— Hvilket tycker du j a g skall göra — skall jag riktigt säga honom hur nedrigt och tarfligt jag tycker han har burit sig åt? Eller skall jag ignorera honom helt och hållet? Vet du jag tror jag ignorerar honom! Det var paus, medan man flyttade in bord i balsalen till supén. Bibi sprang omkring i smårummen och sökte efter sin vän. I dörren till herrarnes utskänkningsrum såg hon kadett Hellman stå och skåla med en kamrat. Han tömde punschglaset i ett drag, hans uttryck var tragiskt. Hon hörde ett citat ur Bellman: Fader Movits, slå i, slå i, min flicka har glömt mig, jag dör trogen! Ändtligen hittade hon i ett soffhörn Elsa, som satt och stred med gråten. — H varför dansar du inte, barn? — O, du har väl hört, det är den nedrigaste sammansvärjning. Det är ingen af herrarne, som har bjudit upp mig i kväll, mer än min kusin Emil, men han dansar ju inte ens i takt. Ah det är nedrigt, jag har aldrig varit med om en så förfärlig bal! Och hon brast i grät. — Det är visst fru Blom, som står bakom alltsamman — hon har visst tagit löfte af alla herrarne, som bor hos henne, att inte dansa med mig! Där har vi för att vi inte bjöd ÅR N I TRÖTT 621 — IDTJN hennes otäcka slamsa till dofter på vår middag! Åh! Åh! Åh! — Bibi försökte förgäfves komma med tröst. Men när supévalsen spelades upp, hvem kommer ut i balsalen vid kadettens arm, om inte Elsa Oden! Han med hela ansiktet förklaradt af hänryckning och en smula punsch, hon med ett uttryck af vemodig och stilla lycka som en tårögd stjärna bakom sönderglidande moln. Auditören böjer sig fram och säger något med ett diaboliskt småleende till sin dam. Han har nämligen kommit på balen som han alltid gör. Kadettens röst hörs ända bort till dem: — När du ändå skulle bli min för evig-, het. Elsa har inte gifvit full absolution: — Ja, men på knäet, det var någonting. ja. Om det hade varit på handen. Och så dansa bägge iväg. På hemväg i månskenet genom de snöiga gatorna.