För Uppsala sutto: Sigurd Ribbing 1867 / 72, lians filosofiske vederdeloman akademiadjunkten F. G. Afzelius 1873 / 75, Herman Rydin 1876 / 78 och 1882 / 90, nationalekonomen, sedermera ecklesiastikministern och justitierådet C. G. Hammarskjöld 1879 / 81 samt historikerna Simon Boëthius 1891 / 02, Harald Hjärne 1903 / 08 och Nils Edén från 1908; sedermera har Uppsalalänet bortsett från kortare avbrott uppehållit den akademiska representationen, förutom Edén genom Georg Andrén (då docent), Nils Wohlin, Vilh. Lundstedt och Åke Holmbäck. Lund däremot valde under majoritetsvalens period blott två gånger professorer: botanisten J. G. Agardh 1867 / 72 och straff rätts juristen J. W. Thyrén 1909 / 11; sedermera har endast Clas Lindskog ocli docenten A. Thomson företrätt det sydsvenska universitetet i andra kammaren. Vill man med några ord kommentera de uppräknade akademikernas betydelse, faller det genast i ögonen, att samhällsvetenskaperna till en början voro jämförelsevis fåtaligt representerade. I andra kammaren befunno sig naturvetenskapsmannen och medicinarna så gott som hela tiden i flertal, ocli det dröjde egentligen till rösträttsstriderna fr. o. in. 1890-talet, innan man kan iaktta en mera systematisk strävan främst bland de konservativa ocli moderata att förstärka kadrerna med spetsarna i de politiska vetenskaperna. Av samhällsforskarna före systemskiftet under tullstriden utövade några ett betydande inflytande. Den månglärde, strängt konservative men kanske alltför självmedvetne J. J. Nordström nådde visserligen i den nya första kammaren aldrig samma dominerande position som tidigare i prästeståndet; hans anföranden utgjorde likväl något av de värdefullaste och lärorikaste, som i kammarens protokoll bevaras, och kammarens förlust genom hans dödsfall kan svårligen ersättas, yttrade P. von Möller i det biografiska arbetet » 1867 års första kammare ». Den för sin fintlig 1 Viktor Bydberg blev först efter sin korta visit i riksdagen på 70-talet professor.