– (Faller in) «Men som aldrig får plats i min akademi, såvida han icke lägger bort sina brushufvudslater. Låt honom ifra för konungadömets bästa lika mycket, som han nu gör för sin såkallade frihet, så får man se huru det kan gå framdeles. Jag har på långt håll låtit ge honom en vink derom, men ännu åtminstone tycks han föredraga sina drömbilder. Det är de der otäcka amerikanska begreppen, som förfört och som skulle förrycka all ungdom här i landet, om jag ej gåfve ärelystnaden hos våra snillen en annan riktning. Dertill skall svenska akademien bidraga, både med sina ledamotsplatser och sina belöningar. Jag har ej längesedan nödgats tillrättavisa Stedingk och Fersen, som tjenade vid franska hären i Amerika och der fingo Cincinnatus-orden. Jag lät befalla dem att aflägga detta revolutionära tecken och skref sjelf till Stedingk: «att det «är stridande både mot mitt interesse och klokhet «att tillåta mina undersåter, isynnerhet personer som «äro utmärkte genom deras embeten och mina en«skilta tänkesätt, att bära och tro sig hedrade af ett «offentligt tecken af undersåtares lyckliga uppror emot «deras lagliga öfverhet, och isynnerhet ett uppror, «hvars orsaker och skäl voro så orättvisa och föga «grundade. Jag vet väl, att Amerika nu anses som «en sjelfständig stat och äfven min bundsförvandt; «men framgången, som kunnat gifva laglighet åt detta «företag, kan likväl icke rättvisa det. Då vi sjelfve «så nyligen kommit ifrån våra inhemska oroligheter, «att ännu frön torde finnas efter dessa fordna tvister, «anser jag det för min skyldighet att undanrödja «hvarje föremål, som kunde åter uppväcka dylika «begrepp. Detta är orsaken hvarföre jag förböd Ste«dingk, äfvensom jag förbudit grefve Fersen, att emot«taga och bära detta tecken af den amerikanska ar«méens orden. Jag kände icke då, att desse voro de «två enda af mina undersåter, som hade emottagit «denna orden. Jag skulle då genom min ambassa«dör hafva meddelat dem mina skäl, i öfvertygelse, «att de icke hade missbrukat det; men detta förtro«ende kunde icke äga rum för ett större antal. Jag «bad slutligen Stedingk vara trygg i anseende till det «intryck, hans förhastande kunnat göra på mitt sinne. «Jag försäkrade honom, att det var fullkomligen för«låtet, och att jag var rätt ledsen öfver den lilla obe«haglighet det orsakat honom, då jag satt honom i «nödvändighet att lemna en prydnad, han redan bu«rit.« 116 – Men nu tillbaka till mina akademister. Jag vill till punkt och pricka känna alla dina kandidater.«