höll den för sådana här tillfällen, enda gång, att hon ej var någon en­ I) llal) $ vilja. Av K AT H LYN RHODES. Översatt av Sigyn Frydén. 18 Sällskapet väckte genast mycken ^uppmärksamhet, då de trädde in i den vackra gamla salen på Tewfik Hotel. — Får jag påminna er om ert löf­ te, fröken Romney? Eller Beatrice rättare? Kitty vände sig om, där hon skred fram vid sidan av Poppy Fanshawe ooh Celia, och fann Lassen vid sin sida. — Ja visst — men! hon gav till ett litet utrop av glädje. Är jag tillbaka på båten igen? Eller drömmer jag, •att jag ser guldgaloner? — - Nej, ni drömmer inte. Han rodnade lite under hennes granskan­ de blick. Det är min gamla skeppsoch jag är glad, att jag gjorde det, om ni tycker om det. — Naturligtvis gör jag det. Det påminner så förtjusande om gamla tider. Hon strålade emot honom. Den lilla vita mössan och alltihop! Jag ska med nöje dansa med er. Det är en vals lyckligtvis. Jag vet inte, om Beatrice nånsin dansade, men vår tids two-step och cake-walk hade nog inte passat så väl för hen­ ne, är jag rädd. Cheyne hade anhållit hos den ståt­ liga Beatrice om två danser, och näs­ tan till hans förvåning — ty han hade ej väntat, att hon skulle visa sig mycket nådig mot honom — bevilja­ de hon dem utan betänkande. Hon hade inte hjärta att visa sig hämdlysten vid denna glada fest, där allt och alla var glatt och strå­ lande. För i kväll kunde det gamla grollet ju få vara glömt. Ehuru hon ej för sitt liv skulle vilja erkänna det, var det med en önskan att för en gångs skull ta sig sa bra ut som möjligt i denne mans ögon, som hon gjort, sig så mycken möda med sin faldig, romantisk flicka, som var färdig att tyda varje mans beundran som kärlek, och att hon kunde bli föremål för hyllning och uppmärk­ samhet t. o. m. i ett så lysande säll­ skap som detta.