Det var de, som lefde i jämförelsevis lyckliga förhållanden, hade goda herrar, som tänkte för dem och sörjde för dem. De räddes vid tanken att behöfva bli själfständiga varelser. Hvad skulle de göra med denna frihet, som de ej fått lära sig att bruka? Ett liknande förhållande återfinna vi i Ryssland, då lifegenskapen upphäfdes. Denna åtgärd väckte ej heller oblandad glädje. Mången lifegen bad t. o. m. att få tjäna sin herre som förut. Han visste ej om någon annan tillvaro och kunde ej vara sin egen herre. Nu går ett rop ut bland världens kvinnor: " I ären icke blott kvinnor, utan äfven människor, medborgare i samhället. I boren också hafva medborgerliga rättigheter och bära ansvar för dem. " Och många kvinnor svara såsom fordom negerslafvarna och de ryska lifegna: " Lämna oss i fred! Vi äro nöjda med vår lott. Låt oss njuta vårt ostörda lugn! " Det är onekligen ganska vackert att vara nöjd med sin lott, men det kan dock innebära icke så litet af liknöjdhet, egoism, ja, feghet. Man frågar icke efter om andra ha lika stor anledning att vara nöjda med sin lott i det samhälle, hvars lagar de äro skyldiga att efterlefva. Därför att man själf genom förhållandenas makt sluppit undan trycket af orättvisa lagbestämmelser, anser man sig ha rätt att lefva i en lycklig okunnighet om både att det existerar orättvisa lagar och individer, som lida under dem. Kvinnorna äro för öfrigt genast färdiga att lugnt slå sig till ro med det trösterika traditionella slagordet: " Kvinnor behöfva ej bry sig om lagstiftning. " I MELLINS FOOD sanning ytterst bekvämt! Men är det verkligen också alldeles säkert? Behöfva icke kvinnorna lyda lagarna? Är icke en kvinna lika väl som en man skyldig att stå till svars inför strafflagen? Är icke en kvinna förpliktigad att fullgöra skattelagens bestämmelser? " De, som lyda lagarna ", säga amerikanarna, " böra deltaga i lagstiftningen. " Men hos oss tyckes flertalet kvinnor vara af den åsikten, att mer än hälften af samhällets arbetande medborgare icke bör hafva något som helst att skaffa med stiftandet af de lagar, som de själfva skola efterlefva.