drar flitiga hznder, lrlolra tankar ocli kan l i t a för alla dem, soni i denna lange, och hans liander slrola för öviirliga viljor att vanda allt till det b %- rörelse icke se nbgot annat an iitslng rigt iclre racka till, iitan om lian ville sta. och-framför allt annat ligger diir av harslilystnad och hysteri. Hon har haft tic1 att i sitt stora egna: tankar. * &amp; len allt detta i ödmjukförstånd. och arliga axbete för hela sliiktets basta het dock och iitan sjalvförhii \ relse. # även särslrilja de olika follrrörelsernn slaven som viskade sin höge herre i inom sin. tid och slränlra dem sin rika örat om dennes dödl.ighet, hade ocksa I detta invecklacle maskineri iir det hjälp, clgr det behövts, fastan hon ju en stor uppgift. De inin, som dock som kvinnan enligt niigorlunda samalltid haft vid.are vyer än d e lr~inna. trots alla ä.ndi * ade tidsförliiillnndeii vilstämmiga utsagor nu s % val passar, ha., soni äro upptagna av arbetet att; ja ha sin " sanna kvinna. ", d. v. s. den bortslriiinda och olriinnigcz pa.rasiteii? men fijr detsamma slrulle lion, s&amp;- tum för tiim dragas med detaljerna. Selma, Lagerlöf erkänner emellertid, som äter hans mat, föder lians barn? som det säges, icke komma att passa om Iion finge medborgersom sig bör, mannens trägna och stora talar med h-ans tunga och Icliir sig för liga rittighetcr, motsvarande de skylarbete i statens tjänst. Nen hon hans pengar, böra einellertid icke för-. MORGONBRIS. Dct siigcs oiil cii, s; l&lt;öii sjiil, iilt. ilctii Iiiii. siii cgcii iiiiclcrl.iiiri~ elollt ocli sh.