Där sitter ju på väggen i vrån med mitt insektshus den entomologiska föreningens gamla kallelsediplom under sitt glas med smala tygkanter! O, ungdomsminnen! Upptill fader Linné i bystprofil, ringad i en öfre halfcirkel af " Omme vivum ex ovo " och i en nedre af " Famam extendere factis ". Under — den högtidligt enkla kallelsen till ledamot, med fem vördnadsvärda och äremossiga styrelsemedlemmars namn längst ner. Det hela inramadt af vajande strå med allsköns luftiga kryp i bladveck och blomkronor. Hur fagert det var en gång. * Men nu måste jag göra en visit i mitt insektshus, där jag inte varit på år! En vedkarl b y g g d e det, han bar det stolta namnet Torstenson och hörde hemma i gamla Klara i ett stort vedskjul, där en gång var en sagolikt vacker liten trädgårdstäppa midt ibland stenhuskvarteren. Nå, Torsfenson byggde huset högt och smalt, så det blef en skyskrapa i elfva v å - ningar. Korkmattor på alla golf och så hvita tapeter. Men taken voro af glas, som behöfs i höga hus utan gårdar. S å småningom blef hela skyskrapan uthyrd, med lite omflyttningar ibland försfås. Men det är längesen nu, och under alla d e s s a år har jag varit en likgiltig värd, som aldrig sett till mina inneboende. En gång hycklade jag som andra värdar intresse och lät för syns skull måla om hela huset tulpanrödt, men sedan fick det stå och förfalla invärtes så mycket mera. Andra lokaler fångade helt mina intressen. Håhå! Men så kom då detta nya år med sin klara dager och sina glada tulpaner och. ja! # Ja, nu går jag och håller husesyn genom alla våningarna i min gamla skyskrapa. Inte utan att jag känner mig generad g e - nast i nedersta våningen. Där blir jag starkast påmind om ungdomskärleken jag förrådt. P å en dörrskylt läser jag nämligen: L. K. P. R:S LÄS!