Man måste ha sett dessa framföras icke i en luxuös stadsbiograf med bekväma fåtöljer och elegant dekorering utan i en primitiv miljö ute på landsbygden, där de offentliga nöjena äro sällsynta, för att riktigt uppfatta hur omtyckta de äro. Den enkla, burleska humor som präglar dem slår an överallt i Sverige, och deras godmodigt ärliga, demokratiskt primitiva samhällsbild vinner ofelbart publikens hjärtan allt ifrån Pajala till Smyge Huk. Detta faktum, som icke torde kunna förnekas, måste tagas till utgångspunkt för diskussionen om vad den levande teatern i motsats till filmen kan bjuda den breda publiken. Ty det är fullkomligt meningslöst att söka skapa en folkteater på grundval av en repertoar, som den avsedda publiken varken förstår eller vill ha. Häremot kommer naturligtvis genast att framföras den invändning, som ofrånkomligt dyker upp i alla diskussioner om hithörande problem: den breda publiken är endast av oerfarenhet fången i villfarelsen att tycka om Edvard Perssons filmer och andra liknande ting. Den är, som det heter 0111 den engelske konungen, när han råkar göra något galet, » deceived in his grant », och följaktligen är det för att leda den in på rätta vägen igen endast behövligt att ge den en riktig bild av förhållandena. Om vår breda publik finge sent och bittida se Bödeln och Mannen utan själ av Pär Lagerkvist och annan dylik dramatik skulle den säkerligen ångra sina vägars tidigare villa, stanna i stum beundran och erkänna detta som det förnämsta av allt skapat. Tanken är vacker, men den har tyvärr intet med verkligheten att skaffa. leke ens i det nazistiska Tyskland, där känsloläget ändå är efter vårt sätt att se ovanligt högspänt, har man i längden hållit ut med att se dramer som exempelvis Hanns Johsts Schlageter med dess extatiska och våldsamma patos. Populärast av alla nazismens dramer är folklustspelet Krach um Jolanthe, där huvudpersonen är en stadig sugga, kring vilkens imposanta korpus hela intrigen rör sig. Till och med Hitler själv, hur allvarlig han är, säges med stor förnöjelse ha åskådat detta enkla stycke, som enbart i Berlin flera hundra gånger gått över scenen. Det kan icke hjälpas att de breda lagren bäst fångas genom enklare medel.