Jag är medförfattare till den första undersökning i Norden som redovisar effekter av någon av » social skills » - modulerna, nämligen » Vardagssamtal ». Den enda sjukdom, schizofreni, där neuroleptika är indicerat (det har jag hävdat sedan 1970-talet och något liknande sägs nu i SBU-rapporten) har som nästan obligat symtom » brist på sjukdomsinsikt ». Medicineringen är en kompromiss. Och när jag säger att genetiken är den viktigaste enskilda förklaringsfaktorn för schizofrenisjukdom så avvisar jag därmed alla andra faktorer som ointressanta. Jag flyttade till Norge och fick en intresserad doktorand, numera doktor, som är norsk pionjär inom family management och » social skills training ». I RSMHs publikationer (liksom i Socialnytt m fl tidskrifter) var » ospecifik neddrogning av psykiatriska patienter » och » kemisk lobotomi » nyckeltemata under 1970- och 1980-talen. Läkemedel är ännu så länge nödvändiga vid schizofrenibehandling. Margot Wallström tycks inte veta vad hon skriver, vilket jag ondgjort mig över i två debattinlägg i Läkartidningen. Minimalt intresse. Mina påståenden om genetik och läkemedel är okontroversiella i den meningen att få forskare inom området skulle avvisa dem. Jag är mycket mer kliniker och socialpsykiater än biologisk psykiater i min forskning och i min kliniska verksamhet. Vad tycker jag egentligen?