» Jag förmodar dock, att hon ej varit en sådan, utan snarare, att min herre möjligen sett henne i denna klädedrägt vid något maskerad-tillfälle, och att hon låtit porträttera sig i den för att göra honom ett nöje. Vid den lilla Gunilda fästade han sig genast efter hennes upptagande som fosterdotter med ett broderligt och ömt deltagande, han följde alla hennes själs utvecklingsperioder och utsådde goda nyttiga frön, der någon lucka fans i hennes uppfostran, som borde fyllas. Kyrkoherden tyckte visserligen, enligt den tidens allmänna mening, att allt detta var temligen onödigt, men vågade ej göra några särdeles invändningar, då såväl fröknarne K som deras anförvandter inom pastoratet voro inflytelserika och höga personer. Det var full harmoni mellan väggarnes gobelinstapeter och deras klädningar af mörk grå » satin de tarc », som då var på modet. – Jag åtager mig den saken Holt är ju en utmärkt angenäm ung man, och allt förenar sig dessutom till hans fördel. Det kom nu mera främmande, och Gunilda var på väg att gå ner till sig, men friherrinnan vinkade åt henne att stanna på den plats, hon tagit vid hennes fötter, der hon satt på en liten låg stol och stundom fördes med i samtalen. Jag har kanske allt för länge beröfvat eder denna lilla klenod, men kom och tacka mig, som likväl låter henne komma tillbaka nu. Hittills hade hennes nöjen inskränkt sig till att allt ibland helsa på i prestgården, der hon stundom träffat flera landtboar ur prestens sällskapskrets, samt att se prestgårdens unga flickor hos sig. Vi ville gerna se till, att hon åtnjöte samma fördelar som vår fosterdotter. » » I himlen skola vi mötas! » eftersade Gunilda, sjönk ner på knä och lutade sitt tårdränkta anlete i sina hopknäppta händer. Antingen det är något mycket hemlighetsfullt i hans lif eller denna skygga förbehållsamhet blifvit en fix idé, är svårt att afgöra. » Kom, kära barn, så skola vi öfverlägga. » Gunilda såg upp på henne under tystnad, hon var van vid lydnad, och denna vana hade aldrig förr varit henne motbjudande eller svår. » Jag önskar, att han måtte vända sig till oss först med sitt frieri och ej dröja allt för länge.