förskaffa och uppehålla, äfwen så wäl som landbonden sin harf och trädesstock. Husen qwarnen tillkommande bör mölnaren och i lijka måtto hålla wid macht; men öfwerflödige huus, bodar och sådane som han intet emottaget hafwer, uthan sedan köpt eller upbygt, dem råder enkian sälja eller afflyttia. Lars Nilson war och så resolut, att han i förleden winter uthi Consistorio tillböd upsättia en ny qwarn af egen bekostnad Academien till nytta, men berättade sedan, att han ey understöd sig det effterkomma för sin hustrus skull, att hon icke skulle äta upp honom lefwandes, effter hon sig emot honom tillförenne icke annars än som en scorpion förhållet hade. Hwar uthi hennes argheet allom nogh bekant är. I det hon 1. honom igenom hwardagz oläte redigerat nästan till desperation, 2. sökt att komma honom i dår­ huset, 3. anklagat honom för blasphemier som gullo hals och lijf, och sökt honom derföre i Consistorio, hwilke doch sedan wid Waxala häradzting befunnes wara lögn. 4. Att han trampade på maten, och derföre blef wid Waxala tingh dömd sittia i 6 wekors fengelse att äta watn och bröd, der till war hon och wållande, som tog maten ifrån honom af bordet, den han för sig och en annan framsatt hade, och gömde undan. 5. Hafwer hon sökt öfwertala och leya Academiens mölnare Pelle Person, flere gånger, att han skulle slå ihäl Lars Nilson, hwilket han sielf för flere bekändt och än tillstår. 6. Twenne andre stycken icke mindre grofwe Lars Nilson på henne i mitt huus bekändt, dem jag ey will nämpna, effter som jag intet i6 y i: 20 september gör, eller någon sin haf:r tänkt göra mig målsägare i ens annars sak. Doch hafwer jag uthi mitt samwet aldrig kunnat annat döma, än hon för sådane stycken ey wärd