Snapphanar. I närheten av Lunnom låg i äldre tider ett torp, som i Regel gick under benämningen Bålbrotorpet eller Bålbrostugan. Till detta kommo en dag en hel mängd Snapphanar, vilka icke allenast där tillägnade sig vad Som fanns, utan också slogo ner sina bopålar i huset, För att därifrån angripa såväl Lunnom som Hittarp Och Hullingaryd. Emellertid fanns det en son i huset, Som var borta då snapphanarna anlände. När han Fick veta vilket sällskap som lägrat sig i stugan, beRedde han sig på anfall. Genom fönstret sköt han Först ner anföraren och sedan en efter en av de andRa. Dörrarna hade han försiktigtvis bommat, så att Ingen med livet kunde komma ut. Tjufvar. Det fanns för många år sedan en beryktad stortjuv i Göinge, som var en sannskyldig trollkarl. Alltid gick Han från länsmannen och andra som hade med hoNom att skaffa. Så en dag blev han infångad och förd Till tinget i Broby, där man för säkerhets skull kedjade Honom vid väggen i "hoddan". Många voro de, som Där smögo sig till att se den beryktade mästertjuven. Bland dessa befann sig även prästen. "Hör du präst", Sade han till denne, "du kan ge mig en 25-öring". Prästen nekade. "Bjud då ett glas på dina vänner Länsman och domare!", uppmanade han honom Vidare. Prästen svarade ingenting härtill, men då Han kom hem fann han att plånboken var borta. Den hade tjuven tagit, och den återfanns också hos Denne. "Ni har fängslat mig, men gå ut på vägen Skola ni snart finna mig där också", sade han till länsMannen. Denne trodde icke detta. Han och fångvakTaren åtlydde uppmaningen. En stund därefter stod Åter tjuven hos dem. Strax därefter var han försvunNen. Men när de sågo till, funno de honom på sin Förra plats. Han gjorde precis som det föll honom in.