- Jag var så osäker i min roll att jag dubbelkollade precis allt. En sådan finns, hon har själv skrivit ett par sådana rapporter. Dessutom var jag tvungen att dubbelkolla vad andra läkare hade gjort före mig, eftersom jag skulle signera provsvar för patienter som jag aldrig hade träffat. Jag ville ju bota alla hela tiden, jag ville hitta diagnoser. Man kan inte längre behandla dem hur som helst. Och under den kom det självklart en patient som jag måste spola bihålorna på, säger hon med ett stort skratt. Egentligen tror hon att dagens underläkare i början av sin bana blir mer stöttade än vad dagens överläkare blev när de var underläkare. Elin Pettersson, ST-läkare, minns tillbaka Första vikariatet var jätteläskigt, tycker hon. Ändå kände hon sig ibland som att hon blev kastad i vattnet utan att kunna simma, att hon för tidigt fick ta ett stort eget ansvar. Jag drömde mardrömmar i början om att det skulle vara något problem just med andningsstopp. - Ibland spolar vi bihålorna. - Det var säkert mycket fler patienter då, men å andra sidan var läkaren gud. - Idag är det lite fult att klaga. Någon sådan fanns inte då. Många av de nya sköterskorna har mycket längre introduktioner och ibland tycker jag nog att det skulle behövas även för läkare. Patienterna idag är mycket mer pålästa, de kräver mycket mer. När hon precis blivit legitimerad arbetade hon ett tag som stafettläkare, något hon inte trivdes med. Elin Pettersson tog sin läkarexamen år 2000 och har sedan dess vikarierat, gjort AT, vikarierat igen och så i somras började hon sin ST. Hon och två av kollegorna har författat texten, som är en omskrivning av Ainbusks » Jag mötte Lassie « och tänkt att vara komisk, men där känslor och tankar är självupplevda. - Jag vet inte vilken beredskap vi har på vår klinik om någon blir anmäld till eller fälld i HSAN. - Det tog tid och jag hade mycket ångest och tänkte: nu kommer jag att missa någonting.