Det riktiga botemedlet mot de tendenser till lönesänkningar, som nöden framkallat, vore, utvecklas det där, en internationell konvention rörande arbetslönerna, på samma sätt som Washingtonkonventionen angående arbetstiden. Tyvärr låter det sig dock icke göra på grund av lönernas varierande storlek i olika länder, men — framhålles det — åtminstone kunde de olika staterna sluta en konvention, varigenom de förbunde sig att avstå från varje allmän reduktion av lönerna. På detta sätt skulle den internationella arbetsorganisationen kunna uppmuntra kollektivöverenskommelser i olika industrier mellan arbetsgivare och arbetare, varigenom den nuvarande lönenivån bleve betraktad som ett internationellt minimum för framtiden. Varor, som fabricerades i ett land med lägre löner än de sålunda fastställda, skulle betraktas som » sweated » och utsättas för internationell bojkott. Anmärkningen mot att i så fall den nu i många länder befintliga skillnaden mellan lönerna i » skyddade » och i » oskyddade » industrier skulle kvarstå, besvaras med att man snarare bör öka lönerna i de oskyddade industrierna än sänka dem i de skyddade. Onekligen är här belyst ett arbetslöshetsproblem, men arbetsbyråns anvisningar synas för ett oförvillat öga snarare ägnade som handledning vid framkallande av arbetslöshet än som ledning för hindrande och undanröjande av en sådan. I egendomlig motsats till denna utläggning av problemet står arbetsbyråns handläggning av en fråga, där genom arbetsbyråns medverkan en aktiv handling i enlighet med dessa intentioner kunnat åstadkommas, av väsentlig betydelse för stora delar av Europas näringsliv, icke minst vårt lands. Som var man vet, har ju världens trävaruhandel rönt stort inflytande av de ryska försäljningarna av trävaror till pris,SOCIALPOLITIK OCH EKONOMISK VERKLIGHET 347 som ligga långt under kostnaderna för en ekonomiskt möjlig produktion i flertalet övriga länder. Det är lika bekant, huru-som en bidragande orsak härtill varit att för drivningarna använts tvångsarbete nnder upprörande former. Vid förra årets arbetskonferens väcktes av den schweiziske arbetsgivarrepresentanten Tzant fråga om arbetsbyråns medverkan till att denna trafik, vars ödesdigra verkningar då började bliva märkbara, sknlle i en eller annan form hejdas.