Ännu ej säkra på jämnvikten, stirrade de flesta med stel blick fram mot den båge, hästens öron för dem beskref, och endast få förmådde aktgifva på brudens lille broder ute vid yttersta vångaledet, där han tappert brottades med jämnåriga kamrater. Och dock kämpade han för allmänt bästa. Hans brottning var nämligen det försoningsoffer, som enligt gammal tro kräfdes till trygghet emot det missödet, att bråk och slagsmål kunde under brölloppet uppstå ibland gästerna eller dråpslag och dödshugg utdelas. » Sålunda drog hela bröllopsskaran åstad till kyrkan, där densamma, enligt rätt stränga lagbestämmelser, skulle infinna sig före högmässans början, d. v. s. allra senast kl. 9. När högmässan och vigseln äro förbi, bryter det vigda paret upp från den oftast särskildt prydda brudstolen, där han och hon under brudmässan suttit i skygd af den brudhimmel, som uppburits af fyra ogifta släktingar, två manliga och två kvinnliga — denna brudstol, där, enligt folktron, äktenskapets lycka genom hvarjehanda tillfälligheter afgjordes, där det sålunda gällde såsom hufvudregel, att paret skulle hålla sig så tätt tillsamman, att ingen förmådde se emellan dem och alltså heller intet ondt skilja dem åt; hvarför de också under hela tiden skulle förblifva i denna ställning: den, som först synbarligen rörde sig ur den, skulle först dö. När allt omsider var öfverståndet i kyrkan och tåget åter svängde in i bröllopsgården, ställde alla spelmännen upp sig vid husets ingång och togo med högljudda fanfarer emot brudgum och brud. Dessa hade emellertid strax åtskilligt att iakttaga. Åttioåringens födelsedagsfest. Den åldriga författarinnan fru Fredrika Wennberg, hvars porträtt och biografi prydde Iduns senaste nummer, firade på lördagen sin 80-års-dag (och 21 födelsedag) med en middag å Grand H o t e l, till hvilken inbjudits öfver ett tjugutal af hennes vänner och väninnor, bland hvilka märktes fru Josefine Wettergrund (Lea), bokförläggaren och fru Sigfrid Flodin, professor och fru Morell m. fl.