Vår blick in i evigheten skall mötas af ett sådant öfverflöd af ljus, alldeles som då vi nu från de beskuggade grafvarne se upp mot det der guldskimrande trädet. – Vet du, herr Lundgren har varit så artig och lagt blommor på lillebrors graf; – se här skall du få se! – Det tycker jag om; man ska ’ aldrig knussla med sin kropp. Snön faller i så täta flockar, att vi snart skola bli alldeles öfverhöljda deraf. – Nu har du sjelf sett, – sade den ene. – En förklaring är dock först nödvändig. Sistnämnda lusthus var anlagdt alldeles midtöfver den alnsbreda bäcken och hade sin plats å trädgårdens öfversta terrass. Du ljuger! – utbrast han nu och for med handen öfver pannan. Det var Skogsberg, hvars frånvaro man under närvarande förstämning först nu hade observerat. – Förtusan! Han hade sett huru den unge konstförvandten fortfarande qvarhöll den vackra Hannas hand och att denna ej drog henne tillbaka. – Skål, herr Floström! – „Drinkare och frossare utarmas; i slitna plagg kläder sömnaktighet “, heter det i skriften. Hennes röst qväfdes härvid af häftiga snyftningar. – Min mor, min mor, förlåt mig! Han var af naturen ej böjd för svartsjuka; han hade erfarit så litet af lifvet, att han med skäl borde kunna tro alla om godt; och han hyste slutligen ett alltför stort förtroende för den, hans bjerta valt, för den, som sjelf mött honom med kärlek, att någon som helst misstanke nu skulle kunnat slå rot i hans själ. – frågade fru Carling och betraktade med en gudfruktig min den unge konstförvandten. Kom med! – Jo! Min mor är bekant med fru Lundgren, och jag har för en tid se ’ n träffat det der herrskapet borta hos Lagerlunds. Så mycket roligare kan det nu bli. – bad en af värdarne. Dit närmade sig äfven de unga två och gingo snart med lätta steg fram mellan hänsofna likars hvilostäder. I hjertats tysta gömma kände jag det helt annorlunda August, du måste då ha föraktat mig oändligen djupt Du måste förakta mig än! – En beskedlig karl och en lärd karl till på köpet.