på andre gathen. När han fick henne åther igen, bekende hon annen gången vdi hustru Karin Eskill Jönßons och Hans Erichßons närware, att hon hade fått en hustru, benämpndh Vrsilia på Norremalm, samme skeder till göme. När Hans profoß hade dem både till mundz, nekede och swor förnämpnde Vrsilia, att hon aldrig hade någre skeder anamett aff henne /o. Menn iömämpnåe Walborgh nekede nu aldeles, att hon aldrig hade tagit samme skeder, och sade, att thei skulle icke medh någen skäl henne öffwertyges, och ändogh hon icke nekede der till, att hon iu sådanth tilförenne hade på sig bekendt, så skal thei haffwe skedt aff förfärenheet och att Oluff hade bunditt henne, slagitt och twingett henne, så lenge han då på thei siste h affwer måst bekenne thei hon aldrig giorde. Menn Oluff swor, att han aldrig slogh henne meere ähn ett slag widh ögett /o. Samme piga bleff insatt till wÿdere randsaakningh, effther hon hade thei först bekendt och nu åther nekede thei. Och skulle Oluff tage beskedh hoos Matz Christofferßon på ladegårdenn, huru hon sig der ställt hade. Jacob Bengtzson och Christoffer [sic] Jörenßon. S[amme] dagh kom Jacob Bengtßon hingzsterÿdere för rätte och gaff tilkenne, att han hade funnitt sin kappa igen på en drengh, benämpndh Caspar Jörennßon, hwilken der till städes war sampt medh kappan, som i retten lågh, och bleff hon nu i förlidne höst vdi hans herberge honom iffrå stulin, begärendes, att han motte thaga sitt igen. Då bleff Caspar tilfrågett, huru han hade samme kappa bekomitt. Han swarede, att han satt i Calmar hoos en borgere, [2] be[nämpnd] Jacob, och drack en kanna ööl, då kom der en in, som hade förnämpnde kappa (hwilkenn han inthei kände) och bödh henne faal för 5 daler, medh hwilken han strax bleff öffwereens och gaff honom 4}/¡¡ daler. Och wittne till samme köp sade han sigh haffwe förnämpnde Jacob och en annen borgere widh nampn Nils. Beropede sigh och der vpå, att strax han hade köpt samme kappa, drogh han henne vppenbarliga, hade och henne icke vdi någen måtto förwandlett, tesligistt sedenn som hon bleff kendz iffrå honom, rÿmde han ingen städz, ändogh han der till hade både tÿdh och tilfelle. Her medh wille han bewÿse sigh vrtiuffwatt. Bleff så affsagdt, att Jacob Bengtßon måtte aname sin kappa igen, effther han hade lagförtt den, som hon war funnin hoos. Menn