vi kan fan ' e te räcke te gröten. Roligt var det att göra mor tjänster, niir man fick vera ensam om det sarskilt: 1 % den grund lade Lill-Britta ifrån sig dockan. Dörren gick hon och öppnads sedan aisom hon var van att göra det. Men nar hon oppnat den e&amp;, at t faretiin gapade emot henne lie1 och svart, eade hon med handen ännu pA lieklin kan obeslutsam: - Da lyser nanting i farsta, mamiiia! l - Du prata, du! GA nu bara ätter låa, liar ja ha sagt e! l Tröttheten, angslan, hungern och det dar allt hade tagit helt i sina händer Göran Pettere Johanna i Tillfallet. Hon tänkte därför inte mycket p s vad hon eade. Nu vaknade hon emellertid till sig, ty därute blev ett fasligt buller. - Va i Jesse nanimen ar ' e! Gröttvaran, som hon rorde i vattnet med, kastade hon handlöst ifr8n sig ner i grytan. Som ett torrt skinn for hon sedan på, dörren med ett skutt; tattarepipan med ' vagginossan i ~langciert. av farten ut&amp;t golvet, r; &amp; att det tist-rade bara eld ur den. Det var bngest, smärta och kvfivd grat på en gång i en ton. Buller igen. Gamla kladespal ' tor, flaskor och tomma mjölktrig, som .staplats iipp ' pli ett rankigt gammalt bord vid en vagg, rasade ihop i en hög nar ett. odjur sparkade till med bakska.nkorna och tog sats för att komma fort ut. hunu nigra kraftiga raspningar av klor mot golvplankorna, som 1Rgo lösa, knarrningar i h a ~ t i en frusen bro ritanför, ocli allt blev tyst. Ah-&amp;h-iibl - vargen - LillBritta. I Men en syndare skall vakna. försent. Över gården, över vidderna mot akogen mot fjället, dar mor och iiiigarna 18go i vlintan i bergskrevan, sprang .. herr Grfiben i bradska med Lill-Britta, som-redan ' uppi-iö~?