E — g har såsom den frimodigaste velat jaga oss in bland den stora » allmänheten », medan hon och V. — » blanda bort korten », vågar jag ej skrifva i damernas tidning utan — leka » kurra gömma » med oss bakom skolan. Där står hon så ledsen och säger: » Det finnes väl knappast något, som mer kalfatras än skolor och skolarbetet. » Och när hon i sina tankar fått in oss bland » allmänheten », ser hon så snällt och förstulet på oss, liksom ville hon åter locka fram oss, och säger: » Och klart är ju, att en institution med så genomgripande betydelse för oss, som skolan har, skall äga allmänhetens in681 — tresse i högsta grad. » Hon tror ändå, att hvarken vi eller » allmänheten » skola springa vår väg, utan fortfarande ha intresse för henne och saken. Men nu inträffar det märkliga, att hvad som här af E. uttalats, ej har något att göra vare sig med » skolan » eller » allmänheten », utan är helt enkelt en privat affär mellan föräldrar och målsmän och vissa lärare eller lärarinnor. Skolstyrelse och skola bestämma o m lokal, läsordning, lärokurser, lärarepersonal m. m. men aldrig har jag, mig veterligt, lärt känna en skola, som ålägger en lärare eller lärarinna att fordra » bredvid-läsning », att i tid och otid hota med underbetyg, utsätta skrifbetyg för hvar skrifning, att akta sig för att ge litet oförtjänt beröm m. m. Nej, se allt det där är då bestämdt lärarens privatsak, så länge däraf ej uppkommer allt för stort trassel. Men barnen och föräldrarna känna det där långt bättre än skolan känner det. Så snart barnen kommit hem från skolan och sett på sitt schema till följande dag, får man höra, hvilka lärare och lärarinnor de ha, och man får äfven veta, hvad de fordra och huru de gå till väga. O m mångfaldiga lärare och lärarinnor har jag hört, att de aldrig använda de af E. påpekade medlen, men ändå ge få underbetyg och få af dem få » kvarsittare ». Om många har jag återigen hört, att de dagligen använda dessa medel och ännu flere och ge många underbetyg, sänka sina och andras betyg och — få många » kvarsittare »!