Var hon rädd för, att Ellen för hennes fästman skulle yppa sin på bitter erfarenhet grundade åsikt om henne? – Ja, det beror naturligtvis helt och hållet på, när Ellen kan bli så pass återstäld, att jag vågar taga henne med på den långa och besvärliga resan. Neka till det, om du kan, att ditt hjärta tillhör fröken Nordin, ingeniörens käresta! Han räckte Vigg sedlarne, och med af lystnad darrande fingrar nöp denne åt sig dem. Alice tog på sig en min, som om hon varit den förfördelade. Sådana lögnare, de der Brinks! Förgäfves sökte hon finna förklaringen till Adolfs underliga beteende. – Kanske det inte är sannt, hvad jag säger? – Ni är ju rent galen, menniska. Alice var honom mycket bevågen, och om Herrlitz, såsom han hoppades, aldrig mera lät höra af sig, så vore det ju inte alls oäfvet, om han en vacker dag kunde inta hans plats. Besinningslös af ångest skyndade hon till dörren för att hinna ut, innan de båda fruktade männen åter kommo ut i korridoren och fingo se henne. Jag erkänner, att jag sällan, om ens någonsin, varit med om maken. Vi kunna bägge två behöfva en varm tår efter resan. Sedan smackade han med tungan, slickade sig om munnen och tömde återstoden af glaset i ett enda tag med synbar njutning. Och med liksom i vansinne rullande ögon skrek nu ingeniören: Gumman stirrade med stora, förskräckta ögon på Sigrid. – Nej, Adolf, hellre vill jag ha det, som jag har det, än att du ska ’ begå något brott. Hem till sina fosterföräldrar längtade hon, men hur skulle hon lyckas smyga sig bort från Stockholm utan att åter råka i sina ovänners våld? – Ja, vet du, Allan, inföll nu Ellen och såg skälmskt leende på sin man, det fattades icke mycket i, att en annan snappat bort din Ellen. Kanske hon anammade pengarne och läte mig ligga här och pinas, ja, hon kanske då kunde falla på den gudlösa tanken, att det vore bäst, om jag doge, så att hon finge hanskas med pengarne efter behag. – Ab, nu minns jag! Och det ligger ju också i ert eget intresse, att min Ellen blir gift med en annan man.