Bara en vokal skiljer ileum, ' nedre tunntarm ', från ilium, ' tarmben '. Men enligt ett stort italienskt etymologiskt lexikon (Fratelli Melita) låg betoningen redan från början på re genom att man felaktigt associerat ordet till ett verb, retinere, ' hålla ihop ', i stället för till rete, ' nät '. Större latinska lexikon dömer ut arctus, vilket visar att denna oriktiga stavning förekom redan i antik tid. Numerusfel. En annan typ av neutrala preparat har singularform på - ns och plural på - ntia, till exempel antioxidans - antioxidantia, laxans - laxantia, stimulans - stimulantia. Det vanligaste felet är att ilium används om tarmen. Det är lätt att förstå att läkare och andra känner behov av att tydliggöra pluralen genom en ändelse. Vi kan då inte längre hålla fast vid ursprunget. En form som excisera är kort sagt osvensk och felaktig. Oavsett historien är jag är övertygad om att vi idag bör satsa på rétina, särskilt som denna betoning är engelskans. Det handlar om språklig överkänslighet. Däremot är det språkligt helt korrekt att använda pluralen som ämnesnamn. Varje latinskt verb har två stammar, presensstam och supinstam. Verbet finns inte heller i någon ordbok, vare sig svensk eller engelsk. En vanlig a-plural i medicinsk text gäller läkemedel, typ ett narkotikum - flera narkotika, ett sedativum - flera sedativa. Korrekt form är alltså femoropatellarleden. Välbekanta pluralformer är naevi, ' födelsemärken ', stimuli, ' retningar ', morbilli, ' mässling ' (pluralen syftar på de många utslagen). Men ändamålet bör inte få helga medel som felaktiga latinska böjningar. Latinet hade, liksom andra indoeuropeiska språk, tre genus, maskulinum, femininum och neutrum. Hit hör manus, vars genitivform förekommer i digiti manus, ' fingrar '. Suffixfel. Infinitiver bildas på presensstammen, avledda substantiv på supinstammen. Mitt bestämda intryck är att man överallt, i tidskrifter, läroböcker och journaler, har ambitionen att skriva ett korrekt latin i den mån det fortfarande förekommer.