Man disputerar om dygden, skönheten, modet, snillet; man disputerar aldrig om penningen. » Men — efter Alix följer Rédemption. I denna sin komedi från 1849 spelar Octave Feuillet åter ett slags profet. Där göra vi bekantskap med en underlig gammal jude, en i lifvets mysterier djupt invigd lärd. Denne man fullbordar grefve Ottokars maximer. » Det finnes ej » — säger han — » i hela världen någon annan lycka än den, som ligger i att känna sig stark och mäktig. Men att ega styrka — det är att förakta alla de Öfverenskommelser och bud, för hvilka människorna i sin enfald böja sig, utan tanke på, att dessa afgudar äro deras egna händers verk; att ega makt, — det är att göra sig till herre öfver människornas herre guldet. » Och hur tänker sig Isak, att detta mål skulle kunna nås? » Jo » — säger han — » genom den fria utvecklingen af de naturliga egenskaper, vi erhållit af slumpen; genom att använda dem fritt och oberoende af alla fördomens bojor, och utan att låta häjda oss af annat än de genom de positiva lagarne en gång för alla fixerade gränserna; ty man måste alltidOCTAYE FEUILLET. respektera lagen. Intet är så vordnadsvärdt som ett faktum. Men vid sidan af lagen finns det en marginal, och utan att liksom jag under nära ett sekel hafva lefvat i enlighet med det sunda förnuftets bud, kan man icke ens ana, hur mycket man kan tillåta sig utan att blifva hängd. » Så kommo parvenyerna och börsspelen och lycksökarne; otroliga och svindlande affärsspekulationer, misstänkta eller smutsiga finansoperationer, statskuppens egoistiska och samvetslösa verktyg, svärmande kring den nya kejserliga tronens fot. Guld, makt och njutning — sak samma till hvad pris — voro desse brutale financierers lifsmål. » Tillåtande sig hvilken ohederlig bragd som hälst, blott de egde namn om sig att vara utmärkte affärsmän, jagande efter esprit titan att finna annat än cynism, fyllde de alla dagar tidningarnes krönikor med sina bevingade ord, sina middagar och baler.