Rättssom i det moderna samhället förvillade mina tes vilja öfvergå till ett bestäm dt beslut. Hon begreppen annorlunda, handlingar, tankar, åsikbegrepp, allt, som urskuldade; jag låg verklikämpade en kamp, fylld af smärta och kval ter annorlunda. — Men eftersom man j u på- gen där ensam inför lifvet och döden. Då, — och nu var han återkommen från sin två- står, att mänskligheten går framåt, måste jag när jag ville förstå gåtorna och spränga beåriga resa, nu hörde hon hans raska steg utanj u tro, att tideu tagit ett jättesteg i den riktgränsningen — och fann mig så vanmäktig för — nu stod han inför henne. ningen. Jag vill därför icke alls anklaga tiden. och så skuldbelastad, då måste jag bli som Det var så öfverväldigande att se honom Mina begrepp voro visserligen i början förvirett barn för att få frid — och som en vilseigen. Ett uttryck af strålande, hänryckt lycka rade, men de börja reda sig. Det föreföll mig kommen liten båt seglade min farkost i n i drog för ett ögonblick öfver hennes ansikte, först underligt, att orden plikt, trohet skulle hamnen. Vill du nu anförtro ditt lif åt mig, medan hon, följande sin första impuls, räckte anses för föråldrade, tråkiga och enfaldiga beElsa? » » Du menar - — du vill säga —? » sade hon grepp, och att den egna viljan skulle ersätta honom, båda sina händer. med halfkväfd röst. dem, men jag fann, att det var en mycket » Hjärt! » lättare väg att komma fram på. Det var j u » Att jag blifvit en kristen, » sade han. Han ville draga henne intill sig, men hon mycket angenämare att söka så mycket som Hon stod tyst några ögonblick. släppte hans händer, gick ett par steg tillbaka, möjligt framhäfva sig själf, sin egen person» Äfven den muren emellan oss, » sade hon och det hänryckta uttrycket försvann. lighet, än att böja sig under andras. Där sakta.