Hon tystnar plötsligt, men det trånande uttrycket i hennes ögon talar tydligare än ord, ehuru blicken går honom förbi. Det har blåst många vindar sedan dess – och den som nu blåser, skall föra er både till Kjöbenhavn och längre! Alla äro bleka, allvarliga och oroliga, som om de med knapp nöd räddat sig ur en lifsfara och ännu kände sig långtifrån säkra. Jag tänker då alltid på katten, som hade sju lif! – Jag behöfver icke säga, att våra svenska prinsar sågo tämligen malplacerade ut i denna societet. Tonerna hvirfla, ljusens lågor flämta, drottningen tråder dansen med prins Friedrich. Medan han talat, har hon lutat hufvudet tillbaka och slutit ögonen som om dragen badat i sol. Kärleksintriger sluta sällan utan slitningar, och för en kavaljer, som njutit en drottnings gunst, blir situationen lika ohållbar, antingen han själf i underdånighet tröttnar först, eller Hennes Majestät i nåder behagar kasta sina blickar på en annan. – Ni förstår då icke halfkväden visa, min kära grefve? Arfprins Frederik tycks ha lofvat, att understödja denna fordran med all den auktoritet, H. hviskar han blott. Hela denna sommar har han lefvat i en upphetsad atmosfär af tillfredsställd lidelse, fåfänga, ärelystnad; men ibland när han varit ensam, har det händt, som nu, att det med ens blifvit underbart svalt och stilla och högtidligt inom honom. säger hon och stryker med handen ömt öfver hans hår. Kungen har tandvärk. Några mil norr om Köbenhavn och mindre än en mil från kusten, dit det nordliga Sjællands stora bokskogar ännu sträcka sig, ligger ett träsk med två små holmar; på den större står det praktfulla Hirschholm. En anderik man, som hon hedrade med sin vänskap. – Jag lär vara designerad! Han längtar efter att trampa sin egen mark, höra Plönersjöns böljor sorla mot sin egen strand, känna sig som härskare, hälsas djupt af sina underhafvande – röka sin pipa hemma på Ascheberg i fred och ro, i stället för att hetsas af förföljande kreditorer. – Nämn den!