»Äsch, det är så gammalt så.» »Ja, det gör inte saken bättre.» »Kan du hålla dig i skinnet så lång tid som det tar att berätta hvad du vet om Villes mor?» »Jag får väl försöka. Har du hört talas om Zimmermanns anatomiska museum?» »Nej.» »Så stå stilla ett ögonblick, medan du får det i dig. Vår Zimmermanns morfar reste omkring med ett anatomiskt museum, som han grundlagt och som man måste vara ung och okunnig som du för att inte känna till.» »Hans morfar? Hva' hette han?» »Zimmermann! Zimmermann! Stå still, annars får du det aldrig i hufvudet. Denne gamle ur-Zimmermann om jag så får säga hade en medhjelpare, en ung medicinare, som reste med för att få se sig om i verlden och som till sist blef själen i det hela. Den gamle Jannen hade varit gift med en kreolska, men var enkling och hade en enda dotter alldeles som i romanerna. Det gick också alldeles som i romanerna: när hon var sexton år gifte hon sig med medicinaren. Den gamle var trött af kringflackandet och lät de unge fara vidare med anatomi-lådan. Sjelf slog han sig ner på en villa vid Helsingborg och lefde i ro på sin del af inkomsterna. För bekvämlighetens skull antog medicinaren som kanske bara hette Pettersson förut det stolta namnet Zimmermann; och det är visst för resten det enda, som Ville fått ärfva af hela herrligheten.» »Är han död?» »Han? Begge äro döda. Både nummer ett och nummer två. Detta var ettans dotter, tvåans enka och treans mor. Hon följde alltid med sin man, men sonen lemnades hos den gamle i Helsingborg för att inte hans uppfostran skulle bli alltför brokig. Derför känner han inte sin mor vidare och fadern var han inte heller vidare bekant med. Nu är muséet såldt och enkan ämnar bosätta sig här för att passa på sin Willy, som har dåligt att brås på. Salig tvåan var visst en lättsinnig man; i alla händelser gjorde han af med allt hvad pengar han kunde komma åt; der lär inte vara mycket öfver. Puh! Begriper du nu?» »Ja.»