S. undrar hur hon fått veta det, hon glömmer att E. är nära nog tjänsteman här i lägret. Tiden går och ännu har ingen dykt upp vid hennes dörr. Hon var vid gott humör. Han nickar. Den här åsynen av ledighet, av något familjärt och hemtamt, som S. inte har upplevt på så länge, får henne att slappna av lite. Andra kvinnor berättar också, och S. känner att det är första gången de pratar om det, orden kommer nätt och jämnt ut genom munnen på dem. Men barnet har dukat under, det är för sent att göra något. Hon är blek och hennes panna kall. Eller kanske pågår det strider i närheten, då drar soldaterna ut i fält och låter dem vara i fred en tid. Nu när hon går gatan fram och stannar vid skyltfönstren är hon inte längre den där tillbakadragna och skrämda personen från " kvinnorummet ". En ung man lutar sig ut genom dörren, sträcker ut handen och hjälper henne att stiga på. De gemensamma middagarna, därefter tevetittandet. Berätta lite om er själv, säger kaptenen. D. skakar obestämt på huvudet, säger att hon sett dem gräva intill skogen också vid andra tillfällen. Kanske befinner de sig fortfarande på bosniskt territorium? R. säger att de måste utbringa en skål för den goda nyheten, för resan, för det kommande livet, och för Gud vet vad mer. Det räcker med hans höjda, utsträckta arm. Lexikonet har gula plastade pärmar och är litet till formatet. Senare utbrister någon att containern är borta. Maj befinner sig åtminstone i sitt hemland. S. ser dem varje gång hon passerar där, de knuffas i korridoren utanför kontoret eller står utanför någon av barackerna. Skarpa anletsdrag, långsmal näsa, markerade läppar, tjocka ögonbryn, vältrimmad mustasch. Naturligtvis skulle S. ha givit henne sina smycken, hon hade bara behövt be henne, förklara vad det handlade om. I korridoren passerar sköterskor med matvagnar. Papperet är tomt och blänker. Genom det här huset har människor passerat och likt gamar tagit med sig allt som gick att stjäla sängarna, kylskåpet, kaklet, takpannorna, bjälkarna. Hon minns ändå tydligt alla foton, och om hon tittade på dem skulle hon bara gripas av en ännu större smärta.