungriga skolpojkar. så smakade då också mors och din mat bättre än all annan mat i världen! mitt lilla rum där uppe, hvarifrån jag kan se så långt ut öfver hafvet, och där jag alltid stått och spejat, när båtarna kom in! ERIK. STAFYA. Och ERIK. Men STAFVA. Och Stackars liten! Ja, det ska kosta på! när jag nu har gått ut genom dörren där, då är det inte mitt hem längre. Det är ju rysligt! Jag hade aldrig tänkt, det skulle bli så svårt! får väl tänka på, hvad du går till mötes. På på honom! En brud ska väl inte känna sig så där öfver sig gifven! STAFVA torkar ögonen. ERIK. Du STAFVA. Och Nej, jag vet det! I SISTA STUND ERIK. Du i morgon. får allt lof att klarna upp till bröllopet ja! Det där stora, granna bröllopet! Om det ändå vore väl öfver! Alla de där främmande människorna, som jag inte bryr mig ett dyft om. Och inga af mina egna! ERIK. STAFVA. Usch, Du har väl far och mor. STAFVA. Ja, det förstår sig! Men annars ingen! Ingen af mina flickvänner kunde komma med, och du min egen bror! Du kommer inte med till mitt bröllop! Om du visste, hur tomt det kommer att kännas! ska du ha för det, Stafva! Men du vet nog, att vi inte alla kan vara hemifrån och dessutom! Han börjar på nytt gå fram och åter. STAFVA. ERIK. Tack Hvad är det mera? jag kan inte med bröllop. Jag är helst därifrån. STAFVA. Jag ERIK medan han går. Jo, förstår! Sedan din Lissan dog, så tycker du, det är svårt att se en brud. orsaken! ERIK medan han går. Å STAFVA. Å det är nu inte precis jo, det är det nog, fastän du inte vet det. Du älskade henne ju så mycket. gjorde jag inte. obeskrifligt?