De trodde det båda då, – och det gjorde dem båda lyckliga. Vid grinden räckte hon honom handen: – Farväl, Felix. Han tryckte sakta hennes hand – icke hårdt, men länge och ömt och nästan varligt. – Kanske är det sista gången, sade han lågt, med nedslagna ögon. – Reser ni då verkligen? Hon såg upp – öfverraskad. – Ja. Och lägre: Jag lofvade er ju, att när jag inte längre kunde härda ut Och idag Han rodnade under hennes blick. Hon teg, hennes hand hvilade ännu i hans. – Vill ni – åh, jag ber er – vill ni Han såg bönfallande på henne med sin hjelplösa, ödmjuka blick, som hon mötte. Och hon tänkte plötsligt på, att hon kanske aldrig mera skulle se den. – Vill ni kyssa mina ögon? sade han brådskande. Jag har alltid längtat efter det Bara en gång Hon såg det lilla böjda hufvudet, de blåaktiga, hvälfda ögonlocken med de strållika svarta franserna. Och i nästa sekund kände hon dem skälfva under sina läppar. Så vände hon sig hastigt om och nästan sprang genom trädgården uppemot byggnaden. När pigan kom upp för att be henne ned till kvällsvard, satt fru Lexow vid fönstret med båda armarne på fönsterkarmen och pannan hårdt tryckt mot rutan. – Helsa bankdirektören att han måste ursäkta, jag inte kommer ned Jag har en förskräcklig hufvudvärk – Nej, Sofi behöfver ingenting ta’ upp – Så, medan hon ännu talade, kom hon tänka på, hur besynnerligt detta skulle se ut för pigan, – hvad skulle hon tro? och hon tvang sig att vända sig om emot henne och säga liksom vid närmare eftertanke: Åhjo, kanske ändå – ett glas mjölk och några cakes, ifall Sofi vill vara så snäll När hon ändtligen blef ensam och flickan hade sagt henne godnatt, öppnade Alice fönstren och lutade sig långt ut i den kalla nattluften. Hvad hon kände sig ensam! Så förfärligt, förfärligt ensam Det var, som om hon i naturens tystnad, med hvart slag hennes hjerta slog, kände sin egen ensamhet. – God morgon. Brandt hade redan slutat sin frukost och torkade sig om munnen med serveten, innan han vände sig mot sin dotter och kysste henne. Hur står det till med lillan idag? –