Utmärkande för det kliniska mötet i västerländsk sjukvård är ju att patienten träffar doktorn i enrum, att diagnosen i hög grad grundar sig på manuell undersökning och laboratorieprov och att läkaren har ett klart kunskapsövertag över patienten, ofta också ett socialt försteg. Det sistnämnda var väl ungefär vad som hände när vi kom att läsa och samtala om en ganska färsk doktorsavhandling i filosofi som har ambitionen att lägga en filosofisk grund för den kliniska praktiken. Det ledde till att patienten snarare blev ett objekt än en huvudaktör i det kliniska mötet. Läkaren kunde å sin sida ha kolleger närvarande för att diskutera patientens symtom och behandling. Fenomenologins beskrivning av tillvarons olika aspekter och hermeneutikens tolkningsmetoder bör kunna komma till nytta både i den kliniska praktiken och i diskussionen om vad läkekonsten egentligen består av. Om det kliniska mötet skall kunna återställas till ett möte mellan två människor, menar Svenaeus, måste man försöka definiera vad detta möte är och vad det har för syfte. Vad är hälsa? I likhet med Heidegger menar han att » attunement « är oupplösligt förenat med vår upplevelse av tillvaron och vår personlighet. Detta låter som en beskrivning av det ideala patient-läkarmötet, och Svenaeus tar också upp den tänkta invändningen att han här arbetar normativt i stället för deskriptivt. Svenaeus anser emellertid att hälsa främst är någonting som upplevs; vi vet alla hur det känns att vara frisk även om vi inte kan definiera känslan exakt. Observationer (t ex av huden, ögonen, tungan) spelade en kompletterande roll medan manuell undersökning var mer sällsynt. Att han var nazist går således knappast att förneka - den livliga diskussion som har förts om Heideggers politiska hemvist handlar om huruvida han var en övertygad nazist eller en naiv medlöpare. Fenomenologiskt avstamp Patienten berättar ju om sig själv, röntgenbilder och provsvar är onekligen dokument, och patientens kropp » säger « Som översättning av Heideggers tämligen intetsägande term Befindlichkeit för denna känsla använder Svenaeus det engelska ordet attunement med dess associationer till musik, tonart, samstämdhet, harmoni. De bägge bilderna måste närma sig varandra och sammanfalla i ny och gemensam förståelse av patientens situation. Hermeneutik betydde ursprungligen tolkning av teologiska och juridiska texter, men så småningom utvidgades begreppet till litteraturen och även till texter inom andra områden.