de sig på ett besynnerligt, livlöst sätt. - Det är inte alls något intressant, - Ja, viskade han. En kringresande sade hon, det är bara ett cirkussällskap, cirkus. men de för ju ett sådant väsen att man Hennes första impuls var a t t skydda ingenting kan höra. Hennes ena hand vilade mot fönhonom för de andras nyfikenhet. Utan att forst veta hur det var fatt, var hon sterposten, och plötsligt kände hon hur medveten om att han var prisgiven å t Getingens kalla fingrar slöto sig kring någon förfärlig hallucination. Hon reste hennes i ett passionerat grepp. » Tack », sig hastigt, ställde sig emellan honom viskade han sakta, varpå han stängde och de övriga och öppnade fönstret. Det fönstret och åter satte sig ned. är ingen mer än hon som sett onom det hans - Jag är rädd att jag avbröt er, nsikte. mina herrar, sade han lättvindigt, men En kringresande cirkus drog förbi jag tittade på gycklarna. Det var en så- ned akrobater och åsnor och clowner i dan vacker syn. mångfärgade dräkter. Folkhopen ut Sacconi ställde en fråga till er, sabytte skämtsamma ord med artisterna de Martini barskt. Getingens uppföranoch kastade små påsar med kanderade de betraktade han som mer än lovligt plommon i knäet på en liten Columbine affekterat, och det retade honom att som satt grant utstyrd i sin vagn med Gemma kunde vara så taktlös och fölett artificiellt leende på sina målade ja hans dåliga exempel. Det var så olikt läppar. Bakom vagnen kommo gatpojhenne. kar och tiggare och clowner som stupa-, Getingen hade ingen aning om stämde kullerbyttor. De knuffade, stötte och ningen i Pisa, eftersom han endast vaapplåderade någon som Gemma forst rit dar på en » semestertur », men han inte kunde se för folkträngseln, men kastade sig genast in i en livlig diskussom hon sedan tydligt urskilde - en sion om landsbygdens förhållanden och liten puckelrygg, utstyrd i narrkåpa, om broschyren. med ringande bjällror och med en papNär sammanträdet var slut och de persmössa på huvudet.