Nu emellertid stod jag vid bergets fot. Till följd af sammanstötande omständigheter hade vi ännu icke gjort vårt besök i »Rosalies kapell», ett besök, som eljest plägar vara ett af främlingarnes första. Men i dag erfor jag ett oemotståndligt begär att komma upp till bergets spets, för att derifrån få kasta en blick öfver hafvet och hän mot Norden, hvars julfröjder så lockande hägrade för mitt sinne. På ett klipp utsprång satt en ung herde, sjungande en munter visa, under det hans hjord med ansträngande af all sin intelligens nyfiket betraktade främlingen, som så tydligt önskade komma upp till den; högt uppe i en krökning framskymtade en kavalkad af åsnor, bärande skådelystna misser och gentlemen», och lik skuggor gled den ena prestfiguren efter den andra mig förbi, alla med bönboken i hand, ögonen nedslagna och den vida kåpan uppskörtad för att underlätta det besvärliga uppåtstigandet.