tjenarne, men uppför dig åtminstone ej bland byns drängar som en – » » Ja, det är jag den förste att erkänna », inföll Elna, » men jag kunde ej sätta min lit till dem om jag sjelf rände bredvid dem som en yr höna. Äfven Karna sysslade nu med sin säck. » Ja, mor eller klockaren har väl pratat », svarade Nanna vresigt. » Albin! » ropade Nanna glad. » Ja, då är det väl mindre värdt för min Sven att bjuda till, han som bara tjenar. » Nu stod hon åter under de knoppande träden och såg i solskenet utåt vägen, der vattenpussarne krusades af ett leende vid vårvindens och solstrålarnes lek. » Följer du då ej med oss? » frågade hon häftigt. » Min blifvande hustru heter Else Mårtensdotter. » Sägen mig farväl I alle, som fån stanna i de ljusa verldarne! » Men Nanna sjelf, icke vill riksdagsmannen säga, att hon kan hjelpa och har hjelpt, bland andra, sjuklingar, som af läkarne förklarats för obotlige? » Och ändå får jag ej stanna här, här bos min lille bror, hos prostens lilla Hanna och mor Elnas gosse. Skrattande strök Tyre upp lintygsärmen och förde sin hvita, fylliga arm upp under kantorns näsa. Eländigt för öfrigt, att gamle, långe karlen ej kan hitta vägarne i nästa socken! » » En så långvarig dödskamp kan härleda sig från flickans starka lifskraft. » Ja, säg din mor, Åke, att jag far bort när lunden står i fager blomma, men icke till Småland! » hviskade Nanna med ett vemodigt leende. Skyggt såg hon sig omkring; öfverallt nyfikna blickar och gapande munnar, men ingenstädes en skymt af den man, hon sett i samtal med Tyre på kyrkogården i Vallänga. » Har då överstelöjtnanten verkligen tagit bröstnålen, Nanna? » » Jag läser bladet någon gång ». Jag har suttit vid hans fötter och emottagit hans befallningar. Skall själen i ständigt mörker straffas för öfverträdelsen mot dina bud? Hvad går det för sladderhistorier om det snälla kräket? » afbröt Jeppas hustru med harm.