– Go ’ herrar! frågade Robert och fattade tag i låset, för att skynda in till Rosamunda. Styrmannen såg på Lilia, som gaf honom en blick, som lugnade honom betydligt. Derpå ilade hon upp till sin sängkammare, sade sig sjuk, att hon förkylt sig, att hon hade feber, som också verkligen var sannt, gick till sängs och befallde, att ingen, ingen skulle få slippa in till henne förr än klockan 10 följande morgon. – Men jag har just kommit hit till dig, för att få upplysning af dig; du känner alla menniskor. Hon ringde ånyo. Han satte sig i sin länstol, och Trogen lade sig vid fötterna; på en lång stund förmådde gubben ingenting säga, ty han hade gått ute hela dagen och grälat med sig sjelf, som han ofta brukade, öfver sin oduglighet att icke kunna förtjena någonting. Hvartill skulle han tjena? Hon såg på mig hvad jag ville säga; hon läste i mitt hjerta! – Till Haga! Den okända aftog sig hvarken kappa eller hufvudbonad, utan gick fram helt obesvärad till det lilla dukade bordet och satte sig. – Se der kommer den bofven! – Har hon lagt sig, den otäckan? Se härär räkningen och pengar efter begäran. Jag trodde er vara Han hade också gått miste om sin önskan, men på ett annat sätt. Hon ryste ånyo häftigt. – Anna Lindberg? Alla älskade de den vänliga och milda Lilia. hviskade Lilia beslutsamt, dock lyder jag i allt min far! – Det har ännu ingen sagt mig! Du är en flitig, sparsam, försigtig och ärlig yngling, det har jag erfarit på detta år, som du tjent hos mig. svarade Holmberg, slagen; det, var en annan sak. Fröken är tamej raggen inte något pjåk. – Hvad? Sedan förfriskningar blifvit kringbjudna, anhöllo Claras trenne förklarade beundrare, att hon skulle sjunga för sällskapet. Vid denna tanke kastade han den sista blicken på Lilia, som försvann med sin hund: han vände sig om och gick åt motsatt håll. Dermed aflägsnade han sig hastigt, och Clara fann tröst i denna tanke. Han lyssnade, men hörde ingenting inifrån det lilla rummet.