Refraktions-halo, sedd på Spetsbergen i maj 1873, samtidigt med den på följande sida afbildade reflex-halon. Ett annat ganska vackert fenomen, som solstrålarnes brytning i de isnålar, hvilka under vintern ständigt voro inblandade i de närmast jordytan belägna luftlagren, åstadkom, var det, att bergshöjderna söder om Vega i en viss belysning visade sig liksom plymagerade med eldmoln. Under en klar solskensdag vid hård vind såg man dessutom ofta liksom en glödande dunstpelare snedt uppstiga från topparne af bergen och gifva åt dessa utseende af vulkaner, som utstöta väldiga rökpelare, eldfärgade genom återskenet från de glödande lavaströmmarne i djupet af kratern. En blå vattensky sågs fortfarande utåt hafvet och angaf, att öppningar förefunnos. Jag sände derför den 18 dec. fångstmannen Johnsen utåt isen för att se huru härmed förhöll sig. På tre qvarts timmes väg från fartyget fann han en vidsträckt öppning, som nyligen betäckts med tunn, blå, nyfrusen is. En frisk nordlig bris blåste vid tillfället, och för den sköto drifisfälten å nyo så hastigt tillsamman, att Johnsen förmodade, att hela rännan om ett par timmar skulle sluta sig fullkomligt.