Jag såg det arma djuret. Blod och röta rände från nos Och klövar jämte saliven från oxens mun. Ingen brydDe sig om honom, han stod där tills han dog, och det Midt i ett stall där fem och ett halft par stora och Starka kamrater till honom jämte minst 25 ungstutar Var i samma stall, och 3 stycken kor som tillhörde Statare vid den gården. Inte ett djur blev smittat mer Än den ovannämnda oxen. Inte var det frågan om Nerslaktning av varken får eller fjäderfä. Så änskönt Den oxen stod bland dem flera dagar, kan ej minnas Hur många. Det var ej kraftfoder på den tiden, ty Inget av den sorten var i handeln. Dessa djurs föda Bestod av råghalm, havrehalm och kornhalm. HöFoder bestods dem också när de arbetade. Det var Grovt gräs, vuxet på en rysligt vattensjuk mark, så De åto hellre halmen. Höet var taget på ett mycket Stort område å den där Kvärrestadsån (Örupsån) Innan den blev upprensad. Så vad skall man tänka Om den nuvarande generationen? De tror alltför Mycket om sig själva på upplysningens väg, de Tvingar andra människor att tro blindt (och ävenså Lyda), men jag blir väl beskrattad över mitt opus. Ledsamt nog häri ovan sagt finnes endast 2 männiSkor kvar i livet, som vid Gud kunna intyga detta, Den ene 68 år, den andre 65 år, alla de andra äro Lagda i sina gravar. Finns det något av detta som passar att omnämna, Får redaktionen själv avgöra. Det kan snarare vara En giftig insekt som djuret under sommaren eller i Fodret intagit, av den sorten är ju legio skadliga både För djur och människor. Tecknar med all högaktning Magnus E. Persson Tomegatan 130, Tommelilla