Men nu reste sig en liten hjärtängslig flicka, som med största spänning följt förhandlingarna, torkade sina ögon med afviga handen och sade: Joel strök upp sin ljusa, yfviga lugg. Det slog far och mor med detsamma. » Såå », sade församlingens herde och strök sig med handen öfver ansiktet. Och där inne satt hennes Lena vid fönstret och antog i halfskymningen en fantastisk gestalt, medan dagens sista bleka ljus göt sitt svaga skimmer öfver hennes ansikte. Ja, blif inte förskräckt, Lena! Blek och skälfvande och med gråtande tårar lämnade denne sin bänk; det var lösare virke i honom. Det var kärlek! Till mångas förundran, och ej minst fars och mors, köpte verkligen den hemkomne Laggbo-pojken Ljungbo, och med reda pengar betalade han det lilla trefliga stället. » Vi ha ingen häst. » Och detta grep Anna vida mer än själfva fallet. Ser du », fortfor hon dröjande, » det var så, att Anders talade om – om Klas Hjälm. » Här tog hon sin makes hand och tryckte den hårdt. Och så kommer jag ut på kommendering och blir korpral och » Det var en sak, som Anna inte hade någon reda på, men det lät här nästan som hemma, tyckte hon. » Du skrifver väl ett bref till mig någon gång, medan jag är borta », bad han och såg henne ömt i ögat. Åh, det var för märkvärdigt! » En sådan jämmer för en fattig bondjäntas skull! » utbrast han. Patronen, som åtskilliga år därefter lämnade detta jordiska och på samma gång alla sina ägodelar och jordagods till en halfbror, till det yttre hans fullkomliga motsats, satt på en stol i sitt arbetsrum. Jag skulle ner till Berga först och går sedan öfver skogen till Storbo. » Det ginge aldrig an! Skulle de komma åter? I Vikbo var en gård, som hette Sörgårds och där fanns en dotter – en, ja, det fanns väl en tre, fyra stycken. Näsbybonden androg sitt ärende. » Netze? » sade Joel långdraget. » Johan, hvad säger du? » Det gör godt i hjärtat på en fattig fästningsfånge att bara se på dig! » Att det skulle bära så på tok! »