VÅR OFÖRGÄTLIGA CARMEN-FRAMställarinna, fru Mathilda Jungstedt-Reutersvärd, har tillbragt sommaren vid Arkösund i Östergötlands skärgård och därvid pröfvat sjömannens friska yrke, genom att dagligen styra sin kutter ut på det svallande Östersjö- vattnet Och Carmen vid rorkulten har helt säkert ej varit mindre djärf och yster än Carmen på scenen, det framgår af den amatörfoto, som vi här äro i tillfälle m eddela, en bild, där den populära artistens käcka skaplynne förträffligt kommit till uttryck. Så stigande klar, men så stilla kom denna höst, • •: I J \ \ I \! så allvarsdjup, men så vek dess röst sjöng till tystnad min längtans dår­ skapsvilla. Snart hvirflar de vissnade röda höstlöfvens dans, men i förgängelsens sorgsna glans alla smärtfödda frukter dunkelt glöda. pPS Matsal. Ritad af konstnären Lennart Nyblom. Våra Hem. Matsalar. ATURLIGTVIS INRÄTTA VI våra hem för oss själfva, ej för våra bekanta. Det ha vi länge räknat som abc i den rätta vis­ domen. Jag tycker mig se det medlidsamma småleende, som skulle krusa läsarens sköna läppar, om jag vore nog naiv att upprepa den gamla, ack, så välkända maningen. Thy aktar jag mig visligen. Tacknämligare blir det då att tänka efter hur många andra motiv, berömlig are än tan­ ken på nästan, som leda våra samtida, när deras handlingssätt, jag menar d eras sätt att handla möbler, trots allt se r litet misstänkt ut. Och nog gör d et ändå det ibland ... Väl kunna vi med rä tta vara stolta öfver att hafva visat salongen vägen hem, och den hör ju inte hemma i mång a h us nu längre. Väl kan man däri se ett betydelsefullt tidens tecken, att umgängeslifvet öfvergår från idélöst ef­ terapande af andra tiders och en fåtalig samhällsklass ' vanor till e n mera intimt per­ sonlig och innehållsrik beröring näraslå­ ende emellan. Redan det är mycket och vittnar högt om den bildade medelklassens trygga och berättigade själfkänsla att vara den i våra dagar egentligen kulturbärande.