Thet annar tholkin ij världinne äre, ney twar, thet ma ey väre." Luneta swaradhe the fruo tha: "Iak veet een bätre än hans twa; gudh, miin frua, läti thet swa ganga at ij mattin han til husbonda fanga!" "Gak thu bort, thiin ondä väter! Iak vil thik änkte vätta säta. Tho man all världina leta vil, man finder hans ängin lika till." The iomfru mälte ok saghde swa: "Miin kera frua, ij thänkin ther a, om konung Artws vil hiit fara medh ridderskap ok fruo skara ok vil idhart land for idher häria, hwa skal thet for honum väria? Aff alt idhart folk maghin ij ey finna thän riddara sik thor thet vnder vinna idhart land swa vakta ok göma som idher wäl bör til söma. Takin ok ij ther til idhra quinna, the hafua ther til huarte makt äller sinne; tho at the til the käldo ridha the orka widher änga kämpa stridha. Nu thänkin ther a, miin kära frugha, thet iak idher radher aff hiärta ok hugha, om ij mattin nakan thän riddara fa ther thetta äwintyr thordhe bista, ij älsken han ok hafuin han käran, tha halden badhe land ok ära. The frua thänkte tha medh sik: "Thet är alt sant hon sigher mik; hwath hiper mik ther fore swäria, thet skal tho ä thet sama vära." Hon vilde ey lata thet op a sik finna. "Gak thu bort, thin hemska quinna! Thiin ordh hafua swa vnderlika grena, iak veet ey görla hwath thu mena; mik thykker thöm lidith hafua at thydha; a tholkith kalz vil iak ey lydha."