Jag kunde hvarken tala eller se bort, och det kom för mig att precis så hade jag för länge sedan förlorat mig i betraktandet af en annan man, som också suttit bredvid mig och hållit min hand. Samma oändliga förtroende hade jag känt för honom. Ett ögonblick förvirrade mig minnena så, att jag knappast visste om jag var sexton eller trettiofem år. När det ändtligen klarnade i mitt hufvud, fann jag att jag alltjämt betraktade mannen bredvid mig, och som för nitton år se­ dan, måtte min själ legat i blicken, fy turkens ansikte fick ett annat uttryck, h an grep mina h än­ der, böjde sig ned och tryckte sitt ansikte hårdf emot dem. — Bosporen glittrar i solen, d l e hvita husen och moskéernas kupoler glimma, allt är sig likt från förr. Och dock är hela världen förändrad! Li­ tade jag inte på mitt goda minne och hade jag icke i denna stund hans lilla smala dolk i knät, skulle jag tro att min ro och lycka blott vore en dröm. „ Hvarför, frågar jag mig, måste jag flacka om­ kring i femton år, från land till land för att till sist, i detta af uppror och sfrid, äfventyr och oro uppfyllda hörn af världen finna den inre friden? Den fullkomliga hvilan hos en annan och star­ kare? Hvarför kunde allt detta icke klarna för mig därhemma, innan jag nödgats genomlefva de långa, meningslösa åren? Jag klagar inte, jag endast undrar. Ty nu ha ju de årens sorger fått både mening och ro. En blyertsskiss af HILDUR DIXELIUSBRETTNER. [Forts. o. slut.) DE VORO TILLBAKA I UPPSALA I S LUtet af augusti. Nu var det en dag i midien af oktober. Föreningen Frigifna fångars väl hade basar i Studentföreningens lokal. Den var dekore­ rad med flaggor och girlander, på en fribun i rödt och gulf spelade en liten orkesier. Den bestod af studenter klädda som turkar i r öda sammetsdräkfer. Socieietens damer stodo under rosengirlander af papper och sålde bakverk, konfektyrer och glace, där fanns tombola, fiskdamm och Fortunas hjul.