Nu var han tvungen att bida på ämbetstiden och förspilla fraka skjutsen aldeles sysslolös. – Jo, den lyder således, att jag måst få skjuts och dagspänning för att Grind-Kal besvärat mig hit. Gamla oxar ha styfva horn, som ordstäfvet lyder och Grannas far är värkligen styfsint, som han säger, det kan jag intyga, för när det bar af hemifrån och vi skulle säga farväl, såg jag att käringen hans vände sig bort och grät, och barnen grät, katten lät om sig och till och med hundvalpen hade tårar i ögonen, men själf blottnade han inte det ringaste. Sedan Jepp fått höra om kobetestvisten, lofvade han, eftersom det råkade vara lördagskväll ställa till lite » sång och seremoni » för Sprakarin. Skick och fasoner – Det som Juss har sagt. – Nej, Maj-Stin, spektakla int ’, tycker du att jag int ’ är riktigt vesk, så är det du, som förvridit hufvu ’ på mej, envisades gubben, satte sig ned på bänken och började räkna på fingrarne. – Önskar ni bli bedöfvad före operationen? Då Ant icke fördrog skörtarläran, stod han naturligtvis icke på god fot med kaplanen. Stor-Jutt. Skolläraren läste opp om då världen hängde på en strumpsticka och en hel hop annat och för hvarje mening han fick öfver läpparne, smågrinade länsmannen och aptekaren skrattade, så att magen hans roskade. En af sjuksköterskorna lutade sig öfver mig och hviskade något, som gick ut på, att jag, ehuru min belägenhet visst icke var farlig, för all säkerhets skull borde förbereda mig på eventuell skiljsmässa från en usel värld. – Jag vet int ’ om det är något att skryta öfver, genmälde senatören. Det allvarliga i min belägenhet kunde icke hindra, att jag vid anblicken af fiskbrädet erinrade mig en abborrslagt, en tragikomisk erinran, som omedelbart förflyktigades vid känslan af att det kalla stålet berörde min kropp. Länsmannen undrade, om häradsskrifvaren, som var en höglärd och spekulerad man, skulle vara istånd att göra Ant svarslös och förlägen.