enfaldiga, kortsynta saker, som en fördomsFrån en flock ifrigt pratande menniskor full ung mor kan komma med i en sådan skilde sig plötsligt en fru och kom bort till stund? Nog af, alt det lyckades för min oss. Vi kände henne båda, utan alt derädle, storsinte man, att genom klara exemför kunna räkna oss till hennes närmare pel ur vårt eget umgängeslif visa, att en bekanta. Vi gjorde plats åt henne bredvid yngling eller flicka, tillhörande en upplyst, oss på soffan, då det var tydligt, att hon sedlig familj, löper mindre fara att påverville tala med någon af oss. kas af råheten i de okunnigare klasserna, » Kan Ave tänka hvad min Nora vill bli? » än att förderfvas i sådana lag, der en falsk frågade hon utan vidare omsvep och tonen bildning gömmer sedeslöshet och ruttenhet. röjde, att hon gjorde mig ansvarig för dotSedan jag en gång fått min blick öppnad terns val af lifsgerning. för sanningen, insåg jag lätt, att min mo» Barnsköterska? » gissade fru Haraldson derskärlek innehållit en otillbörlig portion sjelfviskhet och högfärd och jag kastade med största lugn. Modern formligen hoppade till vid ordet. alla dumma, flärdfulla framlidsdrömmar » Ja — är det ej en skandal! Nora, som öfver bord. Herre Gud, så det lättade! genomgått högre elementarläroverket, läst, Sedan Harald fått frihet alt följa sina Gud vet hur många språk, spelat, ritat — anlag, blef äfven boklig kunskap honom och så vill hon nu lära barnavård för att kär, så att han med ifver begagnade sig af komma ut och tje —. » Frun försökte ett aftonskolorna. Hans läromästare på verkskratt, men det slog om till en snyflning. staden såg med glädje hur den kunnige, » Var det ej för några år sedan fröken sedesrene ynglingens hela väsen gaf en anNoras önskan att få egna sig åt sjukvårnan och bättre ton åt hela arbetspersonaden? » sporde åter fru Haraldsons lugna röst. len och att lifvet der fick en ädlare pregel.