Men den stora kraschen kom senare. Och ännu en biljett hade hustrun uppsnappat. Denna breflapp bad honom komma upp till fröken K-s mor så och så dags på e.m. Denna gång hade hustrun endast öppnat skrifvelsen och B. hade ingen aning om att den varit i hennes händer. Han tyckte nog att hon såg orolig ut när han gjorde sig i ordning att gå ut på e.m. Jag tror att hon sade sig också vilja gå ut, och att de följdes åt till Politikens kontor. Der väntade han tillräckligt länge, ty han misstänkte att hon kunde stå och hålla utkik efter honom. Han kom senare än bestämdt till mötet, men det gjorde ingenting, – hellre det än vara oförsigtig. När det var skumt gick han. Han och fröken K. sutto i denna senares rum, då modern helt förstörd kommer in och säger: ”här är er hustru, hon frågar efter er och säger att vi hålla er dold här i huset.” – Den gamla frun hade svarat att doktor B. helt enkelt var der på besök, men frun var ursinnig och det blef till ett obehagligt uppträde. När detta skedde vet jag icke. Så var det vintern 85 före jul. Han hade fått bref från fröken K. Hade gått och burit det i fickan under dagen, men om qvällen innan han skulle lägga sig, sedan han suttit uppe och arbetat tog han fram det för att läsa det omigen. Han tänkte lite på att bränna upp det af försigtighet, men så nändes han icke, det var så ”nydeligt” skrifvet. Så kastade han in det i sitt stora manuskriptskåp mellan bladen af Tysklands literaturhistoria, så tog han nyckeln af och lade den i sin ficka, derefter gick han till sängs. På morgonen då han vaknade fann han sina kläder kringspridda i rummet och skåpsdörren öppen. Hade här varit tjufvar? Men brefvet måste åtminstone vara i behåll. Han sprang upp och såg; det var borta. Han ville tvinga hustrun att återgifva honom brefvet. Hon hade det icke; det var redan bringadt i säkerhet. I tre dagar stod kampen om det. Så lemnade hon brefvet, han brände det och trodde att nu var den historien begrafven.