SÅ TRÄD MIG DÅ NÄRMRE, DU KÄRA, I JÄSANDE MARKERNAS GLANS! MITT TACK BLIR ATT GIRIGT BEGÄRA MER ORSAK ATT KÄRLEK DIG BÄRA. SÅ VAR DET, DU VANN MIG TILLBAKA EN DAG I VÅREN, MITT LAND. DEN JORD, SOM GER BONDEN HANS KAKA, DEN GJORDE DIG KÄR SOM EN MAKA FÖR MIG, DEN BLEF MIG ETT BAND. MEN DEN HAN HAN VEMODSSTRÄNGEN I HANS SVENSKA KYNNE SKÄLFVER ALLTID BAKOM LIFVETS BRUS, ÄR EN TON I HEMLANDSSKOGENS LYNNE, LÄNGTAR HEM TILL NORRSKENSFLAMMANS LJUS. ATT OCH SOM SOM VARA SVENSK ÄR STÖRST AF ALLA VÄRDEN MERA ÄN ALL JORDENS GODS OCH GULL! SVENSK FÅ STRÄFVA FÖR DEN EGNA HÄRDEN, SVENSK FÅ HVILA UTI SVERIGES MULL! OCH ATT DEN RÄTTEN VÄRNA BLI VI ALLA EN TROFAST SYSKONRING MED HAND I HAND, DET VÄGER FÖGA, HUR VI ÄN OSS KALLA, VI ÄRO ALLA BARN AF SVERIGES LAND. ÄN GÅR JAG, SOM SKULLE JAG SOFVA, FAST JAG VILLE PRISA OCH LOFVA, DEN VARMASTE KÄRLEKS TOLK. DET STORA LANDET. Af Sven Kjersén. DITT HVAD ÄR DET FÖR TROLLDOM, SOM SKYMMER HOS FOLKET DITT VÄSEN FÖR MIG? DET STORA, MIN ANDE NU RYMMER, HUR BLEF DET DESS STÖRSTA BEKYMMER? JAG ÄLSKAR DIG — SVARA M I G! E N BLIXT UR DITT ÖGA, EN KÄRLIG — JAG TIGGER DÄROM, DU MITT VIF!