Sorgbarn fyllde deras bägare, och priorn tömde sin med förtröstan, emedan den räcktes honom av en from pilgrim. Ja, hon är mycket brottslig och förtjänar döden, det kan jag intyga, som hört de otaliga suckar ditt minne avpressat henne och sett de oräkneliga tårar hon för din skull gjutit. Singoalla ropade honom tillbaka. Då framträdde den lyssnande skuggan ur sin skymning. - Nej. Där skall hon för palmen tala om granen i norden, för lotusblomman om näckrosen och för sig själv förtälja en ändlös saga om en blåögd yngling och sjunga denna saga som en vaggsång för sitt hjärta, tills det domnat. Och likväl var hon skygg, hon visste ej varför; likväl höjde hennes själ tysta ångestrop, då han nalkades henne. Därefter spredo sig munkarne över svedjelandet för att rädda hednasjälar och lindra plågor. Väl, byggnaden reser sig således sten för sten. De enskilda vandrare, som mötte det, kastade sig till jorden. I Nidaros är ärkebiskop Arne med hela domkapitlet slagen av honom. Du vet ej, hur jag älskar dig, sade riddaren under den nattliga vandringen. Då steg riddaren upp, slängde stolen utåt golvet, lämnade salen och gick till sin tornkammare. - Herr Erland, vi återvända till slottet. En fientlig skara steg uppför kullen. Han sjöng härunder med dämpad röst en visa om Simon Petrus fiskaren. Nu började pater Henrik i väl valda ordalag föreställa riddaren, att detta ej var rätta sättet att bemöta en pilgrim, ung och värnlös som denne och kommen i så underbart ärende. Nattfåglarne skreko i klyftorna. Den egentlige verkmästaren var Olof Hallstensson; men riddaren gjorde icke endast grovarbetet: han skar mantelvecken skickligt och lade på färgerna väl. - Sorgbarn, min son ... Lägret Därefter vädrade han på riddaren, uppgav ett tjut och ville hoppa upp mot hans bröst. Han hade nyss slipat svärdet mot en berghäll; nu hängde det blottat i hans bälte. Med hänryckning, underligt skuggad av smärta, såg han mot öster, mot dagerkällan, över vilken blekröda skyar strimmade sig. Det hörde Sorgbarn av hans andedrag.