I Jenas utkant mot sydväst, midt emellan Engelgatter och den sydvästra stadsporten Neuthor, låg ett tvåvåningshus midt i en yppig trädgård. Där prunkade storblommig hortensia bredvid rakstängliga liljor; där dignade träden af blåa saftiga plommon, doftande pärsikor och stora päron; sparrissängarna sträckte sig prydliga och raka, och vinrankan dolde tät och kraftig muren, som skilde trädgården från den en klyfta liknande dal, som Leutrabäcken bildar, då den här kröker sig omkring en del af staden. Från husets öfre våning såg man vidt ut åt de sköna höjderna kring Jena med deras dunkla furuskogar och ljusa löfverk. Härligt var det att skåda ut öfver Saales leende, glada floddal med ängar lika friska och blomprydda som de, hvilka omgåfvo organisten Unbehauns lilla stuga. Månget ljust minne drog därvid genom skaldens själ. Ty huset och trädgården blefvo Schillers och Lottes nya hem, deras eget, köpt af dem själfva för 1200 thaler. Det är stora bestyr, som nu vänta Lotte. Eget hushåll, barn och tjänare. Det är annat än att få gå till det Trädgårdshuset i Jena. af husvärdinnan dukade bordet. Akta väl, kleine Maus, att ej din skald störes! Hör, hur han nyss leende sade till vännen, som besökte honom: ’Jag älskar hemmets bestyr, men jag vill inte gärna höra hjulen gnissla.’ I trädgårdens ena hörn, just i vinkeln, där Leutra böjer af emot Saale, bygger skalden sig en liten stuga, ett litet trädgårdshus. Det är nu hans älsklingsplats. Hit flyttas hans skrifbord med violerna, liljorna och feen i lådan. Och hit begifver han sig, när dagen skymmer, för att ostörd lyssna till de tankar som diktens gudinna hviskar i sin älsklings öra. Aldrig glömmer Lolo att i förväg ställa dit den kopp te eller vinchokolad eller den flaska gammalt rhenskt, hvarmed han skall uppfriska sig under nattens ifriga arbete.