Starka bifallsrop skakade hela rummet, och först när dessa lagt sig, märkte man min ankomst. Sedan jag besvarat alla frågor om mitt dröjsmål, sökte jag med ögonen Lennartson, och fann honom ändtligen, stående vid ett fenster; hans tystnad och blekhet öfvertygade mig att jag varit föremålet för hans tankar. Sedan jag berättat honom resultatet af mitt besök, och afböjt hans enträgna begäran att få följa mig hem i min nya boning, smög jag mig derifrån, lemnande mina upprymda kamrater kiknande af skratt åt en gammal förhärdad libertins märkvärdiga och grofkorniga historier. Klockan slog 10 just då jag kom till Gustaf Adolfs torg. Jag steg ur droskan, som återfört mig, och vandrade framåt Norrbro, helt tankfull och obeslutsam. Det ligger i menniskans sinne ett anlag, som nästan hos ingen enda förnekar sig: böjelsen för det underbara; och det är en afgjord sak, som säkert hvar och en någon gång i sin lefnad erfarit, att mörker och enslighet verka på vår inbillning med en alldeles oemotståndlig makt, och göra oss alltid benägna att tro på tillvaron af denna underfulla, dunkla och ofattliga verld, som menniskorna ömsom kallat himmel och ömsom helvete, om hvilken de gjort sig så olika föreställningar, men om hvars tillvaro vi likväl så ofta känna de bestämdaste aningar – denna verld, vid hvars skumma gränsor alla våra forskningar stranda, som gäckar de klyftigaste beräkningar, och varit mål för de spetsfundigaste förutsättningar, som okänd och hemlighetsfull med en sällsam tjusning drager oss till sig i det den på samma gång väcker vår fasa och vår nyfikenhet, och hvaraf vi likväl, omutligt, en gång skola bli medlemmar genom döden, denna förfärliga reception som vi alla måste genomgå.