Han såg på dem igen, dom om han sett människor för första gången. Längtar aldrig Petra till Stockholm? Den glade kolportören uppe på estraden hade för hennes ögon manat fram en bild som en Rafael kunde målat och skänkt sin obeskrivligt sköna guldfärg åt. Såg ni, så hon dängde till honom? Den tjocka mattan där tystade dem. Men ännu har hon ett stycke väg att gå. Angela brukade läsa följetongen. Han ångrade djupt detta, vartill han låtit sig förledas med Adele Holmström, och väntade dagligen att Gud skulle straffa honom. Måste han då inte le åt hennes tvivel ibland? Så grå den var! Brevet, som hon hela dagen likgiltigt burit i sin ficka, hade haft ett budskap till henne: Thomas Meller var åter i Europa, i Schweiz. I skogen var det så stilla. Genast, min gosse. Men såret var ju i pannan. Jaså, jag kom olägligt! Men hans feta händer fumlade med tangenterna. upprepade Hans slött. En smal fot av blänkande lack stack fram under den uppslitsade klänningen. Du säger ingenting, ropade Adele till. Hon gick långsamt, litet framåtlutad. Detta var hans barn, en familj, som han själv skapat. Så reste hon sig helt upprörd. Stjärnan i spegeln tycktes henne nu som ett milt blickande öga. En gång skulle hon få träda in genom himmelens port. Har pappa varit hos professorn? Ja, så vackert, svarade hon också nu. Ansikten döko upp omkring henne. Stig in, ropade Adele. Nu hörde hon en röst som ropade. Hon hade ett starkt judiskt utseende. Hans riktade blicken mot henne. Ack, det var just vad man inte kunde! Men så var det som om hon funderat på något. Hon hade aldrig tyckt om Adele. Hon beredde sig att gå. Vad var nu det för ett plöts ligt förslag efter så många år? Petra som stannat borta vid brasan såg på honom och Adele, och smålog åt dem. Petra gick raskt framåt vägen. Den lutande gestalten av den unga kvinnan hade nu försvunnit. Oförstående. Hennes händer voro nu grova och slitna av disk och allt vad hon fått taga i dessa år. Bibelns läsande o ömkliga rön! rentav försummas eller sker utan bön. Hans leende flög välkomnande emot henne. Och evighetens dimmor krympa samman.