Ett av många uttryck för försiktigheten är den politik som drevs inom det med planfrågorna närbesläktade bostadspolitiska området. Spontana marknadsprocesser, och inte mänsklig rationalitet, skall avgöra det aggregerade utfallet av enskilda bebyggelseprojekt. Nu konstateras detta planeringstänkande vara särskilt väl lämpat för att nå ekologisk, ekonomisk och social hållbarhet. Göteborg: Institutionen för arkitektur, Chalmers tekniska högskola. Förekomsten av två parallella diskurser kan även förstås med utgångspunkt i arbetsfördelningen mellan trepartiregeringens departement. Det estetiska var endast det sekundära, medan samhällets innehåll var det primära. Jag undviker därför att tala om en diskurs som dominerande eller som en informell institution i de empiriska kapitlen. Ingen uttryckte sitt missnöje med att regeringen avsåg att vitalisera planverksamheten med ett centralt verk. En alternativ framtid kan både föreställas och inrättas, utan att objektet eller den allmänna utvecklingen gör motstånd. Översiktsplanen skall inte binda efterkommande planformer, utan även fortsättningsvis ” ge vägledning för beslut om markoch vattenanvändning ” (SOU 1994:36: 164). En stabil planeringsdiskurs I 1970-talets planutredningar går det att identifiera i stort sett samma diskurs som identifierades i 1960-talets första utvärderingar och revideringar av plansystemet. För det första föreslås en ny grundläggande formulering som preciserar vilka allmänna intressen som skall prägla den översiktliga planeringen. Riksdagens beslut kom på det viset att ensidigt präglas av en vilja att stärka den översiktliga planeringen i enlighet med gällande lag (BoU 1995 / 96:01; Rskr 1995 / 96:30). Om rationaliteten begränsades av brister i den mänskliga naturen och av olika politiska kontexter, följde frågan om det verkligen var möjligt att genom professionell kunskap och professionella beslut härleda de bästa av världar att leva i. Motion 1967:774 (FK) av herr Åkerlund angående tidsbegränsning av länsarkitektens underställande verket för planoch byggnadsfrågor. Det ovan redovisade ontologiska ställningstagandet torde klargöra att ett intresse för den argumentativa nivån inte behöver betyda att man tänker bort den materiella verkligheten. Enigheten stämmer väl överens med statsvetaren Andreas Duits slutsats om den svenska miljöpolitikens framväxt; under 1960-talet rörde sig partierna i flock i miljöfrågan (2002: 97).