jfr Sturlunga saga I 1946, s. Från 1220-talet blev det vanligt att goðarna reste till Norge för att bli den norske kungens handgångna män – hirdmän.6 Sturlungaperioden blev alltmer våldsam och goðarna satt sällan säkra i sina maktpositioner. 136 Detta gäller även för de andra ämbetsmännen. Att lagmansämbetet i högre grad än sysslomannaämbetet gick i arv hörde sannolikt ihop med ämbetet och dess innehåll.54 Lagmän behövde under denna period inte ha en formell utbildning. Go���� ðarnas ekonomiska underlag har grundligt diskuterats i Gunnar Karlsson 2001, s. Se vidare Björn Teitsson &amp; Magnús Stefánsson 1972, s. Själva innehållet i vänskapen mellan män av samma status verkar dock inte ha förändrats nämnvärt. Reykjavík 2007, s. Under 1300-talet var också manuskripten i sig statusföremål och ett sätt att markera sin exklusivitet. Att Island blev en del av det norska riket 1262 – 1264 har enligt samma tradition följaktligen beskrivits som den fria statens undergång. ���������������������� De�������������������� vertikala vänskapsbanden skulle härvidlag ha blivit betydelselösa då lojaliteten flyttades uppåt till kungen och aristokratin. 39 i kungens frånvaro information om kungligheter och kyrkans högsta ämbetsmän finns också anteckningar om vad som uppfattades som vikiga händelser. Ett år senare, 1394, var det dags för en uppgörelse. Jónsbók. Jónsbók ger ett annat alternativ till tolkning utifrån bestämmelser om kläder och social status.