Har han tagit parisparfym den palten! Mor lilla, va inte så herrans omständi, säger mormor, som annars brukar ha tålamod. Huden lyste stearinblank, stramade över den vasst utmärglade kroppen. Sedan kom vanvettets skändliga kulmen: De djävulska vrålen, den okontrollerat vältrande kroppen som de fick binda fast i sängen. Getrud nickar stumt. Ändå, genom bitterheten, mindervärdighetskänslorna finns ömheten, tilltron, alla de överblivet förtegna känslorna. Därtill pärlvitt skimrande. Ä du rent rysk, ryar gamlamormor, släpper separatorsveven som far iväg i ett virvlande bakslag ackompanjerat av ettriga pinglingar. Liksom allt annat vackert var den dyr. Getrud erinrar sig plötsligt något mycket viktigt. Inne i mackhytten blir pappa återigen den myndigt kommenderande. Pappa dränker meningens avslutande ord i kuddbolstret. Tills hon på närmare avstånd ser att gamlamormor är alldeles stilla, orörlig. Men kanske, kanske hon kan vakna utan att han egentligen väcker henne? Nasse är stor, själsligt stark, men ohyggligt rädd för att revbensopereras. Anders stöter förmanande på morfar. Rösten halkar upp i ett alltför högt tonläge. Gamlamormor nickar. I stället greppade han om bunten den största och farligaste konkurrenten, och sa illvilligt leende: Di kan nock bli te nytta när jag sitter på dass och vilskiter. Nu kan di rackans iglarna inte hålla oss kvar längre! Getrud låtsas inte höra. Ingen har tid. Dessa namn gav man de första vattentråddragerierna, byggda i mitten på 1700-talet, belägna vid de oräkneliga bäckar som ostyrigt porlade genom bygden. Men att hålla klappjakt på älg vägrade torparna. Nej, svarar Getrud. Här mästras inte! Skall du slåss om maten som en annan simpel torparunge! När det våras ibland bergen Och rister kroppen i en än häftigare hostattack. Varför i hela världen är det hon som skäms, när det är fabrikören som har burit sig illa åt? Tråddragarnas rimfroststyva arbetsskjortor, svartsörjiga av trådoxid hängdes på spiselhällen i tråddrageriet. Hon måste undersöka hur mycket den rymmer.