Kapitel 2 (§54-60) Vad som nu söks är alltså en bestämning av hur tillvaron på ett egentligt sätt kan uppbära sin möjlighet, sitt kunna-vara. såsom förelöpande in i döden ” (s. 305). Och inom den medeltida filosofiska teologin var det ett viktigt tema. I denna mening möjliggörs förståelse av framtid. Inom ramen för Varat och tiden åberopas tanken på ” tillvarons hermeneutik ” inte så ofta, men i de föregående föreläsningarna är ” fakticitetens hermeneutik ” helt enkelt namnet på existentialanalytik överhuvudtaget. Världen blir möjlig att uttyda på ett systematiskt och filosofiskt sätt just genom att 39 tillvaron redan från början förhåller sig förstående till den. Men till skillnad från allt annat som är förestående, så är den något som tillvaron måste överta själv. Så länge tillvaron inte ser sig själv som väsentligen existerande mot ett slut så kan den, menar Heidegger, invagga sig själv i en falsk föreställning om tidens oändlighet. I §64 sker upptakten i form av en förnyad granskning av relationen mellan jaget, självet och omsorgen. Tillvarons sätt att vara i rummet kännetecknas av ett ständigt upphävande och överskridande av avstånd. Mannet är ingen särskild och alla i allmänhet. Vad han säger är helt enkelt att vi alltid redan befinner oss inbegripna i en otematiserad förståelse av vad värld och liv är. I följande kapitel som handlar om tillvarons historiskhet kommer vi också att se hur återhämtandet spelar en central roll vid beskrivningen av vad det innebär att ha en historia. Många av Heideggers etymologiska resonemang har senare kritiserats av språkforskare. Därför, menar Heidegger, måste återvinnandet av självet ske i form av ett val som, så att säga, tas om och väljs på nytt. Vad är det som gör att vi uppfattar detta som historiskt? Vid det här laget är vi redan bekanta med Heideggers strategi, så det bör inte förvåna då han i stället för detta matematiska rum vänder sig till rummet så som det ger sig till känna i vardaglig erfarenhet. En översättningsanmärkning är här på sin plats. Denna skenbart paradoxala beskrivning blir begriplig om vi accepterar att den förståelse Heidegger talar om inte alls behöver vara artikulerad. Därmed är det dags att vända sig direkt till texten. På ett plan förefaller det inte råda något problem.