fru T opelius ' sjukdom med den knarriga lik­ Af allt detta förstod fru Topelius jämnt s å — " Jag har äfven förberedelsevis hunnit mycket, att Tobias Topelius var för obegrip­ giltighet, so m en så pass banal och alldaglig uttänka såväl mitt eget tal som de bibelci­ lig, som aldrig kunde lämna henne i fred. sjukdom kunde påräkna, men efter detta var tat, hvarmed vår döidsruna i tidningarna skall Men inte heller på det tänkte hon nu, ty hon den en händelse också i hans lif, h ade så­ smyckas, sade Tobias Topelius fill sist. På hade nått en sådan trötthet, att rakt ingen­ lunda både betydelse och intresse. rak arm vill jag ej här riskera en felplacering ting längre kom henne vid, och det var där­ — Ja g har tänkt mig, atf vi skulle svepas af bibelställena — jag kan visserligen gläd­ för hon låg och var lycklig. Hon kände i vårt hvita brokadsiden, sade han vänligt, ja mig åt ett för mina år enastående godt lugnt - och mofståndslösf, att hon skulle dö och vidare böra vi därtill ha våra hvita minne, men också i det minsta håller jag på — det stora okända, som väntade, för­ atlasskor. Kistan skall vara i hvitt; hvit aster den vederhäftighet, som är överlägsenhe­ skräckte henne inte mer än det lif, som hon blir högtidlighetens officiella blomma; så­ tens osvikliga prägel. Deras ordalydelse känt nästan lika litet, det var bara som att vida det visar s ig möjligt a tt arrangera, skall har jag emellertid granneligen klar sålunda: glida ur tomhet i tomhet. Det sista ordet bör vara rik först tänka efter, -. - T " tröst icke blott för hvem han var och hans oss, Clothilde, utan äf­ ord gingo någonstans ven för mig. Länge förbi henne som ett gick jag och hoppa­ innehållslöst buller.