svar än att de någorlunda täckas af lifvef såsom det verkligen gestal­ tat sig för mig. Vännen CARL LARSSON. Advokaten Carl Romanus skrifver: O IDUNA, NYFIKNA Mö, HVAD DRÖMde du själf om, innan du råkade ut för Brage, Tjasse och Völund? — Huru drömde du dig i sjuttonårsåldern din framtid, skämtsamt spörjer du mig, där jag sitter feter och frodig, gift med husläkaren och med två barn be­ hagligt begåfvad. — Hej! Nu bestiger jag, vältränad i grötrim och klappvers, hexameterns gamla pegas, den passar för­ träffligt, när jag skall peta uti mitt dystraste skån­ ska förflutna: Xenofon, Ovidius, Virgilius atque Homeros, Cicero, Livius, Horatius et Juvenalis farbröder voro till mig; så lärd har jag aldrig se ' n kännt mig. Likväl åt pipan det gick, ty si vid änden af våren fick jag C u ti grekiskan o ch C uti seder. — Grufliga fel jag begått och klen var advoka­ tyren. — Bakom dramat låg gymnasistens olyckliga kärlek. Tänk dig en länger och led och mager med brillor på nasus, kär öfver öronen, öfver ögon och alla fem sinnen, därtill försmående klädernas prakt, en löj­ lig fagottyp! Ha! Ha! Ha! Ha! Ha! — Den, som ledigt slog mig ur brädet är nu ryttmästare, men flickan blef gift med en tredje. — Författarinnan, fru Frigga Carlberg. Ungdomsporträtt. Ännu om mig jag m inns en närskyld frändes förklaring: " Omöjlig absolut, sätt honom i garfvarelära! " — Huru skulle jag väl kunna drömma annat än mardröm? Bräckt och höflig jag var; min framtid Diogenes skolas lefnadsfilosofi. — Året efter blef jag dock student. — Skål! Och med mig fick makt min käre vän Epikurus. Stockholm 26 dec. CARL ROMANUS. Bildhuggarinnan fröken Alice Nordin skrifver: Hvad man drömde om vid 17 år?