Söt mjölk till frukost, filbunke eller långmjölk till middagen och söt mjölk eller ännu bättre, kärnmjölk till kv ällen, livad kan man mer begära! Efter middagen bär det af i skogen igen, om det inte åskar, som det ibland gör, och då är in­ gen ledsen för det just, fö r att någon gång må­ ste man stoppa strumpor eller sy i knappar eller — det allra värsta — la ppa kängorna. Men i det som i så mycket annat är vår husbonde oss en hjälp. Så går dag efter dag och snart äro fyra vec­ kor gångna och mer än 3,200 kilo blåbär afsända till torkeriet, i Holing. Och det är ju in te så då­ ligt, isynnerhet som det största delen af tiden ej var mer än nio blåbärsflickor i V ästerkälen .. Men så var det inte heller en enda af flickorna, som inte hade råd att dricka kaffe på hvarje tänkbart ställe på hemresan. E. E. Vägen tillbaka till civilisationen. Det förgyllda päronet. Af SVEA KJELLMAN. I DET OANSENLIGA OCH GAMLA LIL LA huset fanns en ateljé. Där inne låg en man och stirrade i taket. Han var bitter och led, och allt som han låg och • stirrade in i sig själf och sitt fattiga, usla lif blef han allt bittrare och ledare. Borta i hörnet tryckte sig den stora, tom­ ma duken upp mot staffliet. Det var i taket han stirrade, men han såg likafullt den tom­ ma duken. Sedan en måntfd förföljde den honom. Den skulle bli hans stora verk. Något utkast hade han ännu icke gjort. Mälaren skrattade hemlighetsfullt bakom läpparna. Hvad han skulle lura dem! Dem som åter väntade sig något vackert och godt af honom. Om igen skrattade han till. Under hela sitt lif hade han bara gjort vackra och snälla saker, allt medan den beske och lede daïmon bodde i hans bröst. Men nu var tiden kommen för daïmon att stiga fram. Hans var den tomma duken. Där skulle han få rita den goda mänsklighetens alla lögner. Och daïmon log sitt beska le­ ende bakom målarens läppar. Den tomma duken skulle bli mänsklighe­ tens spegel.