Gutår, Sten! Vi ska vara vänner, Sten, tag hit hand, jag vill dig vid min salighet inte något ondt. Gutår! De dricka. Är du ond på mig än, Sten? Du vet inte hur väl jag vill dig! Du är en sprakfåle, är du, som vill hoppa öfver skacklorna, jaa, säg inte nej, jag känner dig bättre än du sjelf; du vill ha' så brådtom, se, det skall gå undan, se, och derför går det på sned. STEN. Det säger I icke sant, har jag icke varit tålig, så som ingen kanske? JACQUES. Det tycker du, ja; men när jag för att pröfva dig, satt dig i stenbrottet, så löpte du din väg, gjorde du inte? Nå? Har jag inte gjort dig till mästare, en gång! Gillet är allsmägtigt här i landet och bryr sig den och den om andra; men öfver Gillet står som en grundmur folket; och folket hviskar; vet du hvad folket hviskar? STEN häpen. Nej! GERHARD ser förvånad på Jacques. JACQUES. Folket hviskar som blåsten i vassvippen! Vet du hvad folket hviskar? STEN som förut. Nej! JACQUES dricker. Nej, säger du! Du säger nej der du sitter! Säger du icke nej? Hvad står Gerhard och lyss på? Ser du nu att du inte vet någonting! Det fins folk, se, som tro att de veta allting, till och med andras hemligheter; men det göra de icke, de säga så bara... Han försjunker i slösinne. GERHARD halfhögt till Sten. Slösint som fadren, tjufaktig som fadren; han har stulit hvartenda ord af mig som jag nyss sa' till honom. STEN. Är han drucken? GERHARD. Nej! det är bara svaghet! O så svagt, så svagt. Pekar på sin panna. JACQUES hemtar sig. Sten! Du skall vara ödmjuk så går det dig väl; du skall vara mjuk som vax, du måste bli' mjuk; du gör ett dåligt arbete, kanske inte hela norra gafveln pekar ner i ån? STEN.