/ Ack, giv att jag behålla får / Förstånd och redigt sinne, / Att jag, så länge hjärtat slår, / Må hava dig i minne. / Därför, så länge världen står, / Det efter vinter kommer vår / Också i andens rike. / Kristet och fritt ville Sverige bo, / Råda för landet allena. / För Herren vill jag vandra / I tro och lydnad sann: / Och svikes jag av andra, / Hans nåd ej svika kan. / Jag flyr alltså till dig i detta mitt elände. / Från oss i frestelsen ej vik, / I nöden oss hugsvala. / Ty en ondska, som är stor, / I mitt eget hjärta bor. / Sjungen och spelen och jublen och klappen i händer, / Mänskobarn alla i jordens mångtaliga länder. / Den kyrka, som skall vinna, / Är den som stiftar frid. / Och fuktar än med tårar / Jag varje dag mitt bröd, / Min Jesus mig utkorar / Till frälsning ur all nöd. / Kom, o Jesu, väck mitt sinne / Och bered mig med ditt ord / Till den stund, som snart är inne, / Då jag framgår till ditt bord, / Ack, det bordet, dit du stiger, / Kärleksfull, från himlen ner / Och till salighet inviger / Den som dig sitt hjärta ger. / Lär mig, du skog, att vissna glad / En gång som höstens gula blad; / En bättre vår snart blommar, / Då härligt grönt mitt träd skall stå / Och sina djupa rötter slå / I evighetens sommar. / Gud är här tillstädes / Med sin tjänarskara, / Kerubim med röster klara. / O Gud, mig kläd med styrka / För Andens höga strid; / Nu samlar sig din kyrka / Till Mikaelitid. / Han är den rätte Frälserman; / Säll den på honom trösta kan! / I stormiga tider, / Bland töcken och grus, / En skara dock skrider / Mot himmelens ljus. / Det växte upp och blev en man, / Så god och vis, så stark och sann, / Som ingen förr på jorden var / Och ingen sedan varit har. / Dubbel salighet sig gjuter / I det goda, som jag njuter, / Då i tron jag älskar dig, / Du som först har älskat mig. / Se på Jesus, när du döden, / När du domen för dig ser.