I dessa scener kulminerar skildringen af Selmas karaktär; i dem fröar denna, i hennes imposanta viljekraft, i hennes rigoristiskt ädla, i sin stränghet sköna moral, i hennes ensidiga uppfattning af kärleken såsom en förståndssak, det skarpa särskiljandet mellan själslig och sinlig kärlek samt kärleksförbindelsens grundande på själsgemenskap såsom det ömsesidiga kompletterandet af en manlig och en kvinlig individ. Novellen slutar med att Selma bryter förbindelsen med sin man. Efter den långa uppgörelsen med denne skrifver hon till Richard med en begäran, att han må skaffa henne plats på ett gymnastikinstitut nere i Tyskland. »Ögonen lyste af lefnadsmod, ty nu var steget taget, nu fick det komma hvad det ville. Och hela hennes varelse genomströmmades af den ungdomskraftiga egoism, som ropar: ’plats, jag måste lefva!’»