Leo såg förmodligen ut som en förvirrad somnambul, en drogad zombie när han steg in på Salzers restaurang för att än en gång äta lunch med Stene Forman, för att rapportera senaste nytt, off the record, som man sa i Vita Huset. De hade fått lite annat att snacka om nu, annars var det bara Ali-Spinks som gällde. Henry och jag var helt övertygade om att Leo hade polare på Järnet och att han skulle komma hem igen nu när poliserna satt sigill på hela kåken och rivmästaren startat sina grävskopor. Nyfikenhetens skvaller är en last, likgiltighetens lugn en dygd. Snart satt Leo och en del andra grabbar från skolan och lyssnade på The Beatles och Verner hade till och med börjat röka, det hörde liksom till den nya stilen med håret i lugg och boots på fötterna. Den unge, arge litteraturvetaren från Uppsala såg knappast någon ljusning tacka för det, tyckte jag själv men kunde utverka nåd över några författare som tragiskt nog inte längre var på den så kallade tapeten. undrade Henry. Jag stängde dörren till biblioteket, satte mig vid skrivbordet för att till att börja med sortera bland alla papper. Det fanns en sanning förborgad bakom varje kuliss och Leo hade uppenbarligen stött på en sådan. Stockholm kunde aldrig bli som de, försöket verkade närmast löjeväckande. Morfar hade inte mycket beställningar nu för tiden, det var mest blygsamma ekor till sommargäster. " Vad kan jag aldrig undvika? " I strålarna från antagonistens ögon blev Henry lite matt och mindre hatisk. Kanske var det rent av just den här midsommarnatten som Leo svor ormen sin hatfyllda dyrkan för att han i ett slag själv förstod att han var otröstlig. " Tjohooo! " Boken blev desto mer ett begärligt byte för intellektuella mods och provies som gick runt och stal böcker i affärerna. Leo Morgan gick i sjätte klass och hade rätt mycket läxor, uppgifter som han alltjämt skötte klanderfritt på kvällarna efter middagen. frågade jag. Den ena gången var då hans svärmor dog, den andra då han under ett högtidligt besök fick se Waxholms fästning, Oscar Fredriksborg. Henry tackade för omtanken men lät meddela att han inte hade tid. Men är det inte lite varmt, he-he. " Han tillhörde dem som gick på caféer. " Jag måste bara säga till Henry. " Jag hade liksom ingen distans till det här.