– Jag har ej sagt att jag egentligen tror, jag endast anar, och för att vara ärlig – hoppas det. Här föreligger enligt läkarens utsaga egentligen ej någon anledning till oro, ehuru jag har förnimmelse af att denna operation skall ända mitt lif. Jag anser, att om du blifvit kall nu i natt, då du varit ute med mig, så måste jag stå till ansvar också inför din fästman. Men ett ville jag – att du aldrig skulle glömma mig. Axel stod ett godt stycke på sidan om grafven. Det var din rika, inåtvända natur, din personlighet, som dref mig att göra alt för att vinna dig. – Måtte alt godt beskydda dig, Tora. – Ja, han har varit ömtålig ända från barndomen, men isynnerhet det sista året har han sett dålig ut. Jag begagnar här dina egna ord, som innebära alt. För sin hälsas skull blef mannen tvungen att resa utrikes på några veckor. Där insjuknade hon häftigt och läkaren, som genast eftersändes, skakade betänksamt på hufvudet. Jag tror mig förstå, att Ni törstar efter samma ideal, att Ni gör det med lika stor lidelsefullhet, därför att Ni – kanske likasom jag – anser släkkandet af denna törst som en utopi, en hägring, som Ni fruktar att aldrig nå. – Åter klang där bitter ironi i tonen. Jag reser ock hem efter någon vecka. Du borde veta att ett par grå ögon äro mig kärare än den mest strålande ljusblå vårhimmel. Gång efter gång läste hon Axels bref. Ni skall skapa ett hem åt honom, som Ni älskar, Ni skall göra honom lycklig. Jag känner mig som bedöfvad, isynnerhet af tanken att du möjligen skall dö. Hans besök hade således varit henne pinsamt. – Säg icke det. Anna hade utbedt sig att få bo på sjukhuset, och man ansåg det omöjligt att af böj a den unga hustruns begäran. Farväl – förlåt, vill du kyssa mig ännu en sista gång. Han hade talat med henne om vänskapen mellan man och kvinna och i olika tonarter för henne sjungit vänskapens höga visa. – Kära barn, då du blir förståndigare skall du inse, att detta skrik af den stora publiken inte är något eftersträfvansvärdt.