Med operorna » Rigoletto », » Trubaduren » och » Traviata » förvärfvade sig maestron världsrykte — en ryktbarhet, som m å h ä n d a i dag Så sköna ord h a r en arbetets apostel uttalat om arbetets höga betydelse och ära, och jag vågar på- stå, att de för visso höra till fåtalet, hvilka ännu i vår tid skulle vara benägna a t t ringakta det eller dess utöfvare. H a r jag däremot någon gång gjort mig skyldig till det så mycket klandrade felet att. samtala m e d någon af dem om hennes lifskall, så har det skett dels i det ganska förlåtliga antagandet, a t t hon vore särski dt intresserad däraf, dels i den lofvärda afsikten att inh ä m t a väl behöfliga upplysningar om ett och annat för egen del. Att jag är okunnig om en hel del, är jag nämligen nog bildad a t t öppet vidgå och söka råda bot för, hvarhelst ett tillfälle yppar sig! Och jag nödgas n u äfven öppet erkänna, OSBORNE HOUSE, kära arbetande syster, GUISEPPE VERDI. H o n vill för en gångs skull » ha roligt » — heter det. Nu misstar jag mig — R. E. förklarar ju tvärtom, att hon ägnar sig » med brinnande intresse » åt sitt kall, hvilket tar alla hennes t a n k a r och krafter i beslag. Och likväl finner hon det odrägligt att resonnera i sjukvård m e d okunniga människor! Nu är det väl eljes gemenligen så, att det, som dagligen u p p t a r ens tankar och äger hela ens intresse, är det ämne, m a n helst talar om med sin omgifning. Förstår denna ingenting däraf — m e d så mycket större ifver och hänförelse söker m a n klargöra de olika synpunkterna, och det är ens sträfvan a t t hos åhöraren ingjuta något af sitt eget intresse för saken. något som icke så sällan förekommer. Nu k a n det ju just för en annan vara en lisa att få tala om något annat än de gamla utnötta salongsämnena. Ni k a n kanske bidraga därtill på ett bättre och värdigare sätt, än hon t ä n k t sig.