Men låtom barnkammarens kära joller, de tultande smås eget Volapyk vara i fred, som ett värn ännu för dem själfva och en ljuf glädje för de store! En gammal far. Iduns panoptikon. ^#£ * ngenting är, gudnls, beständigt i denna föränÖ | Ä derliga oeh förgängliga värld; men utaf allt f° gängligt vet jag ingenting, som dunstar bort med en sådan fart som en nordisk sommar, om jag undantar smekmånadsglädjen hos ett äkta par, som ingått ett s. k. resonemangsparti. Det förefaller mig, som det bara vore ett par veckor sedan jag gick oeh funderade på, hur jag skulle kunna skafia mig en ny sommarpaletå, och ändå äro de tre kreditmånaderna redan förbi, och jag kan när som helst vänta mig en vänlig påstötning från min skräddare. Jag minns så väl, när vi » invigde » Hasselbacken för vårsäsongen. Det tycks mig vara så nyss, att om det inte vore för att jag är fullkomligt fri från hufvudvärk, skulle jag nästan kunnat tro, att det var i går. Men icke desto mindre mötte jag i förgår tant Amelie, som är känd för att hålla ut på sitt sommarställe till det allra sista, och hon kånkade på två stora hattaskar och en liten trädgårdskanna samt kommenderade en liten trupp på två stadsbud och en jungfru. Så att nu är det slut på sommaren — • absolut förbi! r Det är visst värdt att tala om, att vi ha så långa dagar om sommaren, när de likväl alla tillsammans bilda en så kort, en så hastigt försvinnande bit af det lång » året. Alla mina fiickbekanta och alla mina bekantas fiickbekanta ha kommit tillbaks från brunnar oeh bad, resor och sommarnöjen med sina små hufvuden och sina små handkappsäekar fulla af förtjusande minnen och näpna souvenirer. De ha vuxit till i fägring på ett oroväckande sätt, men hvad har man egentligen för glädje af det, när de små slarfvorna mestadels gått och skänkt bort sina hjärtan åt stiliga löjtnanter och söta små vice häradshövdingar! Enda trösten är, att dylika sommarinklinationer ofta nog dunsta bort ännu hastigare än sommaren själf.