En tid vistades Lamarck hemma hos sin mor utan sysselsättning; så dog modern utan att lämna nämnvärt arv, och då fick sonen på vinst och förlust resa till Paris för att slå sig fram bäst han kunde. Det följande årtiondet i hans liv är dunkelt; han tyckes ha levat som en litterär bohemien, sökande bröd för dagen genom diverse skriftställeri. Under denna tid gjorde han emellertid en del bekantskaper, som blevo av vikt för framtiden. Bland dem märkes särskilt en annan litterär vagabond, som då redan vunnit världsrykte, Jean Jacques Rousseau. Denne var som bekant även road av botanik. Även Lamarck hade från sin ungdom samma intresse och fick detta yttermera stegrat genom umgänget med Rousseau. Ett värdefullare stöd erhöll Lamarck genom sina botaniska intressen i Buffon, den mäktige och ansedde chefen för Jardin du roi, numera Jardin des Plantes. En stor fransk flora, som han tack vare Buffons beskydd fick utgiven, stadgade äntligen hans rykte som betydande forskare och beredde honom inträde i franska vetenskapsakademien, men gav honom intet tryggat levebröd. Detta erhöll han först under revolutionen, vilken han också hälsade med hänförelse. Franska nationalkonventet inrättade 1793 två zoologiprofessurer, utan att först fråga efter om kompetenta aspiranter funnos. I brist på bättre fick man sedan till den ena utse mineralogen Geoffroy Saint-Hilaire, till den andra botanisten Lamarck, och man hade därvid den turen, att de båda improviserade zoologerna blevo banbrytare i sitt fack. Lamarck övertog härvid de ryggradslösa djuren som sitt område och gjorde på detta fält, vilket han således först vid nära 50 års ålder beträdde, sin världshistoriska insats. Efter denna tid förflöt Lamarcks liv i stillhet. Någon lysande personlighet var han aldrig och, på grund av orsaker som senare skola beröras, fick hans forskning icke den helgjutenhetens prägel, som imponerar på samtiden. Denna skänkte i stället sin beundran åt den lysande Cuvier, som blev ett orakel i biologiska frågor, och vilkens omdömen om Lamarck inte voro i allo förmånliga. Dessutom voro och förblevo Lamarcks yttre villkor städse tryckta.