Han arbetade träget och troget, och han tänkte ofta på, hur ljuft det skulle vara att, från arbetet komma hem och äta hennes mat vara hennes lille man och stå med armen om hennes midja och se deras barn sofva och sedan sitta och låta skymningen bli natt; och så skulle lifvet omärkligt förvandlas i den stilla och fridfulla döden. plats vid hennes sida, han hade fått kyssa henne ett par gånger, och han var hennes förtrogne och rådgifvare. Men han visste ingenting om henne, mer än hvad han såg i hennes hem. När nu den ene efter den andre drog sig ifrån henne och hon stod där ensam med sin skönhet och sitt dåliga rykte, var han alltjämt trogen, och hon betraktade honom som en liten del af sitt lif. Nu hade han också en ställning. Inom ett par år skulle han kunna föda hustru och barn, inte rikt, men utan nöd. Och han trodde sig ha märkt, att arbete alltid tillföll en man i rikligare grad, bara han ville gifta sig. Han ville nu gifta sig; och innan han upphörde att blomma för att gå i frukt, skulle han engång tala med den, som uppfyllt hans tankar i alla år. När det nu började närma sig det fullkomliga allvaret, rannsakade han sig, och då skedde det sorgliga: han förstod, att han i grund och botten inte trodde på henne. Han hade skrattat åt allt pratet om hennes dåliga rykte, han tyckte, att han kände henne ganska väl. Men nu frågade han: hvarifrån har hon fått detta dåliga rykte? Hvad har hon gjort för att få det? Hvarför anse alla, att det är något särskildt med henne? Han fann under en lång tid inte något svar. Hon hade ett dåligt rykte, det var ostridigt. Men hvarför? Det fanns ju inte någon handling i hela hennes lif, som hon måst lida allmän smälek för. Hon hade inte gjort något fult eller dåligt. Hon hade lefvat som alla andra, och ingen pekade på henne och sade: det var hon som gjorde det och det. Men alla sade: ja visst, hon med det dåliga ryktet! När han funderat ännu någon tid, fann han ett par svar. Man brukade ju säga: hon kan inte ha godt hjärta, då hon är så vacker; hon måtte bestämdt ha en hemlig älskare! Och det var allt! Nej, för all del! Det var visst inte allt.