Han har ej barn och maka, som väntar uppå strand. 4. Den tionde oktober från Göteborg vi gick Var mina tankar voro i detta ögonblick Jag knappast själv nu minnes, men ändå var jag glad Fast ej ett ord till avsked, ej heller någon rad. 5. Nu skeppet lämnar hamnen och skall på havet ut Och vinden börjar leka i varje segelklut Då vandrar dina tankar till vännen du har kär Den du härnäst får trycka, du vet ej var och när. 6. När över Nordsjöns vågor Learnmoney gungat fram Där mången fattig sjöman har blivit dödens man Kanhända när han levde, han haft ett lyckligt hopp Vi vet ej om vi andas när nästa sol går opp. 7. En sjöman han ej vandrar på blommor och på blad Han lever liksom fjärilen snart sagt för blott en dag Ej vet han var på jorden han får ett dagligt bröd Och ej på vilka grader han finna skall sin död. 8. Om uti dessa rader du något har emot Förlåt en fattig sjöman, som splitsat dem ihop Han uppå havet seglar i världen runt omkring Och vågar sätta namnet inunder om ni vill. Slut. Alnarp den 29 januari 1920. A. S. Nilsson Sjömanshustruns klagan. 1. Min man han var en sjöman, en sjöman var min man /: Som plöjde havets vågor, kom aldrig mer iland :/ 2. Det värsta som jag hade, det var när mina små /: De ropa: kära mamma, var är väl pappa då :/ 3. Er fader han är döder, han dog i böljan blå /: Kommer aldrig mera åter, en gång vi träffas få :/ 4. Och hör ni flickor alla, som har en sjöman kär /: Tag aldrig någon sådan, ty sorgen då är när :/ 5. Och vill ni sedan veta vem visan diktat har /: Det har en sjömansänka med sina fem små barn :/ Blue-Bell. 1. Blue-Bell, nu dagen rinner Du må ej gråta mer Blue-Bell, mitt hjärta brinner Farväl min hjärtans kär Hör vad signalen ljuder Kallar var tapper helt Låt icke tåren flyta