Jag ställer mig främst i ledet af dem, som vilja bryta ned förtryck och orättvisa. Fadern kom honom i denna stund till hjelp, dock ej på det sättet som han kunde gilla. – Barnsligheter – sade fru Gudrun mildt och såg förvånad upp. Han lät mycket retlig och otålig. Sjelf mäktig de största uppoffringar, då han ansåg sig böra drifva igenom en sak, ställde han äfven stora fordringar på andra. – Hurudan såg hon ut? – Men, Nils, kan du säga hvarför man kommit till det resultatet, att man, som du säger, låter presten babbla upp vigselceremonielet? Tror du kanske, att han, låt oss förutsätta, att han egde betingelser, som förlänade honom menniskoförstånd, tror du han, under solig sommardag i frihet bland berg och dalar, kunde samla något för vintern för kommande dagar tror du verkligen det, Nils? Huru olika de båda voro! – För resten, den der saligheten, folk talar om, är väl nu endast ett tomt begrepp, ty inte ges det då någon salighet på den här planeten, tänker jag, och då vi dunsta bort härifrån, så antager jag, att vi ej äro så särdeles mottagliga för någon salighet, så den idén offrar jag äfven utan öfverdrift för min känsla till dig. – Och botar det med att röka så här ursinnigt. – Nej, aldri på tiden. Hon ville taga båten och ro öfver till fasta landet och så gå djupt, djupt in i skogen och tänka i ro! Det var under försöket att tvinga anden in i stilla ödmjukhet under lifslångt bindande af en efter vid, stor frihet trånande ande. – Visst inte, det kändes blott obehagligt, när jag stod der uppe och allt vek undan för mig. Vet du af, hvilket ansvar det är att handleda en ouppfostrad allmoge, med själar danade för ett högre lif Själar, hvilka under sund och kärleksfull ledning kunna bli lyckliga icke endast i denna tiden, utan äfven i evigheten Förstår du, gosse, att ansvaret är tyngande?