Däremot skall här till intresserades tjänst i största möjliga korthet fästas uppmärksamheten på en rad inlägg från olika länder, hvilka affattats i — för öfrigt mer eller mindre konsekvent vidhållet — uppsåt att i första rummet skrifva samtidshistoria, ej att direkt agitatoriskt polemisera. Af de rent agitatoriska inläggen ha vi nog litet hvar blifvit rent af besvärande öfverhopade, och för många torde det kännas nästan som en lisa att göra bekantskap med arbeten, där tonen är lugnare, skymforden sällsynta och de vetenskapliga framställningsmetoderna mera anlitade än de retorisk-advokatoriska. Är det möjligt för en medborgare i ett krigförande land att midt under stridsbullret gifva sig i kast med så brännbara ämnen och därvid bevara någon afsevärd återstod af s. k. » vetenskaplig opartiskhet »? En engelsk historiker, J. A. HEADLAM, betviflar det. I förordet till sitt intressanta arbete, The History of Twelve Days July 2£: th to August 4; th, 19H (London, Fisher Unwin, 1915, 412 sidor, 10 sh. ), yttrar han: » När man skrifver midt under ett stort krig, hvari fäderneslandets framtid hotas af en mäktigare och oblidkeligare fiende än det någonsin förut mött, skulle det vara dåraktigt att göra anspråk på opartiskhetens förtjänst. Opartiskhet betyder, att man är likgiltig för416 VERNER SÖDERBERG forskningens resultat, och för oss äro dessa resultat af vital betydelse ». En tysk historiker, LUDWIG BERGSTRÄSSER, är mera förhoppningsfull i fråga om det vetenskapliga behandlingssättets möjlighet. Han har i senaste nummer af » Historische Zeitschrift » publicerat en 104 sidor lång uppsats med titeln Die diplomatischen Kampfe vor Kriegsausbruch, och där erinrar han om att frågan om objektivitetens möjlighet inom historieforskningen ju äfven i fredstid af gammalt varit omstridd, men att detta vetenskapliga problem borde kunna uppställas lika väl som alla andra.