Angs förbetring sker antingen igenom öfwerflödande af det feta wår-watnet, hwarom förr är sagt, eller igenom giödande eller påförande af rik mull eller dynga. Det senare finner man wara en så angelägen sak hos Landt-hushållare i England, Holland och andra wäl upbrukade länder, at de äro efwen så öma om, på wissa tider, at giöda sina ängar, som någonsin sina åkrar, och hwar brist är uppå giödsel, förskaffa de sig den med möda och kostnad nog ifrån aflägnare orter, achtandes altid det för et rätt hushålds-maxim at hålla en rätt jämlikhet emellan åker och äng, at det ena icke är swagare, än at det altid kan underhålla det andra. All hårdwall som icke kan hafwa den förmon at öfwerflödas med wårwatn, måste så snart han begynner tappa sin frodighet, giödas med mull eller dyngia; Men dyngian måste icke wara sådan såsom hon brukas på åkren, utan wäl sammanrutnad, och likare fijn mull än dyngia, ty eljest kan hon icke så wäl nederbrukas til gräsroten, hwilket med hackor och krattor ske måste. Ju finare mullen eller dyngan är, ju betre gagn giör hon, derföre ser man, at sådana ängstegar som ligga wid stora landswägar, äro gemenligen frodigare än andra, och det utaf det fina stoftet som utaf blåswädret upreses och utaf nästa regnskur til roten fördt warder, hafwandes et sådant stoft, som utaf ökernas träckande och stallande på landswägen samlat är, sin goda sälta och fetma med sig. Ingen ting som man ännu förfarit, giöder betre och fordrar snarare gräswäxt än maltfähn / hwilka om de kunde til någon myckenhet skaffas, skulle de ganska rikeligen löna mödan och kostnaden. Der som god råd är på kalk, kan man ock der med giöda sin äng, doch icke någon annan än de som är af en kylachtig grund.