– Ja, du vet inte, bror, men en officer med ofläckad värja kan icke låta förolämpa sig och minst i kärlek; ja, så står saken. » » Nå, hur skulle detta kunna förhindras? » – Men om det misslyckas i det viktigaste ögonblicket; om hon inte lyder? » » Men hvad är det då, kära barn? » Men så blef hon så småningom, medan hon hos dessa två beredde sig till resan, så konstig, visst inte så från vettet som hon nu tycktes vara, men ändå så, att hon ej kunde resa någon hvart. – Och denna förförare, som kommit till trakten, det var ett af hans gamla nattvardsbarn Allt detta var ju skäl nog att elda den gode prästens samhällsbevarande trosnit, att rent af göra honom vältalig, då han nu beslutat att strida mot detta hotande onda. Han doppade redan pennan för att skrifva sitt namn derunder, då både hans och von Balkens uppmärksamhet riktades på en underlig figur, som till hälften sprang och till hälften släpade sig fram öfver gårdsplanen, förbi fönstret och åt trappan till. » Fortare, fortare måste det gå. Det hördes verkligen steg alldeles inpå och Sten hann knappast, utan att säga ett ord, ställa sig bakom trädet, förr än länsmannens mössa med guldranden blef synlig. – Hans dotter och Sten O, Herre Gud i himmelen! Så gick baronen sin väg, och förmän och kontorspersonal med honom. Anna svarade knappast, utan skyndade ut, uppåt skogskanten, hvarifrån musiken ljöd. » Ett ståtligt par », – tänkte baronen och såg med välbehag efter de bortgående, – » väl att löjtnanten kom hit, så att hon kan bli litet uppmuntrad, min stackars lilla Ebba » » Hör nu noga på » Han gick in i sitt rum, löste doktorns bojor om benen samt befallde honom att följa sig, hvilket denne viljelöst gjorde. Inte af någon slags rädsla, åh, visst inte, ej ett grand i den vägen, men af inspiration vid tanken på, att han verkligen hade en mission att fylla vid Boddeby Skulle den börja i dag? Man lade märke till, att Sten kramade ett par tidningar i handen och att det ryckte i mungiporna på honom, som af vrede eller gråt.