Folk tittade ut ur alla fönster där härolderna redo fram, vagabonder och gatpojkar, studenter och schåare, fruar och fröknar trängdes med köksvärldens diplomatiska kår på gångbanor, mellan åkardroskor och velocipeder för att lyssna till trumpetfanfarerna, som markerade kungörelsens gammalsvenska perioder. Och för allt folket på Gustaf Adolfs torg, Stortorget, Riddarhustorget, Centralplanen, Brunkebergstorg och Stureplan gjordes sålunda veterligt, att allehanda, aldrig förr sedda lustbarheter nu väntade den svenska nationen i den ljufva månaden majs sista dagar. Först invigningstimmarne på operan. Bländande middagssol öfver Gustaf Adolfs torg, som i fråga om vagnsoch folkvimmel en stund liknade Place de 1 ' opera i Paris. Den skimrande vestibulens alla dörrar på vid gafvel och damer i eleganta sommartoaletter, åtföljda af herrar i färg varierande förmiddagsdräkter, skynda uppför de mattbelagda marmortrapporna och vidare in på parketten och raderna. IDUN 1901 » PRESSENS VECKA » 35ö INBLÅSES AF HÄROLDERNA PÅ GUSTAF ADOLFS TORG. Feststämningens lätta sorl stiger som vaggande dyningar mot de Andrénska plafonderna kring ljuskronan, medan hofkapellet intar ställning och d:r K. Valentin höjer taktpinnen. Nu brusar festouverturen ut i salongen. Ljusa, friska och manliga välla harmonierna fram, bildande ett värdigt och glansprägladt motto åt Pressens veckas serie af festligheter. Efter Ernst Beckmans tankerika och väckande hälsningstal och Harald (Wieselgrens i korta drag gjorda öfversikt af den svenska tidningspressens historia under förra seklet kommer den egentliga [konsertafdelningen, sammansatt af så betydande nyheter som brottstycken ur W. Peterson-Bergers tondrama » Ran » och P. Wagners » Rheingold » samt två såväl orkestralt som melodiskt intressanta orkestersatser af finnen J. Sibelius. Konungen och kronprinsen applådera, publiken applåderar. Sedan strömmade man ånyo ut i det klara maj solljuset, som trofast står Pressens vecka bi.