Darpii öfvergår förf. till sitt ämne: » En undersökning af E. K: taktenskapsteorier ». De gå ut pil, visar han, att förkasta den nuvarande formen för det monogamiska äktenskapet med dess vigsel och löften. Hon angriper detsamma icke emedan hon vill bana vag för det slag af » fri karlek », som endast kräfver fullstandig frihet i njutningen och finner njutningen endast i omväxling. Tvärtom, hon tror på den stora lifsafgörande kärleken och kampar för den, den kärlek, som i sig sjalf ar af så oslitlig art, att den gör hvarje yttre band öfverflödigt. Och denna kärlek skall vara den allena bestammande i samlefnaden mellan man och kvinna, alla fasta former t. o. m, de personliga trohetslöftena skola försvinna, emedan dessa förhindra upplösningen dels af de förbindelser, som knutits af misstag eller af andra orsaker, dels zif dem, dar karleken, äktenskapets enda berättigande, försvunnit. Vid bemötandet af ofvanstiiende satser maste man, först och främst, säger förf., vidhålla samma argument som nyss. E. K. känner icke det verkliga lifvet och de verkliga människorna. Hon vill otvifvelaktigt det högsta och det renaste, men hennes obekantskap med den mänskliga naturen likter henne föresla medel, som blott skola föra till det mänskliga djurets lössläppande. Nar vi vilja skanka frihet, måste vi först göra klart för oss, hvem och hvad vi vilja frigöra. Nan tanke sig blott hur det skulle komma att se ut i ett samhälle, där de sexuella förbindelserna utan några hämmande band och sedvänjor lämnades enbart At individens god ' tycke! Icke den stora kärleken skulle blifva fri utan den lilla passionen, sinnesruset, ombytligheten, den öfvergAende lidelsen, den hjärtlösa egoiemen. Det ar ju i våra stilla och basta stiuider de grundsatser skapas, som skola vara vårt bättre jags förespriikare och vart skydd vid de tillfällen då lidelsen och v %rs känslor äro i uppror och beröfva oss omdöme och tankeförmhga.