– Jag såg det sjelf jag såg det sjelf ack, var min tro på er en villa? – Jag tror fullt och fast, att aldrig någon välsignelse kan finnas der icke derför att det är byggdt på den grund, der ett kloster stått, men om det är sannt, att fädrens missgerningar gå in på barnen till tredje och fjerde led, så kan aldrig någon lycka komma att tillfalla dem, som bo på en egendom, hvars grundläggare visat så mycken hårdhet och grymhet. – Då blifva vi äfven qvar, ty vi kunna icke lemna vår far i sticket. Grefvinnan: Icke som surrogat, utan som vängåfva, erbjuder jag er nu 20,000 daler silfvermynt, och en lika stor summa åt hvardera af edra döttrar, då de träda i gifte. Är det någon hederlig man, hvars tycke du vunnit, och som vunnit ditt tillbaka, så begärde han dig af din far. – Jag anser det icke orätt, att grefvinnan besitter Klosterås, men jag skulle tro, att det vore rigtigast handladt, om fru grefvinnan, på grund af major Stjernpalms moraliska rättigheter till detsamma, erkände dem, och i aflrädesafgift bestämde sig att lemna honom en nöjaktig summa. Sällan, prisad vare Gud, infinner den sig under lifvets vanliga förhållanden. Margaretha: En sådan tanke har aldrig fallit mig in, men det är så lugnt och godt att slippa tänka på det man icke förstår, utan lita på dem, som Gud gifvit oss till stöd, råd och hjelp. – Jag svarade dig då, som nu: ” jag vill på en gång vara din maka, din dotter och din vårdarinna ”. Rösten, som hon hörde, och personen, som hon såg, betraktade hon, som tvänne till hvarandra oförklarliga motsatser. Gående rakt fram till hans skrifpulpet, tog hon en nyckelknippa ur sin kjortelficka. Hon dröjde att svara, men slutligen yttrade hon: O, må min själ bli lika ren och klar, Som källans våg, och om jag far, Som hon, bland klippor, skog och vilda trakter, Jag dock omhägnas utaf blida makter! Ännu några ord.