Det hade emellertid blivit kväll, och den nykomna hade genomgatt en svir operation, som måst omedelbart företagas. Syster Anna, som skulle vaka hos henne2 hade varit iiiiic pa bariisa-. leii för att se till att altt dar var i ordniig för natten, och hon stod just i begrepp att bege sig in till ben sjdm på 3:an, d i hon längst ner-i korridoren tipptackte eii person, som tydligni ej liörc !e huset till. - Hur Ilar den där figiiren kommit iii? tänkte hon. Vad liar den dar har att göra s2 sent? Den främmaiide ~iariilarle sig. - Ser syster, det ar jag, soni ár Blidersson, förklarade haii i en inställsam och viktig ton, som tycktes antyda, att därmed vore alltiiig sagt. - Jasä, och vad vill iii da? blev det iiigot korta svaret. - Jag ville fraga hur det ar med niin hustru, kapten Andersson vid arniCii. Skötersl&lt;an såg häpen på manileil. Var nigot sådant verkligen - möjligt? Denila stora grova karl med sitt pli en gång lismande och brutala ansik (e, inte kunde val det. Syster gjorde en liten tvekande fråga. - Jo, GLI^ vi ' lsigne syster nu och i: ail evighet, det iir det visst det. Meii de kallar henne Bloni indi, for så .hette hon, innan ho11 vart gift. Jaa; det ar minsann ingen glädje att ha en sjuk hustru, ska jag saga syster. Herren vare tack och lov för allt! Det har var dH en riktig prövning. Det .lat på doktorn som. han trodde; att han skulle bli tvungen att ta bort. livmodern pi ' na stackarn, och d2 vore det val. s i gott, att hon finge dö med detsamma, för da iir hon ju aiidi föl-störd invärtes. Halleluja! kände sig tydligen inte alldeles vii1 till-. freds under heliiles blick. - Jag tänker ' det ar val bist, att jag g5r hem igen, kan jag tro. Herren är den ensammes hjälp och beskyddare. ' Det ar gott att lita till honom i all nöd, alskade syster.