Ett starkt och mer än blott platoniskt och historiskt intresse binder oss därför ostridigt vid hela vårt forna » Öster-10 SVENSK UTRIKESPOLITIK EFTER VÄRLDSKRIGET land », som våra fäder infört i den västerländska kulturkretsen, men på sistone ej mäktade bevara. Och omvänt går för de finländare, som ej gravitera åt den tredje internationalens Moskva, alltjämt den genaste vägen till och från Västeuropa över Sverige med det gamla moderlandets svenska språk som den bekvämaste, fast numera ej längre den enda kulturförmedlaren. Den nyupptäckta vägen över Balticum åter är en ganska oupptrampad och slingrande stig, som än så länge för genom oländig mark och farliga moras och som löper betänkligt långt åt öster. Det förefaller dock ibland, som om de för tillfället makthavande i Finland skulle hysa en viss förkärlek för denna sistnämnda väg, det må nu vara det gemensamma direkta grannskapet till Ryssland som vållar detta eller till äventyrs den från språkstriderna stammande avogheten mot det svenska både inom och utom Finland. Oss tillkommer det i alla händelser ej att truga några råd på den politiskt fullmyndige grannen. Vi böra närmast — för Finlands skull och för vår egen — önska och efter förmåga underlätta, att Finland måtte bli starkt och enigt nog att kunna motstå nya anlopp från Ryssland. Sveriges känslor för det finländska samhället och dess folkmajoritet av annan stam än vår kunna därvid helt naturligt ej undgå att påverkas av drägligheten och tryggheten i den ställning som i Finland inrymmes åt våra östsvenska stamfränder, deras språk och deras kultur. Finlands svenskar döma orätt, när de ibland under de dagspolitiska fejdernas hetta förebrå tänkande rikssvenskar likgiltighet för svenska fränder och svensk kultur på Finlands fastland och i dess skärgård. Att vi särskilt tagit oss an ålänningarnas bekymmer, är lätt förklarligt. Under den ryska tiden dominerade nog de strategiska farhågorna, men aldrig chauvinistisk landhunger, vårt Ålandsintresse; när sedan ålänningarna i nödens stund kommo och klappade på och begärde att bli insläppta i det gamla hemmet, så skulle det väl varit underligt och onaturligt, om vi slagit till dörren med en skräll och vägrat att på minsta vis stödja deras önskemål.