Beklagligen hafva de närmare omständigheterna vid de flesta af dessa färder blifvit helt och hållet bortglömda, och att vi om en eller annan erhållit några torftiga underrättelser, har nästan alltid berott på någon anmärkningsvärd olyckshändelse, på rättstvister eller andra förhållanden, som föranledt myndigheternas ingripande. Detta är till och med fallet med den berömdaste af dessa färder, kosacken Deschnews, rörande hvilken några underrättelser blifvit räddade endast derigenom, att tvist uppstod mellan Deschnew och en af hans kamrater om upptäcktsrätten till en hvalrossbank på Kamschatkas ostkust. Denna färd utgjorde dock en verklig upptäcktsresa, företagen med regeringens bifall, dels för uppsökande af några stora öar i Ishafvet, rörande hvilka en mängd berättelser voro gängse bland fångstmännen och infödingarne, dels för utvidgandet af ryssarnes skatteområde öfver de ännu okända trakterna i nordost. Deschnew afreste den 1 juli 1648 från Kolyma som befälhafvare för en af de sju, med tretio man bemannade kotscher11, af hvilka expeditionen utgjordes. Rörande fyra af fartygen saknar man hvarje underrättelse. Antagligt är, att de snart vände åter, ej att de förolyckats, såsom åtskilliga författare förmodat. Trenne under befäl af kosackerna Deschnew och Ankudinow samt pelsjägaren Kolmogorzow kommo lyckligen till Tschuktskojnos, efter hvad det tyckes, i isfritt vatten. Här gjorde Ankudinows farkost skeppsbrott, hvarvid dock manskapet räddades och fördelades på de tvenne andra, som snart blefvo skilda åt. Deschnew fortsatte färden längs Tschuktscher-halföns ostkust till Anadir, som uppnåddes i oktober. Ankudinow tyckes till och med hafva uppnått Kamschatka-flodens mynning, hvarest han slog sig ned bland infödingarne och slutligen dog af skörbjugg.