Det var för märkvärdigt, att när ett bref från Paris nyss anländt, så var Anderson alltid särskild! rik på förslag till g årdens förbättring. Då måste friherrin­ nan säga honom, att hon inte hade råd till dylikt, ty hon skulle skicka pengar till unge baron. " Anderson kan väl förstå, att det är dyrt att lefva i Paris. " Men det kunde Anderson sällan förstå, och någon gång lyckades han v erkligen med sin diplomatiska talang att förmå friherrin­ nan att sända ett nekande svar till so nsonendiplomaten. Dock kunde han trots alla sina bemödanden ej förhindra, att gården biet belastad med ännu en inteckning. Och så en dag kom d et tillintetgörande slaget. Ett bref från legationen i Paris, ett bref med främmande handstil, förmälde att unge baron rymt från världsstaden, efter­ lämnande totalt tilltrasslade affärer och ett par växlar med förfalskade namn. Ville hans släktingar i ' Sverige träda emellan för att rädda honom, eller skulle han efterspa­ nas och anklagas? Gamla friherrinnan satt i sitt soffhörn stel och blek med det ödesdigra brefvet i han­ den. Men hon grät ej och tvekade ej ett ögonblick om hvad som borde göras. Hon ringde och betjänten trädde in k orrekt, slät­ rakad och artigt bugande som alltid. " Hvad befaller hennes nåd? " " Säg till att droskan skall köra fram. Jag skall fara till kronofogdens. " " Ja, hennes nåd. Men ur säkta att jag fr å­ gar, hur hennes nåd ämnar ställa med den där täckdikningen, som Larson talat om? " " Ja, min käre Anderson, den får väl någon annan styra med. " Det svaret var så häpnadsväckande, att Anderson inte kom sig för att säga något mer. Och när friherrinnan kom ' till krono­ fogdens, så var saken snart uppgjord. Hen­ nes salig mans namn, som med ära burits af släktled efter släktled, fick på inga villkor fläckas, och eftersom det ej fanns någon an­ nan utväg, så måste gården med inventarier säljas så fort som möjligt. Det räckte ej till betalning af alla unge barons skulder, men det räckte till de förfalskade växlarne och något dessutom.