Han väntades snart hem. När hon ville, kunde hon se honom för sig, stor, kraftig och bred, med ett par goda ögon, som alltid tycktes skratta åt henne, därför att hon var så barnslig och liten och dum. Och när han kom hem, skulle han storma in i rummet och lyfta henne högt, högt på sina starka armar och kyssa henne mitt på munnen — och så ... Det var då det skulle komma, det fruktansvärda, det hon nu i veckor bävat för. Hans ögon skulle se mittigenom henne, hon skulle icke kunna dölja något för honom. Kanske skulle han slå henne. Kanske skulle han gå ifrån henne utan ett ord. Men hon var viss på att skulle också alla människor i världen gå under, skulle hon bli kvar — ensam med sin börda. Hon hade varit så ensam hela den långa vintern. Det är inte gott att vara ensam. Och de långa vinterkvällarna, då jungfrun hade fått lov att gå ut efter slutat arbete, var hon allena i hela våningen. Det hade knäppt så underligt i möblerna. Det hade varit sådana underliga skuggor i vrårna; och när hon till sist krupit ned i sin stora säng, hade hon länge legat vaken och skrämt upp sig med historier om inbrott och tjuvar. Ack, hon var ett sådant barn! Och det lustiga var, att fastän hon nu var gift och över tjugu år, hade alla människor fortsatt att behandla henne som en liten flicka. Kanske var hon det också, eftersom hon var så liten till växten och hade sådana stora, barnsliga ögon och en mun, som log ständigt. Hemma hade far och mor skämt bort henne, men det var inte så underligt: de hade bara henne. Underligare var ju, att när hon kom ut ur hemmet, behandlade henne lärarinnor och tanter, ja till och med unga herrar, på samma litet vänligt beskyddande sätt. Hon tyckte om det för övrigt. Det gjorde henne så varm om hjärtat och så ivrig att söka ge igen något av all den vänlighet, som slösades på henne. Men det befriade henne också från ansvar. Ingen tänkte sig, att hon någonsin skulle kunna ta ett eget steg eller ha en egen mening. Och hon hade aldrig vant sig vid att tänka: »Om jag gör detta eller detta, vart leder det?» Allt hade för henne varit tillrättalagt och välordnat, och livet föreföll henne mycket enkelt och lätt att leva.