57 Fru Rangsiuk. Nej hör huru munwiger hon är! Aldrig har jag nånsin hördt makan. Jag råder dig Louisa, at du intet bläffsar mera emot mig: Jag will intet mera höra dina raisonnementer; utan pretenderar i deras ställe en sådan lydnad, som en dotter är plicktig at wisa emot sin Mor. Min wilja är denna, at du slår denne Leopold aldeles ur hågen, och aldrig mera täncker på honom; och at du deremot bereder dig, til at taga en annan, som jag dig ärnat. Mademoiselle Louisa. Har min Mor ärnat mig åt någon annan? Fru Rangsiuk. Ja wisserligen har jag så giordt, och detta är just orsaken hwarföre jag fördt dig på denna Gifftermåls discoursen. Mademoiselle Louisa. Men om jag skulle få lof at fråga, hwem det då är, som min Mor ärnat till Man åt mig? Fru Rangsiuk. Jo men, jag skal säija dig, hwem det är: Det är unga Gref Valentin. Mademoiselle Louisa. Ach! hwad hörer jag? Unga Grefwe Valentin! Skulle min Mor wäl wilja mig så illa, at jag skulle giffta mig med en sådan Haas? Fru Rangsiuk. War intet owettig Louisa, jag råder dig dertill. Skal du kalla honom haas, som är Grefwe, och dessutan har en så hederlig Caractèr? Jag försäkrar dig derpå, at han får sitta högt up, när din Monsieur Leopold, och många andra sådana få kanskie wara glade, at de få sitta wid dörren. Mademoiselle Louisa. Ja, min Mor, jag lämnar Grefskapet och Caracteren i sitt wärde, H