Någonting liknande var det också hon kände nu, fastän stämningen icke kom af hågkomster utan af drömmar om framtiden. Hennes föreställning dröjde vid det intryck hon måste ha gjort på denne man, vid hvilken hon sjelf fäst sig så litet, att hon knappt mindes hans utseende. Hon kände att det fans en stor kontrast emellan honom och henne, den fängslade hennes inbillning. Hon försökte att föreställa sig honom. Hon tänkte sig i hans natur någonting våldsamt, som låg och gömde sig under den lugna ytan. Denna obändighet, som hon drömde om, lockade henne, det låg någonting för hennes drifhusvuxna qvinlighet eggande i att tänka sig älskad af en sådan, nästan rå natur. Det var någonting sagolikt och förtrollande, någonting för nyfikenheten retande i att veta sig viljelöst, värnlöst hängifven åt en sådan man. Det var detta Marianne drömde om. Hon hade ett omättligt begär efter att bli älskad, icke som menniska blott, utan som qvinna, och icke blott som qvinna, utan nästan som ett barn, att motståndslöst bäras bort hvart som helst. Att i sina smekningar tämja en Lord Rochesters grymhet, det var hvad som kunde komma hennes hufvud att svindla. Det var en sådan njutning som att åka på rutschbana och känna den hisnande rysningen dervid. Naturer sådana som Mariannes förstå att uppskatta den. Hade Börje Olsson varit fattig, skulle det aldrig fallit Marianne in att tänka på honom, han hade då helt enkelt sjunkit ned till en obetydlighet. Men pappa hade från säker källa skaffat sig reda på, att bouppteckningen efter fadern gått till tvåhundra tusen kronor eller lite mera, och på de två år Börje förvaltat sitt arf hade det visst icke minskats. Och penningen gaf makt och frihet. Börje Olsson kunde nog ta sig en hustru och bära bort henne, och bakom ett äktenskap af alldagligt utseende kunde det nog finnas en Rochester att tämja med mjuka armar. Septemberdagen var ruskig och kall, regnet öste ned öfver gatorna och sqvalade ur alla takrännor. Det hade varit ett studium hur man under förmiddagen skulle kunna göra sig fri från pojkar och inackorderingar, men det lyckades att få dem åstad i kyrkan. Något öfver tio kunde Börje komma.