(Mitt landsting har i ett dokument - november 1995 - uttalat att sannolikt har ingen enskild distriktsläkare i länet så stor arbetsbelastning som jag.) Valet stod då mellan vårdavtal och läkarvårdstaxan (Scylla och Charybdis?) Jag hinner inte med allt jag har att göra hur jag än försöker. Jag har vattnat växter, klippt gräs och sysslat med sådant jag egentligen är skapt för. I många fall räcker det med en minut av god kontakt vid konsultationen, men med alla effektivitetskrav som bankar på kanske du skickar ut patienten i förtid. Att ha nära till ett universitetssjukhus som skall sköta vardagssjukvården för sluten vård gör ej saken lättare. Den stora vinsten utfaller på mig personligen såtillvida att jag inte behöver ta på mig mer arbete än vad jag klarar av, eftersom det blir tidsbeställd bokning. Nu sedan dagsländan husläkarsystemet har upphört vet jag inte riktigt vad min nuvarande verksamhet bör benämnas. För att klara detta måste vi i kåren själva vara i gott skick, slippa vara tyngda av bekymmer. (Det händer att jag försover mig och då anländer jag till mottagningen strax före klockan åtta med en känsla av att jag inte mår väl. Kastade in handduken I Läkartidningen 45 / 95 [1] beskrev författaren de föränderliga villkoren för den privat verksamme allmänläkaren i Sverige. Min bästa tid på dagen är annars vid sjutiden när jag far hem och äter frukost med familjen och kör treåringen Rasmus till dagis. Efter en halvtimme med patienterna mår jag bra igen.) Senhösten 1995 förhandlade jag med mitt landsting om livet efter husläkarlagens upphörande för mina ca 2 400 aktivt listade, min familj och mig själv. Nya förhandlingar lönlösa När alla andra sover (förutom tidningsbudet, de sömnlösa samt bönder och jag själv) slipper man störande faktorer och kan koncentrera sig på pappersarbete. Jag anmälde till mitt landsting att jag efter sex månader går över på läkarvårdstaxan. Jag tror att jag i stort sett sedan början av 1994 skulle ha behövt minst en läkare på halvtid till vid min sida. Sedan orkar jag inget mer den dagen. Det behövdes bara en veckas semester så har fem av dessa försvunnit. Jag har alltid papper liggande. Jag har i kanske två års tid försökt ta mig upp vid fyratiden på morgonen.