Ibland hände det nog, att en nunna sänkte huvudet och ängslades av tankar på världen. Då gick det som en våg av oro genom alla sinnen, och den felande blev satt i mörkstugan att bättra sig under bön. När hon kom ut, var hon åter som förr, och vid första kvällsringningen ställde sig alla systrarna framför varann och viskade: »Förlåt oss, om någon av oss har bedrövat er, liksom vi förlåta er av hjärtat gärna!» Fränder och vänner bultade emellanåt på världsporten, och den lilla systern fick då tala med dem genom ett galler. Allt som dagarna skredo, blev hon dock mer glömd av världsfolket, som hade sina strider att tänka på. Däremot kommo ofta dödssjuka stormän till brödernas kloster. De bäddades på halmen i sjukstugan, lyckliga att in i det sista få höra klockklangen, och kungadottern stod och tvättade de sjukas kläder. Hon var inte längre nio år, utan blev både nitton och några och tjugu. Ändå fick hon alltid heta den lilla systern, ty hon var så späd och hennes gång så lätt, och hon var så blek och genomskinlig, där hon skred fram i sin vita krona under almarna. Systrarna undrade inte över, att en så stilla kärlek inte kunde stanna länge på jorden. En morgon funno de henne så svag, att de skickade efter biktfadern, och han satte ett brinnande vaxljus i hennes händer och viskade: »Gud tände för dig det eviga ljuset!» När hon hade somnat bort, tog abbedissan nunnorna med sig till sitt skåp för att leta fram den undanlagda dockan och gömma den som ett oskyldigt minne efter den döda. Men där dockan hade förvarats, lågo i stället de friskaste rosenblad, fast det var tidigt på förvåren. Hon plockade ned dem i sin mantel. För var gång hon öste med händerna, uppdoftade på nytt en lika rosig kulle inne i det halvmörka skåpet, ända till dess hon inte kunde bära mer. Hon gick då ned och strödde ut alla bladen över den lilla systerns hjärta. Om kvällen kommo bröderna och buro henne på en bår ned i kyrkan. Där begrovs hon under nunnornas nattsång, när dagens sista efterglans sken in genom de spetsbågiga fönstren i väster. SLAGET PÅ BRUNKEBERG.