LILLY. Ja men sedan? Framtiden? Den kan du inte svara för. VIGGO. Kan du det? LILLY. Jag tycker, att jag kan. Vi kvinnor känna visst i allmänhet djupare än ni män. VIGGO. Derom tvista de lärde. Men de lärde äro partiska det ligger nästan alltid en olycklig kärlekshistoria bakom deras visdom. De gamle ungkarlarne säga: »ha! kvinnorna äro trolösa!» De gamla ungmörna: »ha! männen äro flyktiga!» Men historien lär oss, att det fins flyktigt och trofast folk både bland män och kvinnor. LILLY. Då måtte olyckan vara den, att de trofaste alltid förälska sig i de flyktige. VIGGO. Alltid? LILLY. Ja, eftersom en af dem alltid tröttnar. VIGGO. En sådan liten pessimist! Skrattar. Och så menar du, att eftersom du sjelf är en mycket trofast liten tös, så ... LILLY. Du får inte göra narr! VIGGO smeker henne. Kära barn! Hur kommer du på så dystra tankar? LILLY. Åh, jag har exempel nära till hands. VIGGO. Erna och Henrik? LILLY. Ja. VIGGO. Hvad vet du om dem? LILLY. Åh, du tror väl också, att man inte har ögon, fast man är ung och oerfaren. Han är så svartsjuk och oresonlig. Och Erna VIGGO. Hvad är det med henne? LILLY. Jag vet knappt. Men jag tycker ibland, att hon ger honom anledning till det. Tror du, att hon håller af honom? VIGGO. Hvad tror du sjelf? LILLY. Hon har blifvit så underlig på den sista tiden Ja, det började strax efter det Louise kommit tillbaka. Hon är så nervös, så häftig ja, ibland tycker jag, att hon är riktigt elak. VIGGO.