Luckor funnos nog i hennes kunskaper; visst skulle hon kanske stakat sig på de tyska småstaterna, men hon kände genom reseskildringar alla jordens land och folk; examinera växter kunde hon icke, men ville man veta, hvar eller när de blommade, då visste hon noga besked, och sporde man henne, huru de skulle trifvas, fick man en hel pedagogik till svar: » Håll af dem, skall du få se, huru de växa! » Constance Wännmans ovanligt sorgfria ungdom, helt hängifven naturen, poesien och musiken, fick allvarligare uppgifter vid faderns död, och året efter lämnade hon föräldrahemmet för det nya, närbelägna Rumskulla, dit hon flyttade, då hon den 6 juni 1822 ingick äktenskap med C. M. Hultin, kapten vid Jönköpings regemente — ett äktenskap, som ledde fram både till guldoch diamantbröllop, vid hvilket den nittiotreårige brudgummen, trots sina darrande händer och skumma ögon, lyckades finna och på brudens bröst fästa en knopp af de tidiga rosor, som för sextio år sedan prydt hans fagra, adertonåriga brud. De sextio årens samlif hade varit godt. Constance Hultin var visserligen en af de den tiden talrika brudar, hvilka blifvit valda af en mans kärlek, innan deras eget hjärta valt, och de båda makarnes skaplynnen förblefvo alltid stämda i olika tonarter, hans realistiskt-humoristiskt, hennes idealistiskt-romantiskt. Kapten Hultin — som själf delvis tecknat sin utprägladt originella personlighet genom » En gammal knekts minnen », säger där, på tal om paraden på Grelsby äng 1808, att han bland spektatörerna såg en präst, ledande en liten flicka, och fortsätter: » Fjorton år senare blef denna flicka min hustru. Det är visst urmodigt och opolitiskt att berömma sin hustru, men rättvisan förmår mig bekänna, att hon ^NOILSKY. snart ett hälft sekel varit min bästa vän oeh högsta sällhet. » Och detta mannens vittnesbörd om sin lycka genom hustrun kan fullständigas med hustruns: att mannens kärlek varit mera vaken, än hvad annars i allmänhet plägade vara fallet i denna för-Dockhemska tid.