Det luktade kol och slagg därinne, kolstybben rök och han var snart svart ända in i näsborrarna. tänkte han. Till slut när alla tycktes vara eniga om en cyklamenfärgad yllegeorgette sa Frida ifrån att aldrig i världens tider ville hon ha nåt rött. Det hade hon kunnat få mäta av för när hon köpte det om hon hade varit uppmärksam. Stänga ute. Frida sa ingenting men förnekade inte att det var symaran. Berta räknade varenda själ som gick in på Cosmopolite men hon räknade dem visst när de gick ut också. Hon kunde alldeles tydligt höra lätta steg därnere och sen började ridån gå isär med ett viskande ljud. Fredrik, gör det! Aldrig har du gått till nån för å få lite tröst och låssats som du kom för å låna kaffegrädde. Det går inte, tänkte hon. Det tar sån tid för cykelspår att torka, tänkte hon, när solen inte ligger på. Hon tittade på insidan av sina handleder och såg mönstret av ådror under huden som var mycket blek där. En av dem bär ett långt rönnspö med ljusgröna blad i toppen som liknar fågelfötter, en har satt vårlök i håret. Den försvann. Var och en människa, sa Konrad, som tillerkände sig själv värde utan att hon ävlades för att få det, hon var en revolutionär. Ännu frös hon inte. Berta Göhlin såg honom genom fönstret i övervåningen och runkade på huvudet åt att han fortfarande gick utan arbete. Nu gick det inte. Den var inte så stark men den kändes. Jag tänker på Ingrid varenda dag. Konrad reste sig och skrattade lite åt dem. Men var? Men Ingrid höll fast hennes hand och viskade att haren levde. När hon gick ner och hämtade vatten stod hon och petade bort rostflagor från pumpen och stoppade dem i mun. Av de finaste äpplena kokade hon kompott. Parken var mycket mörk för den låg åt norr. Det var hennes huvudsakliga sysselsättning på Lilla Himmelsö att damma och putsa de gamla föremålen som de flesta var mycket vackra. Men när deklamationerna och talen var slut, när kaffet var urdrucket och sångkören upplöst då blev det värre. Epilobium sköt opp mellan golvtiljorna på verandan.