Ingen ting är humlan, medan hon wäxer, skadeligare än Honungs-dagg / i synerhet om han faller i blomman och uppå kopporna / ty deraf förlora de båda sin wackra färg och goda kraft. Häremot hafwa många pröfwat åtskilliga medel; men ännu är intet så säkert och ofelbart funnit som man altid och allestädes kan lita uppå. Man wil de följande efter andras skrift och sagu, men icke såsom några Tros-Artiklar, anföra. Man gifwer acht uppå när, efter någon het sommardag, watnet emot aftonen ryker och dambar, eller när det är stark dimba / då honungsdaggen om morgonen efter gemenligen falla plägar: Då antänder man några Eldar i humlegården, hwaraf den utaf wädret omkringdrefna Rök honungsdaggen förhindra skal. När man märker honungsdagg wara på färde, tager man et Ox-horn / fyller det med torr nöte-dynga / tänder elden derpå och ställandes sig på den sidan hwarifrån wädret blås, låter röken drifwa in på humlan: Derutaf skingras honungsdaggen. Andra säga at man skal bränna och röka med Kräft-skahl / Agnar och Gete-dynga / item Skäfwor / Törnbuskar och Ogräset i humlegården; men det är icke olikt at al rök af hwad swafwelachtigt bränsle kan komma må, skal uträtta efwen det sam̄a til honungsdaggens fördrifwande. Man tager några horn / låter litet honung uti hwardera och hänger dem up här och där i humlegården, så skal al honungsdaggen draga sig til dem, hwilken magnetismus icke synes oskiälig. Man låter fylla en fierding eller annat käril med watn och sätter i humlegården strax om wåren när humlan störas, och håller honom full hela sommaren igenom, så skal honungsdaggen ingen skada giöra.