– Det var en person, som kom till mig och ville låna på sin heder han också. Sörman följde med och uttalade sig beundrande om Hallers beläsenhet. – Jag har lärt känna honom under fem års tid både i affärslifvet och familjelifvet, och både som menniska och familjefar och make är han oantastelig. Du tycker väl, att det skulle varit roligt att ha fått följa med. – Ja, hur tyckte du det var hemma? – Farväl så länge, mina herrar. Lemontow stoppade ned pengarne igen samt började gå af och an på kommandobryggan. Det var onekligen fiffigt tillställdt, och svårt var att säga, om Lemontow kunde fällas härför. Och slutligen, när de promenerat ungefär en timmas tid, förde han honom genom en smutt mellan tvenne hus in på en liten gård, genom hvilken fanns ingång till en tredje genom ett öfvergifvet brygghus. Och nu mötte honom en i sanning sällsam syn, inför hvilken menniskan hos honom tog ut sin rätt, och alla hans bättre känslor, om han hade några, vaknade. Ha, ha! – Jag hörde det också, sade styrmannen, alltmera häpen öfver rapporten. Omöjligen någon risk! – Nej det hade hon inte. – Jag har inte ljugit, kved hon dernere vid hans knän. Kanske att hon börjar bli som de andra. Allt motstånd var naturligtvis omöjligt. – Säg får jag det? – Och se här är masken. – Af en ren händelse kom jag att se det. Spelpartierna hos godsägarne däromkring hade fått stå tillbaka en tid för de husliga angelägenheternas skull. – De gingo på samma sida och i en gåsmarsch, som bestämdes af regnpölarne omkring. – Ursäkta mig. Barnen voro redan lagda, och hon kände sig så ensam och underlig till mods, som om hon behöft skyddet af en stark arm. Jag var för hård. Eller när det var frågan om mig själf eller dig eller, hvem annan som helst. Att icke säga till oss, när vi kom hem, att hon inte var med. – Blir det Ni som ställes till ansvar och träffas af anklagelsen för kvinnorof. Och jag vet, att Ert försåt redan är upptäckt. – Jag lofvar att göra allt, hvad som kan göras, för din skull.