Du kränkt min ära, tvingat mig att bryta Min ed, ej vördande mitt löftes helgd. Jag derför vädjar till Oraklets dom: Prestinnan skynde till Dodonas lund, Att spörja Gudarna, hvad öde är Den brottsliga bestämdt, se’n mig hon vägrat Den magt, mig de odödlige förlänt! Prestinnan. Jag lyder. (går.) Konungen. Må din stolthet mätta sig Af folkets dyrkan här, för sista gången! Förföljelse och död se’n drabbe dig, Hvarthelst de höga Gudamagter kasta Sin vredes offer! Från mitt stamträd har Du skilt din telning; må den späda kronan Förtvina i sin vår! En Tempeljungfru. O, Konung, krossa Ej med en fars förbannelse det hjerta, Som i sin mildhet skönast närmar sig Gudomligheten! (Barn och unga flickor frambära offer af blommor och dufvor.) En Flicka. Vredgas ej, Gudinna! Men tag vårt offer: nu du tillhör blott Vår kärlek, ingen jordisk fader mer. Psyche. Hvar oskuldsblomma i ert hjerta blifve Ett heligt offer inför Gudarna: Åt dem er dyrkan odeldt egnas bör. Hvi strön J blomster för min fot? Mitt namn, Som blef till skyn af sångens toner buret, Blott blir en säg’n i edra tempellunder, NärTidens anda öfver kinden gjuter Sin kalla flägt, och stoftet gömmer mig. Flickan. O, hvi förnekar du ditt högre väsen Och pröfvar sjelf de tunga qvalen här, Om ej, att oss med ödets magt försona? Konungen. Gå, bida på Oraklets dom! Psyche. Jag lyder Med ödmjukhet de höga Gudars vilja, Och väntar lugn den lott, de ämna mig. (Templet tillslutes. Konungen och Psyche, åtföljde af sin svit och folket, gå. Endast vakten qvarstadnar.) En Borgare. Hvi äro Templets portar stängda? Vakt! Säg, hvilket öde förestår Gudinnan? En af Vakten. Man vet det ej; men hela hofvet är I djup bestörtning. Äfven Konungen,