Bortplockningsgåta. Från det gifna hufvudordet borttagas ett eller tvänne ord i sender och af de för hvarje gång återstå- ende bokstäfverna bildas ett nytt ord. Hufvudordet. I glädjens som i sorgens dar En god kamrat jag alltid är, W Och uti mig du jämt kan se o Od » 4 En vän, som hjärtligt har dig kär, ta: o * Som tåren i din ögonfrans 09 B » Tar upp, som vore det just hans; M ja. Som leendet uppå din mund ra o K " w Sympatiskt återger på stund, 2; Men när du honom öfverger, Blir kall och död — tyst, säg ej mer! r var instäldt, kvicknade emellertid flickorna till, och på annandagen var Disa så pass sig själf, att hon i en hastig vändning kastade öfver ända både gungstolen och den hedervärde Ebbe, hvars elegant bepjäxade fötter hon under ägarens ömkliga nödrop beundrande lyfte allt högre och högre, tills hela tutten gjorde en halsbrytande öfverhalning. Stolens rygg splittrades, men » svågerstumpens » höll, och det var ändå hufvudsaken, förklarade Disa käckt, något som ingen, ej ens den å sin älsklingsstols vägnar svåra misslynte pappa Loven, kunde bestrida. » Nu eller aldrig! Passa på, medan vildkattorna ä någorlunda tama — helst en hvardagskväll! » hviskade Ebbe broderligt till Gösta och Sven, då han en afton melOch så kom julen och med den Ebbe lan jul och nyår stängde tamburdörren och Elin, friska som vinterny och fulla af efter dem. glad tacksamhet mot ottefåglarna, » släktens Att den kloke och betänksamme Sven julänglar » och » mänsklighetens välgörare », Lager tagit rådet i akt, syntes tydligt nysom Ebbe m e d handen på hjärtat ridderårsafton, då det öfriga sällskapet efter supén ligt kallade dem. Och Disa och Rut gingo drog sig in i salongen, ty där satt lilla omkring med tindrande juleljus i blicken: Rut som en kattunge hopkrupen i Svens de hade j u för sin morgonsömn köpt sig stora famn och formligen spann af belå- själfva och sina närmaste den bästa jultenhet.