Af infödingarne, malajerna, fingo vi på nära håll ty värr icke se andra än några medelålders män. När vi närmade oss en af de långa flytande stockarne, som ledde ut till plattformen, flydde qvinnorna och barnen hals öfver hufvud ur de närmaste husen, och när vi beträdde plattformen, hade dessa förskansat sig i ett aflägset liggande hus, der de oroliga och nyfikna tittade på oss genom en glugg. Barnen gåfvo hela tiden sin rädsla till känna genom en högljudd klagolåt. När vi sökte närma oss de flyende, skyndade de än längre bort. Några män stannade emellertid qvar. Vi tillvunno oss deras ynnest genom några cigarretter, som Palander utdelade bland dem, och hvaröfver de synbarligen voro belåtna. De hade ett allvarligt, slutet, kanske snarare likgiltigt utseende. En fysiognomist skulle kanske haft svårt att säga, om deras ansigten talade grymhet, beslutsamhet eller likgiltighet. De sågo ut, som man svårligen skulle kunna framlocka en min af munterhet eller glädje i deras anleten. Vid malajbyn, som vi besökte, hade några kineser en sagoplantering. Med några malajer som arbetare i sin tjenst voro de nu sysselsatta med att lasta ett grundgående fartyg med sagomjöl, hvaraf de tycktes hafva egt ett stort upplag. Ett annat fartyg hade nyss blifvit lastadt och befann sig på utgående. Kineserna här gjorde på mig samma behagliga intryck som deras landsmän, hvilka jag förut sett i Japan och Hongkong, och dem jag framdeles fick se i Singapore: intrycket af ett ytterligt arbetsamt, välmående, förnöjsamt och renligt folk.»