Ibland flera andra rätt intressanta saker säger du i ditt sista bref: ”Cevelina gör dagligen märkbara framsteg i nästan allt, hvad hon må företaga sig, utan att dertill vara tvingad, eller öfvertalad genom några yttre låckande förespeglingar. Deraf ser Du nu tydligen huru friheten ensam förmår upplyfta själen ifrån sinnlighetens vagga, höjande henne till Urbilden sjelf; men att i stället allt slags tvång, det må framstå under hvilken skepnad eller förevänning som helst, yttrar på sin höjd skenfagra handlingar, men i de allra flesta fall åstadkommer tvång, hat, afund, lättsinne, lättja, söndring, split och andra vedervärdiga lögner, som äro mensklighetens fasansvärda graf. Äfven ditt handlingssätt gillar jag fullkomligen, då du, ehuru varande en äldre syster, låter Cevelina obehindradt utveckla de hos den gryende flickan af naturen ärfda, egendomliga och inneboende anlag. Ingenting förefaller mig vidunderligare, och derjemte väcker mera afsky och grämelse, än föräldrars vanliga sätt, att söka tvinga barnen till sådana sakers inhämtande eller inlärande, hvartill de ega hvarken lust eller medfödd böjelse. Detta är ett kapitel, hvilket vid uppfostran aldrig borde glömmas, ännu mindre åsidosättas. Vid ett annat tillfälle, då jag särskildt kommer att skrifva om uppfostran i allmänhet, skall mitt bref närmare behandla äfven detta så vigtiga och maktpåliggande ämne. Nu fäster jag din uppmärksamhet, uteslutande, vid föremål, hvilka, fastän de äro i sig sjelft himmelskt sanna, dock tyckas hos dig väcka ett undergräfvande tvifvel, eller en viss oförklarlig fruktan.