I de distrikt, där en stark minoritet finnes, skola de elever i statens primärskolor, vilka tillhöra minoriteten, bibringas undervisning på sitt eget språk, och en rättvis andel av de belopp, som av staten eller kommunerna anslås till undervisning eller religiösa ändamål eller välgörenhet, skall tilldelas minoriteten. Dessutom finnas i vissa fördrag särskilda bestämmelser med hänsyn till egenartade eller lokala förhållanden. Konventionerna erkännas av vederbörande stat hava grundlags karaktär och vitsord mot all annan lagstiftning. I den mån de röra medlemmarna av minoriteterna, förklaras de dessutom äga ett internationellt intresse och ställas i enlighet därmed under garanti av Nationernas Förbunds råd. De kunna icke ändras utan samtycke av majoriteten inom rådet. Frågor om rådets ingripande komma under behandling först i det fall, att en rådsmedlem fäster rådets uppmärksamhet på en kränkning eller fara för kränkning av skyddsbestämmelserna. Meningsskiljaktigheter i fråga om tolkningen och tillämpningen av bestämmelserna skola hänskjutas till den fasta mellanfolkliga domstolen. Då akten för Nationernas Förbund icke innehåller något om minoritetsskyddet, har rådet genom särskilda resolutioner formligen ställt ifrågavarande avtal under förbundets garanti och åtagit sig att övervaka deras tillämpning. Vidare har rådet inomNATIONERNAS FÖRBUND OCH MINORITETSSKYDDET 293 generalsekretariatet upprättat en särskild » sektion för administrerade områden och minoriteter ». Beträffande proceduren vid utövandet av kontrollen antog rådet den 22 oktober 1920 ett av Tittoni utarbetat förslag. Däri fastslogs, alt rådsmedlemmarnas initiativrätt icke uteslöt en rätt för minoriteterna själva eller för stater, som ej voro representerade i rådet, att till förbundets kännedom meddela en kränkning eller fara för kränkning av minoritetsskyddet. Dylika framställningar skulle av generalsekreteraren utan kommentarer delgivas såväl samtliga rådsmedlemmar som övriga medlemmar av förbundet, varvid den anklagade staten, om den tillhörde förbundet, skulle få tillfälle att bemöta klagomålen. Rådets skyldighet alt behandla saken inträdde alltjäml först i det fall, atl en rådsmedlem fäsle uppmärksamheten på densamma. Några dagar senare, den 25 oktober 1920, anlog rådet en resolution, enligl vilken rådels pre-sidenl och två av honom i varje särskilt fall utsedda medlemmar skulle undersöka varje framslällning rörande tillämpandet av minoritetstraktaterna.