De som på vår avskilda halvö profetera i dagspressen och i tidskrifter om att det nu äntligen skall bli fred i tyska kyrkostriden, ty Müller har ju gått och Kerrl har kommit och fått goda vitsord såsom en uppriktig vän av den evangeliska kyrkan, få nog vänta en tid på profetians uppfyllelse. Man behöver icke betvivla Kerrls redliga vilja att få slut på oron. Olympiaden förestår, och det är icke angenämt med för mycket buller när gäster från hela världen väntas. Man skulle emellertid misskänna allvaret och uppriktigheten i båda de stridande lägren, om man trodde att denna världsåskådningskamp kan avlysas genom statligt maktbud. Tyskarna äro med ali rätt kända för sin grundlighet och icke minst när det gäller trosfrågor. Det var ingen tillfällighet att reformationen började i Tyskland. Det av Kerrl insatta rikskyrkoutskottet, som av staten fått i uppdrag att förvalta den evangeliska kyrkans angelägenheter, har av Kerrl utbett sig en försäkran om att staten medgiver, att en evangelisk kyrka kan uppbyggas » endast på den Heliga Skrifts grund och på bekännelsen ». Svaret har hittills varit mindre tillfredsställande. Ledaren för denna av staten insatta interimsregering för kyrkan, den gamle Zöllner, står kvar i förhoppning att få de garantier av staten som han behöver för sitt sista förtvivlade försök att överbygga motsättningarna och få till stånd en verklig evangelisk rikskyrka, med plats för både bekännelsetrogna, tyska kristna och de många miljoner, som hittills stått såsom åskådare i kampen. Bekännelsekyrkans ledning har, ehuru icke enhälligt, meddelat sina medlemmar, att den ej kan erkänna rikskyrkoutskottet såsom något kyrkans organ. Det talas om att en rikssynod för bekännelsekyrkan skulle inkallas. Men Kerrl har redan uttryckligen förbjudit dylika synoder. I december hotades med högförräderiprocesser mot ett par präster, som då ledde en förbjuden synod. Den ene, kyrkoherde Jacobi i Berlin, har blivit avsatt. Vad skall man göra med dem, som till äventyrs trotsa förbudet och på nytt inkalla en synod?