Emmas första kärlek 1 Men se hvad himlen strålar klar och blå Tänk den som mången annan finge gå Att höra näktergalens sång i kväll Ack söta mamma, bara du är snäll. 2 Så talte här den sköna Emma nyss Och tryckte så på moderns hand en kyss Men pappa hörde hvad hans gunstling bad Låt flickan gå, han till sin gumma sad. 3 Wid moderns ja den sköna Emma log Då hatt och handskar hon på stunden tog Men far och mor de följde båda med En ganska god men ock en tråkig sed. 4 Så gingo de till hvila där du vet Men så blef Emmas kind så het Skönt nerslagen uti sommarnatt Hon gick allt närmare där fågeln satt. 5 Men pappa gjorde genast då sin rond Och vände åter om igen en stund Han plötsligt sade: kom så får du se Hur näktergalen fångas ett, tu, tre. 6 Han förde frun allt bak till en häck Där såg de Emma stå så skön, så täck Med näktergalen, med en ungersven Som kyssar gaf och kyssar fick igen. 7 Då slog förskräckt frun sina händer ihop Och ville genast gifva till ett rop Men pappa sade: lugna dig Sophie, vi hör på näktergalen äfven vi. 8 Men hvad tror du saken får för slut För innan årets dagar lupit ut Så gångar Emma att stå brud så säll Ty hon vill höra näktergalen hvarenda kväll. 9 Det var en gång då kärleken var ren Så ren som hvita liljan på en gren Den lilla oskuldsblomman vissnadt har Och endast kärleken finnes kvar. 10 Hvarför skall smärtan jämt här inne bo I detta kval jag finner ingen ro Ja blott att plåga det arma bröst I hela världen har jag ingen tröst. 11 Ack snart, ack snart skall bojan läggas ner Inom den gröna kullen där du ser Att hvila där en sömn så söt, så säll Tills klockan slagit har sin sista kväll. 12 Farväl, farväl, du är mitt allt, farväl Du är mitt lif, du är min själ Farväl, min stämma blir så svag och matt En hviskning hörs ej mer i sommarnatt. Slut Skrifven denn 24/8 1907