Det var odisputabelt icke blott en spänd uppmärksamhet, som koncentrerade sig kring den nu ändtligen på förhandlingsbordet framlagda frågan, det var äfven en viss rörelse, som gjorde sig gällande. Om det, beträffande Lundberg, också var en ömtålig hederssak för honom att visa Brandfacklan, att en loge skulle kunna komma till stånd i Solberga, så var det dock med en stor fond af redbar nitälskan, som han nu i sina båda mera betänksamma kommittéledamöters sällskap begaf sig på färden. » Ja visst ja, det har jag ju hört, när jag tänker på saken, att Lundberg gått in i den där goodteniplarlogen i sta ’ n Ja, ja det skadar ju inte att låta bli brännvinet, ty det är sällan till någon välsignelse » I stort taget, ut öfver Sveriges land, fanns det således icke ett symptom, icke ett drag, som bevisade, att rörelsen befann sig i afstannande eller tillbakagång – tvärtom, det var icke blott nya loger, som bildades, och nya massor, som strömmade till, det höll också på, nu i högre grad än förut, att bilda sig en orubblig stamtrupp af intelligenta och karaktärsfasta personer, från Ystad till Haparanda, hvilkas tillvaro och utbildande i goodtemplarismens skola gaf den säkraste garanti för att rörelsen skulle lefva i åtminstone ännu en mansålder, att den innan sin ändalyckt skulle bli i tillfälle att indirekt fostra tusenden och åter tusenden barn i nyktra hem och så småningom genom sina medlemmars aktningsvärdhet och politiska vakenhet tränga in med sitt inflytande, ej blott i skola, i kyrka, i seminarier och universitet, utan också i de kommunala och politiska korporationerna, i stadsfullmäktige, landsstämmor, landsting, valmänsopinioner och riksdag. Pastorn fann tillfället lämpligt att kasta fram ett lugnande ord. Bekantskapen med denna familj blef så till vida ödesdiger för Elins framtid, att hon där snart kom att allt oftare sammanträffa med löjtnant Lindblom, den man, hvilken ju under dessa år mer än någon annan korsade hennes väg.