» Från fönsterna såg hon slädan glida bort öfver gården och ned genom allén, och vid krökningen såg hon ännu en gång hans ansikte, då han vände sig för att vifta ett sista farväl till henne. Ända till detta ögonblick hade hon känt sig som i en högre värld. Det är nägot vid kärleken, som liknar döden. När den besöker en människa, lyfter den själen upp i en tillvaro så skild från allt, som annars försiggår här på jorden, att den tycks skänka öfvernaturiga krafter; men detta tillstånd varar icke länge, och det dagliga lifvet med alla små hvar dagsbekymmer och hvardagsgöromål sköljer fram i den vanliga strömfåran, och man känner, huru litet både döden o c h kärleken passa för detta lif. Tony började frukta och bäfva för den dag, då hennes föräldrar skulle komma tillbaka, o c h de kommo, förrän hon väntade det. Huset var prydt som till fest. Föräldrarne mottogos med den mest vördsnadsfulla hyllning af såväl barn som tjänstfolk, men fadern såg allvarligt på Tony, lyfte hennes haka o c h frågade: » Ä r min lilla flicka sjuk? Du har blifvit så blek och mager! » Onkel Jonas var naturligtvis med vid middagen. Också hans runda, vänliga ögon sågo frågande på Tony, och han yttrade en mild undran, huruvida ' h o n var ond på h o n o m, men hon satt stel och rak och svarade honom i en kall ton, att hon icke var ond på någon, och att det icke fattades henne någonting. Hon hade föresatt sig, att hon redan samma afton skulle tala med föräldrarne, men detta var j u omöjligt Huru skulle hon kunna störa glädjen forsla aftonen efter deras hemkomst? Ett måttlighetens redskap. I morgon — i morgon skulle det ske — men nästa dag skedde det icke heller. Dag och natt tänkte hon blott på detsamma, och det tärde så på henne, alt hon blef blek och tunn som en skugga. Hennes ögon hade mera än någonsin ett frånvarande, drömmande uttryck. Hon hörde icke, hvad man sade till henne, o c h gick som en främmande kring bland sina egna.