Anspråkslöshet är ej en af W: s förtjenster, som synes af detta citat. Stridsmannen för renhet, ädelhet har endast hån och dryga sarkasmer mot dem, som gå den s. k. tidsandans ärenden; den nedlåtande ironiska ton, som genomgår flertalet af hans kritiker af nyare svenska böcker, ger något ytterst obehagligt åt hans artiklar, obehagligt för dem som ej se det ofrivilligt löjliga, som här och der framträder. Hvilka fordringar på en kritiker C. D. W. uppställer, skall jag omtala i uppsatsens slut, sedan jag först sett efter ibland hans egna kritiker, hvilket exempel han framställer för andra kritici. Hvad han begär af en konstnär, följaktligen äfven af en pennans man, har han flerstädes uttalat, särskildt i Post-tidn. 1885, der han sjunger: » O lycklig han, om han sig helt försänker I helga syners, helga drömmars haf Och mer på himlen, än på jorden tänker ... » Föga är det, icke sant, att undra på, att han som hyser en sådan tanke om konstnären, han som förebrått en verklighetsskildring (i Postt. 85, n: o 132) att » der finnes ej en aning om något osinligt », han som i sina egna dikter berättar om en verklighet som är ej vidare verklig, att han ej skall kunna vara med, då hans samtidingar i sin blindhet envisas att berätta om rama verkligheten utanför egen dörr, om simpla menniskor, som sannerligen ha endast ganska obetydliga anlag att på skuldrorna fä hvita, viftande vingar, och som dertill möjligen berätta med en tendens, så låg, föraktlig som denna: att äfven dessa simpla menniskor ha en viss rättighet att fa bli verksamma, nyttiga,således äfven lyckliga varelser, ocb detta redan innan de utbyta denne jord med den tillkommande. Nar jag stannar framför min bokhylla och blicken faller på Hippolyte Tame, Bourget och andra moderna kritici, när jag derefter bläddrar i C. W: s urklipp, då tänker jag på de båda jernvägarue, som ifrån en station divergera.