Skam och sorger, skuld och ånger, afgrundsdjupens alla bittra dödsskrin blifva ord, som glittra, ord, som dofta på hans tunga, blifva stolta ord, som ljunga djärft mot själfva ljusets boning, tills de röra, tills de böja vreda gudar till försoning, till försköning, när de djupens längtan röja. Gudar lyssna, gudar tiga, när ur iöcknen öfver jorden blodrödt varma skaldeorden såsom purpurskyar stiga. De fördunklas ej af glansen i det strålrikt gudahöga. Själfva äro de en strimma af det allra högsta höga, som ock gudarna förnimma. Stilla sänkes ögonfransen öfver aHvist gudaöga, stilla gudatårar glimma. Lycklig skalden! Där i smärtans djup han sväfvar, äger ingen sådan makt att lyfta vingen mot det land i anad eter som är ljus, som uppenbarar allt det högstas hemligheter, gudars liksom mänskohjärtans. Lycklig skalden, som får fånga allt, som älskar, längtar, lider ordlöst bland de tallöst många stumma under skumma tider! Lycklig skalden, som får fånga alla stumma hjärtans strider, allt, som blott i suckar kvider, i musik, där allt förenats, där allt skumt och kvalfullt renats till en himmelsk harmoni, som den trötte vederkvicker och som ljufligt lögar själen ljus och fri! Lycklig skalden, om han känner och förstår den eld, som bränner hög och helig i hans bröst! Säll är den, hans sång hugsvalar, den är bot och mod och tröst. Ord, som dofta på hans tunga, ord, som stråla, ord, som sjunga, äro här i sorgens dalar blott en samklang utaf rop ur allas bröst och ett gensvar från en evig gudomsröst. OSCAR STjERNE. » » • • * • • » v För hudens v&amp;rd oc h ansiktets skönhet J. SIMON, PARIS. Enda skönhetsmedel som Icke Irriterar huden.