han synis wæl wæræ en riddare godh, for thy at hans wampn rok skiin aff gulle rødh. j thy grepp herra Falantin konung Samarin och kastade han for sik pa sith ørs och førde han in til staden. och alt hans folk thet følgde honom effter. the ij konunga ridhæ wt a mot honom och vnfingo honom medh storæ æræ. then fangnæ konungen fik han them: gørin medh honom, hwat idher thækkis, thok ær han likewæl en konung och ær en then øpærst aff all theres hær. the cristnæ warto ther allæ gladæ och loffuade Falantins kønhet mykit. tha talade konung Pipping medh storæ æræ til herra Falantin: behuffuin j gwll eller silffuer eller nokon the ting, ther iach hawer, ther skulen j siælffuæ ower radhæ, som j thet siælffuæ atten. herra Fallantin han swarade honom: gudh lønæ thet idher konungxlikæ æræ! thok bider iach idher werdige nadh, thet j wilden witæ mik enæ bøn, then iach wil idher aff bidhiæ. konung Pipping swarade: swa hielpe mik gud! hwat j bedens, thet skal idher wardæ. ædlæ herra, giffuin mik løs wt aff mina fengilsse och idhræ hyllæ. iach ær then samma Falantin, som j loten leggiæ j tornit, før j hemen foren. konungh Pipping swarade honom j samma stundh: for matten j at giffuæ iij M pund gull, thet bæstæ j Greken ær, i skulen fri och løsæ waræ.