Han hörde hennes muntra, kvittrande skratt och hennes sång. Luften var som fylld däraf. Tonerna dansade omkring honom i yrande lek, höjde och sänkte sig, logo och gräto, bådo och hviskade: Tag mig! Tag m i g! Här är jag. Mörkret tätnade och begrof honom i sitt djup, men han lät mörkret komma och tiden gå, fastkedjad af tankar och minnen. Så reste han sig upp, stirrade ut i mörkret, som omgaf honom. Han knöt sin högra hand och höjde den öfver sitt hufvud. » Å, hvad människorna ha förstört lifvet! » Han tände ett ljus och samlade ihop penningarna, som lågo på bordet. Han lade dem i sin plånbok och räknade igenom sin kassa. Den var lätt räknad. Han måste skaffa mera penningar till nästa dag, innan Greta kom. Men nästa dag kom inte Greta, k o m inte dagen därefter heller, kom aldrig mer. Men när våren kom, och den mörka vintern var tilländalupen, lade Fyrisåns grumliga bölja hennes kallnade stoft på sin strand. Hennes hand var krampaktigt sluten om ett litet papper. Hon hade tagit ett namn med sig till de dödas land, men för världen var det utplånadt. E J E T T Å R har förflutit sedan den norska nationalscenens hela artistkår gästade Stockholm och gaf oss prof på det bästa af norsk dramatik och norsk scenkonst. Och nu har den moderna norska målarkonstens utöfvare i samlad flock blifvit våra gäster för en tid bortåt genom det 300-tal dukar, hvaraf de representeras i Konstakademiens utställningssalar. 1897 års utställning medförde, som vi alla minnas, en ypperlig profkarta på modern nordisk konst, där Norge intog en bemärkt plats; men dä nu vårt broderfolks artistiska resultat på den bildande konstens område för andra gången föreläggas oss, sker det med en ännu fylligare bild af styrkan och koloriten i norsk penselföring. S. IDUN 84 — 1904 FBÅN DEN NORSKA. KONSTUTSTÄLLNINGEN Å FRIA KONSTERNAS AKADEMI I STOCKHOLM. FOTO FÖR IDUN AF A. BLOMBERG.