En djup sorglig erfarenhet träffade Malla detta år som för alltid ryckte henne ur barndomens Eden. Hon fann sin far sjuk och öfvergifven af sin maka. Ett af föremålen för hennes vördnad och kärlek hade svikit hennes tillit, en af hennes kära initialbokstäfver måste strykas. Hennes förundran blef en bitter smärta, som verkade misstro, förakt och en besynnerlig upplösning af begrepp och grundsatser. Malla insåg ej själf huru olycklig och försämrad hon själf blef genom denna upptäckt; först senare kände hon de tryckande, missledande följderna af denna nära bekantskap med det onda. Just vid denna tid omförd i stora världens hvirfvel bidrog allt att förvilla och förslöa hennes omdömen och begrepp. Toalettomsorger blefvo ibland till verkliga sorger och upptogo tiden. Man berodde af den oumbärliga mamsell Carlbohm, denna tidens smakfulla och bästa frisörska, och nöjet blef ofta dyrköpt genom väntan på henne och oron att blifva narrad af den väntade. Förmiddagarna tillbragte Malla till det mesta hos sin sjuke och lidande far, eftermiddagarna upptogos af toalettbestyr och aftnarna af fester och baler. Dessa kontraster verkade menligt på Mallas hälsa och lynne. Aldrig talade Montgomery om sina enskilda sorger, aldrig anklagade han någon. Det roade honom och systrarna Augusta och Eva, som ömt vårdade honom, att höra Malla berätta om hofvets fester och han tyckte liksom mormor om att höra om hennes små framgångar. Mallas båda systrar voro emellertid jämt hemma hos den sjuke fadern, de hade ej glada dagar, men många bekymmer. Denna åtskillnad mellan henne och dem tänkte Malla aldrig på! Kosciusko, Polens hjälte – befriad ur sitt fängelse men sjuk och sängliggande af gamla blessyrer – tillbragte denna vinter i Stockholm. Hvarje dag, då Malla i mormors vagn for till sin far, åkte hon förbi det hus på Regeringsgatan där han bodde och uppgjorde tusen förslag att få se sitt ideal och tänkte: »Ack, om min far vore frisk, så kunde jag med honom få gå till Kosciusko!» Men Malla hade aldrig hvarken far eller mor att följa med!