/ Oss åkern bådar ymnig tid, / Och ung och gammal gläds därvid / Och bör Guds mildhet prisa, / Som vill i överflödigt mått / Oss människor så mycket gott / Var dag och stund bevisa. / Vi hava det förskyllt, o Gud, / Vi hava mot ditt ord och bud / Med våra fäder brutit. / Nu jag ser, hur jag gjort illa, / Jag som på fördärvets stig / Låtit världen mig förvilla, / Låtit synden fängsla mig. / Fastän synd, / Den svåra tyngd, / Tycks mig vilja nederstjälpa, / Kan dock Jesus hjälpa. / Du är vårt enda hopp förvisst: / Vi för din fot nedfalla. / O skulle jag väl fråga vad du brutit? / Giv att jag dig ej försakar, / Bed för mig och styrk min tro. / Kom, himmelske Fader, var när mig; / All kraft utav dig är ett lån. / När världen skyr mitt mörka sorgenäste, / När hälsan flyr med glädjen bort från mig, / Behåller jag i tron dock städse dig. / Men fall med bot / Till Herrens fot / Och längre ej förhala. / Barnet från Gud / Bringar oss saliga bud. / Din omsorg har ledsagat mig / Så underbar som nådelig / Allt ifrån moderlivet. / Jag vet ju du aldrig kan svika, / Men att jag från dig ej må vika, / O Fader, sänd till mig din Son. / Av en ringa jordisk moder, / Herre, du dig födas lät / Och blev människornas broder, / Döljande ditt majestät. Halleluja! / Det barn, som föds, till dig man bär. / Förgäves all den omsorg är, / Som styrd av Gud ej bliver, / Förgäves människans besvär, / Om Gud ej framgång giver. / Den drabbar mig nära och fjärran. / Ej guld och rikedom jag har, / Min lott är ringa vorden, / Men jag i himlen har en Far, / Om intet stöd på jorden. / O ljusets, fridens, salighetens källa, / När skall för mig din rena våg uppvälla? / Förlän oss ro och frid / Och håll oss vid det ena, / Att dig vi troget tjäna / I all vår levnadstid.