På främsta oppositionsbänken i det nya underhuset ha blott 9 ex-ministrar rätt att taga plats, och bland dem äro endast 3 något så när allmänt kända, nämligen Lansbury, lord Parmoors son förre krön jurist en sir Stafford Cripps och major Attlee, bekant som dugande medlem av Simonkommissionen om Indiens författningsfråga. Borta äro däremot arbetarpartiets ordförande Henderson, hans båda kamrater i presidiet Clynes och Graham, allmänt kända ledare sådana som Tom Shaw, Greenwood, Johnston, Wedgwood-Benn, Addison, Alexander, Dalton, miss Bondfield och Pethick-Lawrence, fackföreningspampar som Hayday och Bevin o. s. v. Henderson får ej lätt att genom avsägelse av någon för en säker krets omvald partivän bana sig väg till underhusets främsta oppositionsbänk. Tionde platsen på denna intages för övrigt av gamle Lloyd George, som i sin statsmannabanas hittills sista fas uppträder som obestridd ledare för ett familjeparti, bestående av honom själv, en son, en dotter och en måg. Orsakerna till arbetarpartiets förkrossande nederlag torde redan nu ligga i öppen dag. Väljarekårens övervägande flertal har vänt sig från dem, vilka i ett för landet kritiskt läge lystrade till fackföreningsledningskom-mando i stället för till det nationella nödlägets oavvisliga krav. Ingen har under valstriden klarare och obarmhärtigare än Snowden fastslagit detta, och hans avslöjanden om vad de sedan avgångna kabinettsledamöterna voro beredda att gå med på för budgetjämviktens återställande lyckades Henderson och Graham aldrig bortförklara. Djupt intryck på väljarna gjorde de regeringstalare, som påvisade den katastrofala verkan pundets brådstörtade fall skulle ha medfört, särskilt för lönoch pensionstagare, sparkassedelägare och små sparare med blygsamma tillgodohavanden i bankerna. Karaktärsstyrkan hos MacDonald, Snowden och Thomas, som stannade kvar356 DAGENS FRÅGOR