Håret hade på somliga lik vuxit, så att det hängde fram mellan bräderna. Minns det! Håll I tappert samma kurs som förut. Väckt av några skrapande steg reste han sig och vände sig inåt kammaren. Natt och dag gungade skutan på de blanka vågorna med slappa segel, och skepparen spelade för Lina Andersdotter, som dansade med sina trashankar, men nere i kajutan satt gumman och jämrade sig och grät. Steg för steg jämkade han sig framåt genom de mörka gatorna. och med palatser av tältväv och med plättar och svagdricka på det kungliga bordet. Han satt upprätt med ena benet ur bädden och höll skepparen järnhårt fast. - Sova, sova i förbannelse! - Den hade vi hellre varit förutan! Därefter igenskottades griften, för att överväxas av det starrgräs och den sträva tistel, som sedan i århundraden rasslat för stäppvinden på de dystra kärrtrakter, vilka ryssarna gåvo namnet Svenskarnas kyrkogård. Nu först knäböjde Gjörtzen. När klockaren infann sig med sina bönemän och i sin bästa söndagsdräkt för att anhålla om den redan grånade gamlas hand, blev han helt brydd och försagd, ty hon rodnade ända till hårfästet och skakade endast på huvudet. Soldaterna svälta ihjäl ... - Men, ers majestät! - Det har gått illa till där uppe i Stockholm, sade han. Det är en kvinna! Det var från den stunden som mina ögon öppnades, så att människorna kallade mig galen. Strax bredvid oss låg en stor träbyggnad i flera våningar. Pardon, mademoiselle, pardon! En revant har jag sett er, innan jag reste den långa vägen hit upp, sett min hero, min Alexander. Då viskade de, att de aldrig sett en frimodigare hjälte, men avsides i stjärnljuset stodo många höga officerare och talade om att endast hans död kunde rädda Sveriges rike. Och där byggde han sig sitt äventyrarvälde. - Ja, vi äro sådana, vi äro sådana. Därför vill jag än en gång låta pardon gälla, så framt du ångrar dig. Jo, hon berättade att han gått från rum till rum och genomletat allt och slagit sönder urnor och klockor.