Hufvudet och den fina nacken, som mjukt omslöts af kra­ gen på matrosblusen, voro något framåtböjda, medan armarna energiskt korsade sig öfver bröstet. Gossen stod där så kraftig, smärt och frisk som en ung silfvergran. " Ni har ju sök t ut åt er ett förtjusande ro­ merskt barn som modell för er amerikanske lärjunge, käre mästare, " sade jag. Han smålog, stolt och lycklig: " Det är min äldste son. " Och upplifvad af mitt intresse och mina frågor, talade han nu om denne " äldste ", talade på sitt milda, anspråkslösa sätt med det vemodsfulla själfmedvetande, som de ha, hvilka äro värda den rikaste lycka, men icke fått någon sådan. Han var ytterst återhållsam, när det gällde att be­ römma barnet; men hvarje ljud i hans stäm­ ma förrådde den outsägliga kärlek, hvarur det kvällde fram, och ju m er han bemödade sig att ej lägga i dagen någon partiskhet, desto mera kände man sig böjd för att tro gossen om allt godt. Att jag ännu ej träffat den lille mannen, be­ rodde endast på en tillfällighet. Han kom ofta till ateljén för att läsa sina läxor och hade där ett eget arbetsbord. En d ag följde jag med en bekant, som ville se vår kära hädangångnas staty, till verksta­ den, och strax vid i nträdet såg jag n ågot nytt, nämligen en med våta dukar omlindad byst. " En beställning? " frågade jag, mycket glad. " Nej, det är det icke. " " Hvad då? " Ett arbete, som han börjat för sitt eget nö­ jes skull, sade han, och på min bön att få göra dess bekantskap svarade han, att det väl ännu vore för tidigt, men — o m jag ön­ skade det så ... Omhöljet togs bort, och jag hade det tvifvelaktiga nöjet att stå ansikte mot ansikte med mitt e get porträtt. - 124 - Det var blott ett utkast; men i al la fall kun­ de jag ej undertrycka utropet: " Det är ju jag och redan förskräckligt likt! "