Koksalt har för rosornas del på spisgallret och vände sitt ansikte gen. — Ja, så var det inte mer! Sa­ samma verkan som socker och stäl­ mot ingeniören med ett bedårande gan var väl kort tillräckligt åtmin­ ler sig ju åtskilligt billigare. småleende. stone! Nejlikor o. chrysantemum fordra en dubbelt så stark sockerlösning — Tar jag också kortare steg med — Hjälp mig nu! sade hon. Jag som rosor. Pelargonier och liljor gjorde som smålänningen, som räkna­ vänster än med höger? sade hon i stå sig bäst i en 10 procents kok­ de alla bordsgästerna, men glömde silk esst r ump or 11 a. Jag menar, tilla­ saltlösning. För övrigt synes det. som skulle sig själv. Jag ville bara höra på, de hon förvirrad, emedan ni fick en blommor i allmänhet tycka om en som ett barn som längtar efter en idéassociation? — Om ni gör det har jag verk­ tillsats av både socker och salt till saga. ligen aldrig sett efter, svarade inge­ vattnet i blomsterglasen. För blomsterälskare bör det vara — • Jag vet icke om det är edra niören litet nonchalant. Me .11 idéasso­ av intresse att genom egna försök fötter som väcka en idéassociation ciationer de kunna komma där det lära känna de olika bomsterslagens hos mig eller vad det är, men jag verkligen faktiskt inga associationer smak både med hänsyn till lösnin­ kommer just nu ilhåg något som hän­ finnas alls — och när man minst gens art och dess styrkegrad. de mig en dag under sommarferien, anar ' dem! sade han. Jag hade gått mig trött. — • Ni har tallat om människogå­ Det var en ovanligt vacker dag. Jag tor, sade bankkamrern och log sitt satt vid foten av en backe, och vägen ironiska löje. Somliga av dem äro låg vit och varm i solskenet. Ingen allt för lätta a.tt lösa — • och somliga Den vänliga gamla damen: — Hur syntes till. — • Då kom en vandrare äro: så tilltrasslade att det icke gives många är ni i din familj? vägen fram.