Av hävd visste Walter att det inte var mycket lönt att tysta henne då varje försök att leda in samtalet i banor som inte gällde deras liv tillsammans var fullkomligt meningslöst. Fram längs den stora huvudgatan, som började vid riksvägen och slutade vid järnvägen, vaggade andra trötta kroppar på väg hem från sina affärer, apotek och systembolag. Först när Walter förstod att Haralds egentliga syfte med att bjuda hade en djupare mening lät han sig bevekas hans förnuft förbjöd honom att säga nej medan prestigen ändå drog åt att vilja betala. Han sökte inte några orsaker till den, han lät sig nöja med de han anat sig till. Nu far vi, sa han och ringde efter en bil. Men vem försåg sjön med vatten? Vi måste gå, sa han skrämd. Skall vi krypa ner, frågade hon. Som näckrosen suger upp vatten sög hon åt sig uppskattning och utan den slokade hon som samma blomma när den en längre tid undanhålls vattnet. Trots Walters våldsamma invändningar stod Harald för notan. Hade hon svimmat? Därnere under granen brukade jag fånga grodyngel. Varför inte. Theas mummel övergick tidvis i rena vrålen. Hade Adele behövt en ny hatt hade hon bäddat in henne i smicker och beröm, och när hon velat utöva makt för att befästa sin ställning inför stadens borgerskap hade hon kört och hunsat med Thea som med en slav. De kunde håna henne för att hon hade ett hederligt arbete och dessutom missunna henne varje nickel hon skrapat ihop. Hon bara väntade och välkomnade den sista stora befrielsen och vid sin Gud hoppades hon att det ögonblicket snart skulle infinna sig. Han beklagade fadäsen och Marianne sa någonting överslätande om att sånt händer alla. Över hans långsmala ansikte bredde då ut sig en oförklarlig rodnad och de sorgset undergivna ögonen spärrades upp som inför en dörr som hastigt blåst upp i dörren uppenbarade sig en bländande ljusgestalt. Pastorsexpeditionen? Ofta vände han tillbaka till kampen hans mästare utstått och vunnit med sin sega, obrutna livsvilja. Gör du? I kvartetterna fick sorgen sitt konstnärliga svar, där fanns visionen, lidandet, längtan och kärleken, där fanns det djupt resignerade och det smärtsamt försakade, allt det som Walter återfann i sitt eget liv. Marianne, ropade han, tycker du inte att det är kallt?