Cun Cln + Fen Cln + Fe So4 och Acet. Herr Ingeniör Landin. Jag vill gerna söka Er, men vore icke skäl först entlediga guldet hos mig i närvaro af mina preparater, så kunde vi sedan ta Radium hos Er. Nu tror jag saken är enklare än så: ty om Ni kokar silfverblad i Jernvitriol så löses de delvis, förlora metallglansen och se ut under mikroskopet som gråpapper med vext-struktur (kanske är Ag en Kisel-Cellulosa!) August Strindberg. Vidare: Svafvelsilfver skall enligt läroboken ge Svafvel med syror (icke H2S), men den ger icke Svafvel. Men försöken utfalla icke två gånger lika; ibland löses metallen vid tvättningen och går bort i filtreringen; ibland afdunstar den som qvicksilfver etc. etc. Ni säger: analys först. Ja, väl: hvarför gör icke Arrhenius elektrolys på det lösliga kolliderande silfret eller guldet, i stället för att sitta och analysera ämnen af känd sammansättning. När jag löser den gula metallen i NO3 får jag bland annat gröna flagor som i mikroskopets genomfallande ljus äro gula, motsatsen mot guldet (kanske inverteradt Au!) (Factum facere!) Om den gula metallen är Svafvelsilfver kan ju kopparn icke vara med. Jag är alltid hemma, när Ni behagar röka fredspipan, sedan stridsyxan nu synes vara nedgräfd under den röda pipleran, der det snöda guldet hvilar. Då jag opererat med Jern, Koppar och Silfver, skulle ju jernet också synas. Inneliggande bref var redan skrifvet, då jag emottog Eder utredning af mitt trassel; och jag är med Er långa stycken, men icke hela vägen. Eder Pb.