berättade mig i går, sofva 6 nätter i veckan, tillbringande blott natten mellan fredagen och lördagen hemma i sitt hus. Nu funnos här längs ena väggen uppstaplade gamla luntor och papper till stor mängd, hvilka, som det tycktes, ej voro af något särdeles värde. Sheikhen skall nemligen, efter hvad Mohammed berättade mig, sjelf pläga handla med böcker. Vi suto här på en öfver golfvet utbredd matta, kallad hasir, och pratade allehanda. Bland annat frågade han helt apropos, hvarföre jag ej bekände mig till Islam; hvarpå jag svarade, att jag ej uppenbarligen kunde det af fruktan för min konsul och mitt land, men att jag alla dagar läste min Koran och ofta höll mina böner på deras sätt. Härvid tycktes han bli ganska nöjd och mente att allt var väl, då det var väl mellan Herren och mig. Han bibehåller allt i mina ögon samma enkla patriarkaliska värdighet, och jag bär största aktning för honom. Derefter spatserade jag i det härligaste, ljufvaste väder, en äkta sydlig eller östlig aftonstund, med blå himmel och milda lysande stjernor. Satt hemma hela förmiddagen, då jag hade besök af Spitznagel, äfvensom långt in på eftermiddagen och väntade bref med den i dag ankomna posten, men förgäfves. Orolig och modfälld deröfver gick jag ut, spatserade i trädgårdarne en stund, och gick sedan in i Attarin-moskén, der shekh Soleiman ej hade varit på hela dagen, i anseende till någon liten opasslighet. Jag träffade hans son och muezzin, hvilka kokade kaffe åt mig inne i khulveh, der vi suto och gräfde i pappersluntorna. Sedan kom en tredje till dit, då jag råkade läsa upp ett och annat för dem och säga: detta handlar om det och det. Härvid talte de mycket sinsemellan, att jag borde bli moslim &c. Nu kom folket till aftonbön, hvilken de äfven förrättade, sittande jag ensam inne i khulveh. Efter slutad bön kom muezzin in till mig med pipan och började med det vanliga: Inle ragil tajib och baka tohibb il moslemin &c. Jag gaf honom för hans kaffe och hans beröm tillsammans