Det bultar våldsamt på löjtnant Gustafs kammardörr; löjtnanten spritter upp ur den ljufva morgonslummern. Äfven vi måste tro, att under den kjortel, som omhöljer den unga framtiden, många främmande varelser finnas, hvilkas anletsdrag, om de af de närvarande tider kunde skönjas, skulle förvåna våra sinnen och komma oss att tro på rubbning af närvarande samhällens grundvalar. Ett vidunder rasar der genom stenrösena och rishögarna – ett vidunder, bestående af en man och fyra qvinnor, hvilkas händer äro som de voro fastspikade vid hans kropp. deltagen i balen, Ty stor är den sköna skumglittrande salen, Och brudsängen bädden – så slumrar jag bra. Och skredo nu alla, med dystra blickar och lutande hufvuden, från stranden. Hastigt, liksom hade hon känt sig hafva en stor orättvisa att försona, uppkysste hon den nedfallna tåren, som, lik dagg på blomma, darrade på barnets blomstrande kind, och förde den derefter till barnets läppar. – Dess roll är utspelt; örat har framträdt på scenen. Celestine, hvars ovanliga skönhet var en prisma, hvaruti hela stadens förenade afundsjuka och förtal bröto sig, hade äfven haft sina tillbud. Har jag ej i går måst uthärda den häftigaste kamp med några fördömda kärngar här i staden, hvilka påstå, att du är en skamfläck för hela staden – ja mina egna kamrater vid regementet lågo i går åt mig för din skuld. Mitt lilla trefliga boställe har länge väntat en husmoder. Sålunda länge i djupa tankar försänkt, hade hon ännu ej talat ett enda ord, då oförmodadt den hektiska rodnaden på hennes kinder antog en bjertare färg, snarlik den ännu ur vestermolnet uppflammande aftonrodnaden. Ni måtte väl inte vara svartsjuk på honom heller! ” ” Åh, god morgon mamsell! hvarföre just en ond? ” Ett jemmerrop upphöjdes på en gång af de fyra qvinnorna. – Hvad slog klockan? ” Efter honom – intet ögonblick att förlora ”, skrek Celestine; ” lemnen qvar era barn här, mina fruar!