När de äntligen hittade djuret, visade det sig vara en varulv. En olycka kommer aldrig ensam, sa man. Kom fram med det. Och när den tog språnget, mindes hon i bråkdelen av en sekund sin blus, den blåblommiga, den bit bomullstyg den rev av och slet i små små stycken. Men så händer det besynnerliga att hon tar till sig människobarnen som sina egna, hon sköter om dem, ger dem mat, uppfostrar dem till ett liv som vargar. Och hon letade i skrivbordslådan efter det tidigare kvittot, men det fanns inte där. Bara en av många besynnerliga förfrågningar. Jag sov i ett dygn. Du kan ge dig tusan på att det är mitt allvar. Då och då brukade Ellinor burra upp sitt hår med små hastiga rörelser, så att kvällssolen reflekterades i det med röda blänk. Som en liten nätt sjöjungfru sjönk Ellinor avslappnad ner bland kuddarna i sin egen värld av sjöanemoner och vattenväxter, tång och hemliga havsgudar. Jag ville höra om han kände till något i det sammanhanget. Hon hade inte sett det nya manuskriptet. Men det här kan du inte klara. Har det gått upp för dig att vi sitter i en fälla? Hon såg på bältet och såg upp på honom. Nu också i köket. Vad var det i den där sprutan? Jo, förutsatt att jag tror på det. Tom stoppade en patron i vardera pipan och smällde igen bössan, han log för sig själv och satte sig på huk bredvid Anna. Vi har redan ett par, behöver inte fler och är för övrigt bara intresserade av europeiska vargar, inte av de stora kanadensiska. Han kastade en blick ut över sjön och dess nattliga inramning. Men jag kan ju fråga min syster, GERDA ... Det var som att trycka på en knapp, det strömmade ur honom, han lever ett enformigt liv på dagarna och odlar sen sina ockulta intressen på fritiden. Just det. Menade hon verkligen det hon hade sagt, var det hennes allvar? Hon log mekaniskt med breda vita tänder, vibrerade med näsborrarna på en kort näsa, som om hon vädrade något, och de bruna ögonen, som låg djupt i ansiktet och var utan ögonfransar, verkade nakna, som om de var påklistrade.