Måste jag ock snart derefter laga mig bort. Frisk hade jag ren länge varit, fast jag ställde mig sjuk för att kunna få se henne; men nu, sedan hon ej mera kom, kastade jag bort det tvånget, och för att icke blottställa dem, som hyllat mig, gick jag hädan, men märkte jag mig ej vara rätt säker, utan gick jag tvärs igenom landet till Wasa, fick mig en liten båt, hvarmed jag några dagar for ut att fiska, sålde fisken åt ryssarne i staden, lagade mig så ett litet segel på min båt, passade på god vind och styrde öfver Qvarken till Sverige, dit jag med Guds nåd lyckligen anlände. Bad jag ock sedan der att blifva anställd, tänkte tjena mig upp under kungens ögon och kunna fria till Margaretha; men ville de ej ge mig mer än underofficers grad vid ett garnisonsregemente, och sade jag pass, och smög mig åter en gång till Finland, ty mitt hjerta brann af längtan att få se den jag kär höll. Har jag nu länge ströfvat omkring här i nejden och ej fått se henne. Väl har jag ett temmeligen säkert boningsställe hos samma min befrierska ur den första fångenskapen, men det är ej mycket, då mig icke lyckats att få se Margaretha. Jag vaktar hennes hem som en fågel sitt bo, ty jag har hört allehanda, som gjort mig orolig, då jag färdats omkring här i nejden. Hade jag mig så hos mina kunder från Petersburgska tiden, Pecka och Elli, en tid uppehållit, utan att några ströfverier företaga, ithy att de det uttryckeligen af mig fordrat, om jag hos dem skulle bo och säkerhet hafva af deras papper, som de fått af Zaren, sysselsättande mig endast med tanken på Margaretha och huru jag henne skulle få se och träffa. Besöka henne ville jag dock icke, emedan jag som ofrälse hos denna förnäma slägten väl skulle blifvit surt sedd, viljandes jag icke heller ådraga hennes hus någon fara, i det man lätteligen kunnat få reda på att jag varit der, då ryssarne, om de fått höra deraf, lätteligen tagit slikt till förevändning att af dem, som rikt folk, åtminstone penningar utprässa, om icke värre. Dock hade jag icke lyckats hvarken att henne se eller träffa.