Betecknande är, att Georges Sand var den 18-årigas älsklingsförfattarinna och Heine dito författare. Hon hade mottagit flere som det tycktes mycket fördelaktiga giftermålsanbud, men afslagit dem alla. Nu hade den rätte kommit. Alla bref, växlade mellan Petöfi och Julie Szendre} ' både före och under deras trolofningstid, har hon förstört, men fragment af hennes 1846 förda dagbok finnas ännu kvar, och af dem finner man, huru länge och häftigt hennes stolthet stridt mot dc uppvaknande känslorna af kärlek till skalden, hvilken redan efter knappast en månads bekantskap frågat, om hon ville dela hans lefnadsöden, tills hon ändtligen d. 8 februari 1847 nedskrifver: » Jag älskar dig! Älskar dig såsom min själ älskar himmelriket! Får jag ej blifva din maka, blifver mitt lif mörkt, och ingen stjärna skall lysa i mitt väsens dystra natt. Då jag skrifver detta, vet du, huru mycket jag älskar dig, vet du, huru helt och odeladt du äger mitt hjärta! » Julies föräldrar, isynnerhet fadern, lade sig dock ifrigt emot dotterns förening med en man, hvilken hade en så litet tryggad ställning som en skriftställare i Ungarn på den tiden. Nära ett år uppsköts också bröllopet, hvilket emellertid stod den 8 september i Erdöds slottskapell. Brudgummen bar en svart moaré-attila med silfverknappar, bruden en hvit sidenklädning med en tearos på bröstet och brudslöjan sammanfäst med en myrtenkrans. Bådas ansikten voro dödsbleka. Utom prästen och två bröllopsvittnen voro endast brudens moder och * Den rörande sannsagan om den lilla bruna vandringsflickans trofasta och uppoffrande kärlek till den store skalden är, efter grefve Telekis och Maurus Jökais relationer, närmare skildrad i förfms arbete » I kikaren ». S \ ^sStrS7^Ytr 174- syster närvarande vid vigseln; fadern liöll sig undan, han frågade ej ens efter, hvart hans barn och hennes make skulle ta vägen, om de hade bröd ens för dagen, eller hvar de ämnade lägga ned sina hufvudcn följande natt.