Ungefär jemnt tio år efter Thorilds död287 började man i Sverige påtänka, att utgifva en samling af hans skrifter. Af de tre ädla män, som förenade sig till detta värf, qvarlefde de två äldre från kretsen af hans personliga vänner; den tredje åter var en höfding i det yngre slägte af vitterhetsmän, som icke långt förut hade framträdt med afsigt, att åtminstone i ästhetisk hänsigt fortsätta hans afbrutna förehafvande. Den hedervärde Bokhandlaren Wiborg åtog sig förlaget. Snart afled Silfverhjelm; Carlander hade mycket annat att beställa288; och Geijer blef den ende sannskyldige Utgifvaren. Den af honom uppsatta prenumerations-anmälningen uttrycker, mot slutet, följande billiga förhoppning: ”Då dessa skrifter äro det enda arf, Thorild kunnat lemna åt en älskad familj, hvars skydd och stöd han, genom alla en husfaders dygder, alltid, och slutligen i ganska svåra och förstörande tider, var: så gör man sig desto mera försäkrad, att Svenska Allmänheten med tillfridsställelse omfattar detta tillfälle att egna ett offer åt minnet af en man, hvars snille skulle gjort hvarje lands heder, och nu, efter döden, hedrar det fädernesland, der för hans lycka i lifvet föga fanns något rum.” Hur förhoppningen motsvarades, känner jag ej. Men den påräknade fördelen för Thorilds anhöriga blef – i timligt afseende – ingen. De fingo ej röna, huruvida Svenska Nationen vore mera frikostigt hugad, än Svenska Regeringen289, att underlätta deras villkor. Om någon förlags-kostnaden öfverskjutande summa hann inflyta, kom dock till dem ej ett rundstycke deraf: den gick samma väg, som åtskilliga Thorildska skrifter, hvilka nu synas för alltid förlorade. Det ena med det andra försvann nämligen i oredan af den concurs och sinnessjukdom, som tyvärr afslutade Förläggarens bana. Icke heller blef den i anmälningen företecknade utgifnings-planen, enligt hvilken en särskild del var ”ämnad för Thorilds Engelska, Tyska och Latinska arbeten”, fullständigt utförd. Dessa vänta ännu på att samlas. – Länge bar föröfrigt Geijer i sinnet, att göra Thorild till föremål för en litterärhistorisk monographi. Ändtligen slog han den alldeles ur hågen, och anförtrodde dess verkställning åt mig.