Arbetstimmarna och de yppiga gästabuden i Mainz togo dock slutligen en ända, och den olyckliga Maria Eleonora fick åter sätta sig att gråta. Med alla sina griller och infall kände hon sig som ett hjälplöst barn, så snart den förgudade makens starka hand inte längre låg i hennes. Den stora protestanthären, där svenskarna numer endast bildade själva kärnan, bröt åter upp vid pukslag och trumpetskall. Klockringning och glädjerop hälsade Gustav Adolf i den fria riksstaden Nyrnberg, och som hedersgåva fick han mottaga jordens och himlens glober av silver. Men när han hade övergått Donau och kom till bäjerska landamäret vid floden Lech, då väntade honom Tilly bakom sina förskansningar på andra stranden. Förgrämd och vredgad, grubblade den gamle ännu på nederlaget vid Breitenfeld. Det syntes honom, att han aldrig med lugn skulle kunna sluta sina ögon, om han inte först fick hämnas en sådan skymf för hans krigarrykte med en seger. »Hör hit, gossar», ropade konungen till sina ryttare och red ut i den gyttjiga strandbädden på andra sidan. »Femtio riksdaler åt den, som tar reda på djupet i floden!» En dragon förklädde sig då raskt till bonde. Han vadade ut i den strida och forsande alpfloden och kände sig för med en lång stång. Virvlarna stego honom snart ända upp över midjan, och Tillys knektar stodo och skrattade åt hans spelade fubblighet. »Är du alldeles tokig, din bondtamp, som bara kliver på!» sade de. »Floden är ju tjugutvå fot djup.» Det var goda upplysningar för den flinka dragonen. Med jämmerligaste röst bönföll han då männen, att de i all barmhärtighets namn skulle hjälpa honom över från de grymma svenskarna. En av knektarna drog av sig kläderna och gav sig ut i vattnet för att draga stackaren över med stången. Därigenom fick dragonen se, hur pass botten sluttade också på den andra sidan. Mer behövde han inte lista ut för den gången. Han låtsades att bli rädd och kravlade drypande upp igen på det torra, så att den nakna och frysande knekten förargad måste vända om.