Vid non-Hodgkin-lymfom har effekten av behandling med t ex monoklonala antikroppar mot anti-CD20 rapporterats vara god vid lågmalign, follikulär sjukdom med begränsad tumörbörda men sämre vid högmaligna subtyper eller vid fulminant, snabbt progredierande sjukdom. Hos patienter med hematologiska maligniteter bör aktuellt antigen uttryckas i liten mängd av hematopoetiska stamceller. Trots stor klinisk erfarenhet av denna nuklid kan den komma att ersättas av andra. Ett område som kan kallas » radioligandterapi » (applikation av receptorligander för att föra fram radionuklider) är även på väg att utvecklas [16]. Biverkan kan begränsas Hittills har majoriteten av patienterna uppvisat en reduktion av andelen blaster i blod och benmärg, men inga kompletta remissioner har ännu noterats. Några av de vanligast använda radionukliderna vid radioimmunterapi listas i Tabell II. Även i sökandet efter optimala målantigener för kliniskt bruk har framsteg gjorts. Teknologin att framställa stora mängder monoklonala antikroppar (mab) har också utvecklats dramatiskt. Även större, ablativa stråldoser har levererats med komplexet 131I-anti-CD20 Dock har a-strålare en stor potential att ge god effekt mot enskilda spridda celler, eftersom endast ett fåtal sönderfall räcker för att inaktivera den målsökta cellen.