Och Viktor Rydberg bad om ordet och höll ett litet anförande, vari han sade det som han hade tänkt säga om Svipdag, framhöll poemets förtjänster, gled med varsam hand över dess svagheter och slutade med att föreslå ett andra pris. Förslaget mötte intet nämnvärt motstånd. De andra äldre herrarna hade inte heller ”hört så noga på”. Svipdag fick andra pris, och Viktor Rydberg for hem till Djursholm med gott samvete. Men o ve och förbannelse! O satan och helvete! O slumpens grymma lek, o ödets oberäkneliga kastrull! Den Svipdag, som sekreteraren nyss hade läst upp och som på Viktor Rydbergs rekommendation hade fått andra priset, var inte Klinckowströms Svipdag. Den var av en annan skald, som oberoende av Klinckowström hade gått av och an på sin kammare och också han drömt om Svipdag, grubblat över Svipdag, diktat om Svipdag. Och det var hans poem, som nu hade fått pris. Det var Oskar Bensows Svipdag. Senare upplästes Klinckowströms Svipdag. Den fick nöja sig med ett skymfligt hedersomnämnande. Den bättre välsignelsen var redan bortgiven. Isak kunde inte ta tillbaka den välsignelse, som han av misstag givit åt Jakob, för att ge den åt Esau. Det stod inte i hans makt. Man kan tänka sig Klinckowströms berättigade grämelse och raseri. Det är något som jag tror att Strindberg har goda förutsättningar att förstå. Man kan också tänka sig Oskar Bensows känslor, när det småningom började dunsta ut att hans andra pris egentligen berodde på ett misstag ... Och det värsta var, att när bägge Svipdagarna något senare kommo ut i tryck, var det uppenbart för envar (d. v. s. för de få som av någon löjlig slump råkade läsa dem) att det måste vara ett misstag. Det kunde naturligtvis inte undvikas att bägge Svipdagsskalderna en tid tittade lite snett på varandra. Slutet blev att de kommo överens att fara ut till Djursholm och avfordra Viktor Ryderg en förklaring. Då förhandlingarna skulle börja, drog Klinckowström upp en modern browning och lade den framför sig på bordet. Bensow drog fram en revolver av något billigare typ och lade den på bordet. Viktor Rydberg betraktade skjutvapnen med intresserad förvåning.