Hon var så viss om den framtid, som vän­ tade henne, att hon såg och tänkte den som redan upplefvad. Hon hade mer än en gång gjort Henrik afundsjuk öfver all den härtighet, som så säkert skulle bli hennes. Själt sträckte han inte sina förhoppningar längre än till att få en bra plats, något som alla framhöllo som det enda vikfiga för honom. Sista gången han sett henne var i revyn på Södra teatern. Kamraterna, han var till­ sammans med, hade också fäst sig vid hen­ ne och spått, att hon nog snart skulle kom­ ma att göra sig. Och nu hade hennes kar­ riär uppåt förvandlats i en desto snabbare nedåt efter allt atf döma. Doktorn trädde in. Henrik hade på tele­ fon inte träffat någon annan läkare hemma af dem han kände än Winsow. Han hade endast råkat honom ett par gånger men fun­ nit honom föga sympatisk, hvarför han spå­ rade ett visst obehag vid tanken på hur han skulle framställa saken utan att såra Marie och utan att själf framstå i fa lsk dager. Fru Larson, som följt doktorn in i rummet, hade emellertid uppenbarligen redan förklarat en hel del för honom på sitt sätt. Efter några stela intetsägande hälsningar började han utan vidare att undersöka den sjuka. Han lyssnade och knackade, då och då bekräf­ tande sina iakttagelser med en tillfällig nickning. " Här råder tyvärr infe minsta tvifvel ", förklarade han i tämligen afmäti och likgil­ tig ton, " det föreligger fullt utbildad lungin­ flammation. " Fru Larsons stämma skar genast gällt ge­ nom rummet. Hon rasade och fäktade med armarna, som endast då och då kröktes till hvila vid hennes yppiga höfter. " Det är bäst Marie ger sig i väg genast, " skrek hon och ryckte henne., i armen för att få upp henne. " Jag har minsann inte råd att tydde. Marie hade anmälts hysa sjuka här, som inte göra och blifvit inskrifven. rätt för sig. "