Nej, min bästa Sara, det skulle visserligen icke falla mig in att skänka någon som helst attention åt dylikt skvaller. Hans nåd har inte samma sinne för tocke här, som han har haft. - Det här är utan tvivel vår lilla kusin Blenda. Har de sovit tillsamman - hihihi - Hör nu, Blenda - vänta litet! Nej, om jag så ska ge gårdarna till en stiftelse för skabbiga hundar. - Ser du, jag skulle nog ha lugnat mig - jag skulle nog ha kunnat - jag skulle - om jag bara fått tid. - Roger, du har låtit kalla mig? Men här skulle ju möjligen kunna föreligga ett undantag. Vickberg! Hans armar voro likaledes över medel måttan långa och slutade i smala händer och benrangelsmagra fingrar. - Å hut! Vickberg löste nattmössans band. Ska vi dra en spader, vafalls? Tack, tack. - Ingenstans, vasa? Jag ämnar minsann inte slå henne. Och så kröp han till kojs. Få vi inte bada? Den siste Roger Bernhusen de Sars insätter ett oäkta barn såsom universalarvinge! Jag blev alldeles förbryllad. Ni ska bestämt se, att han är här. Cousin blir exekutor, och dusören skall bliva rundlig. Om han vill att jag ska följa honom, så gör jag det, mer kan jag inte göra. Du har tagit dig en ovana att alltid motsäga mig Men detta fel avhjälpte fru Enberg genom att samvetsgrant vaka över hans garderob och särskilt samvetsgrant pröva de vita serveringsvantarnas vithet. Vickberg strök över, smekte sidentäckets kant. Nå så, va säger cousin? Det är det där fördömda huvudet, som värker. Roger isynnerhet, juristen - Som ers nåd befaller - men se det har jag då inte gjort. - Nå så - säger vi det, mumlade hans nåd. Utan tag en, som är ungefär jämnårig med Blenda, så att hon kan ha något nöje av henne också. - Visst var det. Det ska han väl ända vara för svag och uslig till. Och nu brast han åter i gråt. Per var också röd och hans läppar rörde sig oupphörligt, som om han mumlat någonting tyst för sig själv. Det undanber jag mig att bli påmint om!