Då kommer ni tis nock. Di sier did har bränt i norden. Jusses, hår kan did ha vad? Där lå en tyggeman ti Algrens igår nötta, han sa ad där va to gåra o brände i Hindan ve Lövesta. Nu kom di ing po spöje o då borja Elna Måns Jins. Sång. Den närsynta Ingar (prästa-Ingar) Nelander, Hon var sångare o hade tad en grov rejekåm me sej O en bid papir au en strud, hum la papiret yer tännen Po kåmmen o satte kåmmen ti mungen och sjöng, Och en intressant musik uppstod. Hennes visor komMer jag till senare. Spöke. Elna Måns Jöns, kvinna till f d nämndemannen och Benläkaren Måns Jönsson, båda födda i slutet på 1700-talet. Varulfven. En gång skulle jag gå me middag ti höstafolked, jag Va po den "len" (havande) o ingan jag gick så tänkte Jag ve mi sel, jag får ta o sveva svevelisten om mi ifall Jag skulle komma ud for nåd skarn, for den har di Ingen majt å gå po. Jag sviffte svevelisten om mi o Gick. Når jag kom tibaga tätta ve "Grulle" så titta jag Mi ti sian, o där lå en stor "vårul" ve en mo. Jag blö "dan" (lamslagen av fasa) o slängde had jag hade i Hännerna o löste listen ifrå mi o slängde den etter mi Po vajen o hållde i bånnen, o jag sprant o vårulen nå