Kaféet till en mindre restaurang i Klaratrakten, vid elfvatiden på kvällen. Ett par auerlampor skina ned öfver rökskyarna med ett sjukligt och grönblekt sken. Fyra borgare dricka toddy vid ett bord nära skänkdisken. FABRIKÖR FERNSTEDT är mager, hvithårig och darrhändt. GROSSHANDLAR LAXMAN är fet och rödsprängd; hans andhämtning är mycket högljudd. APOTEKAR QUIDING är mörklagd och gulhyad; han har tunt svart skägg och en stirrande, melankolisk blick. HERR STRÖM är alldeles full. Längre bort, i en halfskum vrå af salen sitter EN FLINTSKALLIG HERRE med mörka glasögon; han håller sig för det mesta gömd bakom sitt aftonblad. En grå katt ligger och spinner på disken, bakom hvilken FRU DAHLGREN, änka efter källarmästaren, som dog för en tid sedan, sitter och virkar på en antimakass. Hon är djupt sorgklädd. Upppasserskan LOTTEN gäspar som om hon ville svälja luggen. FABRIKÖR FERNSTEDT. Ja, så mycket är emellertid säkert, att jag drömde om min gamla skolkamrat, sjökapten Dillström i natt; och det första jag fick se på morgonen, när jag fick tidningen i handen, var hans dödsannons. Man behöfver ju inte därför tro hvad man inte har sett; men det jag har sett det har jag sett, och det tror jag på; och jag såg honom så tydligt som jag i denna stund ser fru Dahlgren. Och ju mer jag tänker på det, desto tydligare vet jag att jag såg det. Jag var på ett stort skepp och det gungade opp och ner HERR STRÖM. Hi-hi-hi! GROSSHANDLAR LAXMAN. Tyst, Ström! APOTEKAR QUIDING. Det här är ingenting att skratta åt, herr Ström. HERR STRÖM. tar en bottenfock. FABRIKÖR FERNSTEDT. — Och det gungade opp och ner. Paus. GROSSHANDLAR LAXMAN. Nå, än Dillström då, han var väl kapten på skutan? FABRIKÖR FERNSTEDT skarpt.