Blume, som redan lagt märke till denna kamp, framrusade med sitt kompani och räddade återstoden af den lilla skaran, bland dem dess anförare Pehkonen, hvilken blott med möda kunde afhållas från att en gång till göra samma bragd. Utanför bankhuset höll en stadssoldat vakt dag och natt. Kulneff återvände nu till det ryska lägret, medan Lejonklo och Novikoff med tio kosacker redo nedåt kusten. Matti lyckades med möda få hästarne att springa vidare. Paavola gård låg blott ett stenkast från Näsijärvis strand. Fruktan för en kringgående rörelse från ryssarnes sida utgjorde närmaste anledningen härtill. Och då skulle väl också kriget taga ett hastigt slut. » Hvarför skola vi i segerfröjden erinra oss återtågets nesa och bitterhet? En allé af gamla björkar ledde fram till gården förbi leende ängar och bördiga åkrar. » Väbeln » hade till och med tändt sin pipsnugga. » Den engelska regeringen vill alltså understödja en krigspolitik i Sverige? » En otvungen glädje och munterhet rådde därefter vid de särskilda borden. » Ryssen kan vara där man minst väntar honom! Major Petroff skattade sig lycklig att hafva räddat största delen af förråden – de fem magasinen vid Pyynnikkä hade dock brunnit ned ända till grunden. Blifva vi upptäckta, är det värre för mig än för honom! Därefter öfvergick samtalet till dagens frågor. Han fick söka skydd i det närmaste huset, tills en soldat sprungit till hans bostad och bragt honom en uniform. Grönholms hus låg vid den förnämsta gatan i den lilla staden. Föröfrigt kunna vi ju göra en promenad tillsammans upp till åsen – där blåser det åtminstone mera än i stapen, ty man kan förgås här af hettan! » God morgon, gossar? » » Du har återvändt redan före oss, Henrik Karlovits! » sade Kulneff. Mor Katri sysslade vid spisen, där en gryta med vatten stod öfver elden. Döbeln satte sig vid bordet och skref tvänne bref, till öfverste Kulneff och general Knorring. » Låt oss genombryta det ryska ledet! » ropade Torsten till soldaterna. I Finland finns det minsann tusende sjöar, så att man kan få sig ett bad när man behagar! »