Detta kan i ryggläge vara potentiellt lungskadande, och för att effekt på mortaliteten ska kunna ses måste patienterna kanske vårdas under längre tid i bukläge. Högre tidalvolymer och lägre PEEP-nivåer användes i dessa studier. Båda studierna startades innan behandling med höga PEEP-nivåer och låga tidalvolymer blev etablerad vid ARDS Hjärtat vilar i bukläge mot sternum och tynger inte ner på dorsala delar av lungan som i ryggläge. Behandlingen bör sannolikt reserveras för dem med de svåraste syrsättningsproblemen. Sekret dräneras också lättare i bukläge, och i den här refererade studien visades också lägre frekvens av VAP (ventilator-associerad pneumoni). I bukläge förbättrades oxygeneringen. Trots förbättrad syrsättning och en potentiellt lungskyddande ventilation har nu två studier misslyckats med att visa förbättrad överlevnad [1, 2]. Buklägesbehandling av intensivvårdspatienter är nu en etablerad metod, och ca 70 procent av patienterna förbättrar syrehalten i blodet vid behandlingen. Den aktuella studien [1] omfattar 413 patienter vårdade i bukläge och 378 patienter vårdade i ryggläge. Medelvårdtiden per dygn i bukläge var 8 timmar, vilket innebär att patienterna vårdades 16 timmar per dygn i ryggläge. Hypotesen bakom förbättringen är alveolär rekrytering, redistribution av ventilation till dorsala delar som fortfarande är perfunderade, jämnare distribution av tidalvolymerna, som ett resultat av att lungans form passar bättre till bröstkorgens form. Författarna till båda studierna är i efterhand kritiska till sina upplägg. (acute respiratory distress syndrome).