Men emedan desse byar, som sig emellan icke ägde laga skillnad, ej eller voro från kronojorden Hällesiölandet, hvilket dem år 1666 upplåtet blifvit emot årlig afrad twå daler silfwermynt, genom laga märken skilde; så har Rätten dem därifrån då afvittrat, samt efter 1742 års instruction pröfwat skjäligt bibehålla dem vid [fol. 85v] en skatterymd som utgjorde sjutusende femhundrade geometriska tunneland inom på den gjorde affattningen afprickade märken, under hvilken skogsoch ägowidd sjöar och hemägor dock icke voro inberäknade, men hvarwid likväl borde för berg, myror och annat odugeligt land afgå tre femtedelar. Alt såväl af skatteskogen som Hällesjölandet därutom låg är för krono ansedt och förklaradt, men byemännen tillstånd lemnat at efter förra vanligheten därpå nyttja mulbete, fiske, samt djuroch fogelfänge; dock har Afvittringsrätten ej kunnat i brist af fullständig instruction utlåta sig öfwer byarnes påstående angående nyttningen af de [fol. 86r] slåtter på kronoafradslandet, som de där förr haft. Nu förebragte hemmansåboerne det hafwa de wäl intill denna tiden nyttjat utom den tilldömde skatteslåtten, någon skogsslått på Hällesjölandet hvarutom de ej eller skola kunnat hemmanen uppehålla. Men emedan sådan nyttning skal wara osäker, då de därom icke äga något vist lof och tillstånd, samt både desse och de på skattedelen warande slåttestycken såwäl som mulbetet, skola vara för trånge, litet bärande och af svag jordart; så anhålla de at komma i åtnjutande af sådana ägor och förmohner, som den förnyade Kongl. instructionen af år 1770 förunnar, och hvartill Hans Kongl. Maij:t [fol. 86v] uti dess nådige resolution den 21 sidstledit år uppå Forss, Hällesiö och Håsiö sochneboers underdåniga ansökning, bifall meddela täckts, hwarwid dock deras tanke icke är, at Ljungå finbladiga sågwärk eller någre nybyggare