20 (1992): 274-308; Bonnie Honig, The politics of agonism ', vol. Jfr. I 1996 års proposition saknas hänsyn till ordet kulturs historiska vaghet och flervärdighet. Detta är just vad Kant kallade för reflexiv omdömesförmåga. Fem textuella daktyler och ett manér för att hålla dem samman, och alla kan anta olika skepnader: 1. författare t.ex. i skepnad av en regering 2. yttrande - " - en proposition 3. publik - " - ett riksdagsutskott 4. referens - " - kommunbibliotek 5. syfie — " — en lagstiftning 6. manér - " - grundlagens anda Poängen med typologin är inte att daktylerna står i något givet och harmoniskt förhållande till varandra eller till en kontext. New York 1997, särsk. I politiska sammanhang är dock inga ' fakta * neutral information, eftersom fakta alltid är knutna till mer särskilda syften som inte alltid uttalas. Jfr. Från Bastiljen till Helgeandsholmen. Mer specifikt på tal om kulturpolitiska dokument sägs att: 6 de handlingsprogram som formuleras av ministära makthavare består oftast bara av två delar: å ena sidan en deklaration av syften och allmänna principer (uttryckta på ett abstrakt och ofta sublimt sätt); och å andra sidan en enkel uppräkning av åtgärder. När diskussionen inte ges stora chanser utvecklas inte heller konsten att diskutera. Det fanns givetvis anledning att ta hänsyn till dessa villkor. Drygt ett år senare tog riksdagen emot regeringens proposition. Uttrycket manér är ett försök att inte låta denna figurering bli alltför abstrakt, men ett manér kan ändå med fördel jämföras med termen diskurs (jfr. Aronovitch, Hilliard (1997) The political importance of analogical argument ', Political Studies, nr.l vol.45: 78-92. Vi skulle även kunna tala om en diskurs eller en kod. Malmö 1999; samt jfr.