Den unge skräflaren, som åstadkommit det, blef ock förbehållet att gifva det sin lösning. Tjenarne berättade om, huru de med armarne slingrade om hvarandra ilade fram i parken, när fadern inslumrat för en stund. Några dagar derefter bad Margareta sin syster att medfölja till moderns bönkammare. Emellanåt, då man anar att det möjligen varit napp, så hifvar man upp. – Jag minnes från fordom, att den varan är ett medel mot besvärliga tankar. Jag är så gla ’ vid dej! Knutsson såg upp från sin plats. Till slut ljöd åter ett otåligt: Och hon hade snart sörjt öfver att icke se någon ande eller själ hos denne fagre man, icke förmå väcka till gensvar hos honom någon mild, vek känsla för alla dem, af hvilka hennes själ vibrerade. Den bar hon vida lättare än den inre, bedöfvande, själsmarterande smärtan. Ha! De skulle hafva qvarblifvit der ännu ett år, men till följd af att fadern insjuknat, hade de på hans önskan återvändt hem, efter att hafva varit borta i fem år. Och den lille var så ifrig att visa alla sina vänner från skolsalen “ pappas nya karta me ’ björnarna på “. Det hade börjats med en ringa invändning om en affären rörande sak, som han så ofta förr dristat göra, ty affärens bästa låg honom ju om hjertat som om det varit hans eget. – Ja, men minns du inte att jag såg första sidan; och att der stod “ älskade Herman “, det såg jag rigtigt tydligt, tyvärr. Och då baronen var död och döttrarne knäböjde vid sidan om sin faders säng, såg pastorn tydligt, att de båda gjorde korstecknet. Men nu teg flickan förlägen. Men lyssna till, hvad Anna säger. Och qväfvande den gråt, som snyftade inom honom, tillfogade han: – Ja, det mesta vet du, och resten kan du godt gissa. Men sedan bad han med dämpad röst: Hon hade varit från Erankrike, derifrån hennes fader emigrerat till Sverige. Emellanåt hade unga frun bedt henne springa bort, ett bra stycke, så att man fick höra hennes friska sång på afstånd.