Nu har Akka hittat en liten grupp bland studenterna, en liten stillsam tystlåten grupp som vi båda kan lyssna till med gott samvete. En lördag eftermiddag när han kom och Viveca var ensam hemma tyckte hon att han verkade dyster och frågade hur det var fatt. Viveca stod stilla som en sten i några långa sekunder, så tog hon ett djupt andetag. Och i så fall vilken? Finns inte tid, inte ork, bara lust. Nej, hur så? Lika mycket som om någon hade läst över oss, mumlade hon. frågade telefoniströsten. Ibland spratt hon upp ur sömnen: Hur har Hammou det? Blodet sjöd upp åt huvudet på Hammou. Det låter annorlunda på barnen. Efter lunchen i restaurangen satte de sig i Tonys rum för att prata. Det var för ungefär fem år sen. Men det framgick snart att den förbjöd och straffade aborter. Då måste du hjälpa mig att så småningom återbetala biljetten till Tony utan att såra honom. Hur menar ni? Hon höll av sin far. Vad blev det av Margareta? Hon började nämna huset, nämna den vida utsikten över Stilla oceanen. Ungefär som hotellet i Tetouan när vi flydde. Brukar ni göra det? Det beredde inga svårigheter. We agree to disagree, ibland. Bara frun. Berätta mera, sade Viveca intresserad. För de var odrägliga, nu kunde hon erkänna det. Han är marockan. Han förstod nog att arbetet kunde ha sina vanskligheter, men om dem sade han ingenting till Viveca. Och lyrbordet, som hon fått hemifrån ... Och alla hennes blommor ... Viveca letade sig uppför en skum trappa i ett gammalt hus utan hiss och ringde på. Uppmuntrad gick hon ner och åt lite av det som var kvar av den snacklunch vid köksbordet som hon bjudit de två herrarna på. I Frankrike har de haft att kämpa mot en grym abortlag av 1920 och mot groteska påbud, som t.ex. att apotekare ska föra förteckning över personer som köper preventivmedel och p-piller och mycket annat som jag inte minns just nu men har inte ni, förlåt, vi, fått igenom det mesta? Och så plötsligt, ogenomtänkt kallar hon sig själv feg för att hon låtit plundra sig. En rysk Bach? Vet ni inte det?