Tror ni inte — jag kan förstå, att ni inte nöjer er med små- smulor — tror ni inte att han kan älska er n o g. Beatrice (dröjande. Med skuggan af ett leende). Jo. och hvarom inte, så skulle jag kanske kunna lära honom älska. Ifall han vore det stora för mig — och ifall jag älskade honom. — Kära fru Waernhagen, låt oss nu inte mer tala om detta. För Eugen Cassel är lifvet så fullt och rikt utan mig. Fru Warnhagen. Nej, nej. Hvad han behöfver — för att nå den fulla skaparkraften — det är kärleken. Han blir aldrig den stora och lyckliga arbetare, han är ämnad till, förrän han fått dricka ur den lifvets källa som — för honom — finns hos er. Det han nu har i så rikt mått, det är inte nog. Det räcker inte till med klokskap och människokärlek — inträdesbiljetten till gud Eros ' rike kan ofta vara det första nödvändiga. — Min kära unga vän, det låter kanske egendomligt, men jag vill säga det, att ni gör en fosterländsk gärning genom att bli den mannens hustru. Beatrice (lagt men fast). utföra den gärningen. Fru Warnhagen ert hjärta? Jag kan i alla fall inte (nästan uppbragt). Beatrice (ser på henne). Fru Warnhagen Hvar har ni Hos en annan man. (studsar). En annan! Beatrice (med glans i blicken). Ja. Fru Warnhagen (får en aning. Häftigt). jag honom? Beatrice (kan ej hålla mycket väl. Fru Warnhagen (andlöst). tillbaka Känner ett leende). Ja, Är det Thomas? Beatrice (ser förundrad ut. Efter en stund). — Det är Christian WEernhagen. Nej. kvartalsprenumeranter torde bemärka, att ett nytt kvartal inom kort tillstundar, hvarför det är önskvärdt att prenumerationen förnyas ju förr dess hellre, enär afbrott eljes uppstår i tidningens regelbundna expedition. Vår sträfvan att allt starkare befästa Iduns ställning som värt lands förnämsta illustrerade familjetidning, den där bringar publiken i liflig kontakt med de konstnärtiga, litterära och sociala rörelserna här hemma, skall, hoppas vi, fortfarande lifligt stödjas af växande prenumerantskaror och läsekretsens ökade sympatier. Beatrice.