Strax efter fem kom hon, jag tände min bordslampa, och medan det skymde utanför fönstren talade vi om åren som gått, och allt kändes som förr. Han hoppades på bättring i ett sydligare klimat, och han drömde om att erövra en utländsk publik, liksom Strindberg och Ola Hansson före honom. På kvällen drog jag omkring en stund på de tomma gatorna, lade mig tidigt och ångrade att jag hade lämnat Helsingfors. Efter sommaren på Rügen, där han skrev I förbund med döden, tillbringade Tavaststjerna en vinter i Berlin tillsammans med sin hustru. Det gjorde mig häpen. Vi hade sol och ett par plusgrader. en ensam främling i sin egen stad. " Jag begrep inte vad han menade och antog att han aldrig hade älskat eller också redan glömt. Knappt en dagsled " Men jag trodde så fast på mig själv och på min egen styrka. Jag inväntade dem och tilltalade dem, och nu hade jag tur: hon var den enda finlandssvenskan i hela Ryttylä. Det förstår alla som läst det föregående i denna bok, att när jag säger: ty jag har min Beatrice också jag, så syftar jag inte på någon annan än henne som jag har kallat Angelica. Man var tretti år på den tiden, man var både glupsk och själfull. Hon drack ingenting såg jag, hon nöjde sig med en flaska öl. Ack, vart tog min flygförmåga vägen, frågade jag mig där jag satt och såg ut på den snöiga Seinekajen. Det ordnades en julbal i hennes hem när hon var elva år, och hennes bror, som gick i stadens svenska lyceum, hade förutom klasskamraterna bjudit några av de stora pojkarna, " bland dem Paukkulageneralens son, Karl August Tavaststjerna, en medellång blond yngling, för vilken stadens flickor i hemlighet svärmade. En rolig historia " Jag ska vara på Rådhuset halv två ", sa hon. Det var tisdag. Det var en vacker morgon. Ändå steg jag på finlandsbåten på kvällen. Hon fortsatte le. Litet tråkig kanske. Halvmånen kom fram. Ofta ser man andra bilder för sin inre syn. När solen gått ned och mörkret fallit glimmade ljusen på Älvsborgsbron som ett pärlband över älven. Jag fällde någon kommentar om att det nu kändes att man var i Norden igen. och nu fick hon halta sig fram. Graven låg då i ett hörn av kyrkogården med utsikt över sjön.