Under Werkös ordförandeperiod i Läkarförbundet (1962-1966) pågick ett antal aktiviteter för att strama upp såväl industrins marknadsföringsaktiviteter [» utbildning «) som läkarkårens stundtals oblyga krav på finansiering av diverse » utbildningsaktiviteter «. Varför tassar Läkarförbundet på tå när det gäller arbetsgivarens skyldigheter och ansvar? Förhandlingarna ebbade ut och stridsyxan grävdes ner, sannolikt tack vare de insiktsfulla landstingsråden Bo Holmberg i Västernorrland och John Andersson i Södermanland. Varför tassar förbundet på tå? Detta resulterade redan då i konstruktiva avtal mellan parterna, vilka naturligtvis kontinuerligt förnyats. I den uppkomna situationen påpekade LT 1983 i en ledare med rubriken » Bevara stämman « bl a att drygt 1 / 5 av efterutbildningen av läkare bedrevs under stämman och att Landstingsförbundet borde ta fasta på Läkaresällskapets beredvillighet att hjälpa förbundet » om man önskar leva upp till den roll på efterutbildningsområdet som Regeringen i årets budgetproposition tilldelat huvudmännen «. Jag vet inte vad ordet senkommet står för. Under segslitna förhandlingar mellan Läkaresällskapet och Landstingsförbundet åren Låt mig erinra om Landstingsförbundets försök 1979 att torpedera Läkaresällskapets riksstämma [1]. Däremot tycker jag det är tecken på facklig svaghet om förbundet inte kommit längre än till IPULS när det drivit kravet på » alla anställda läkares rätt till utvecklingssamtal och individuella fortbildningsplaner « samt givetvis att de också förverkligas av arbetsgivaren. Vi erbjöd oss då att vartannat år ha en stämma fri från utställningar, givet att Landstingsförbundet var berett att stå som ekonomisk garant. Vilka krafter mobiliseras idag? Landstingsförbundet har en given plats i IPULS för att » främja läkares professionella utveckling och verka för en fortbildning som styrs av användarnas behov «, men det kan aldrig befria arbetsgivarna från det operativa ansvaret. 1979-1982 ville förbundet få bort utställningsdelen som ansågs kostnadsdrivande. De uppfattningar som förs fram på ledarplats i LT 50 / 2003 och 8 / 2004 om industrisamarbetet har jag inga svårigheter att dela. På förslag av Börje Uvnäs, då ordförande i Läkaresällskapets finanskommitté, byggde vi 1982 upp en forskningsoch informationsfond med syftet att, under en eventuell konflikt med Landstingsförbundet, ekonomiskt kunna driva riksstämman utan utställning.