Men till upplysning för alla de nya konservatoriielever och andra sångerskor, som hörde på, må här rekommenderas fru Edlings föredrag af denna aria. Fru T. sjöng icke alls i vederbörlig stil, gjorde ej ens ett enda försök dertill, utan det hela tog sig ut som en för-tviflad Didos reklamerande af en trolös Israël-Aeneas, förtjusande väl gjordt, om det gällt något dylikt. Som det ju är så förklarligt att unga sångerskor söka imitera publikens faroriter varna vi i sammanhang härmed för den ros-piggianska hvartill både denna sångerska och fru Östberg ej sällan göra sig skyldiga. För konseqvensens skull borde fru T. sjungit: Ör mig Hisraël, hennes Hör mig Hisraël var ej riktig rospiggianska, snarare nödhjelp åt tvåstrukna registret. Med en mödosamt hopplockad kör sjöngs Inflammatas-arian ur Stabat Mater. Här lyckades frk. Riego bäst, hennes mäktiga röst passar för vokaluppgifter af detta slag, kören förmildrar skärpan och idealiserar vissa toner, som deraf äro i behof. Man märker i italienska saker att Isak Berg varit den framstående sångerskans lärare. Ingen af Stockholms högre sopranröster eger den bredd och elevation iitaliensk sång som frk. Riego. I en aria ur Elias öfver-raskade hr Lejdström med ganska väl hållen oratoriisang, som bevisar att apotekarehjelp vid våra andliga konserter är mindre trängande än man trott. I Upsala lär också hr L. utfört hela partiet och deraf skördat rätt mycken berömmelse. Frk. Wolf och hr Aulin föredrogo en aria med violin ur Saint-Sains» Timbre d ’ Argent », en liten fin komposition, men utan fjettrande egenskaper. Den senare var å son aise i ett Réverie af Vieuxtemps, der den elegiska sidan, som är hr A: s starka, fick briljera i sm äktande och smältande tongångar, inbäddade i blomstrande rosenarabesker.