Just i dagarna står vi mitt i upptakten till 1998 års valrörelse. Vallöften ges om mer resurser till sjukvården. Vi ser inte lösningen i att återgå till 1980-talets sjukvård. Kvaliteten har höjts, effektiviteten och produktiviteten likaså. Hittills gjorda besparingar har i många fall varit bra och lett fram till nya lösningar, såväl medicinskt som organisatoriskt. Den medicinska kvaliteten är direkt hotad. Läkarkåren vill bidra med sitt medicinska kunnande till ett nytänkande som gynnar både patienter och samhälle, en utveckling styrd av de medicinska framstegen och på patienternas villkor. Så är det inte och så får det heller aldrig bli! Med vår insikt - genom det dagliga mötet med 75 000 patienter - vågar vi påstå att sjukvården befinner sig vid en brytpunkt. Varje dag kan tidningsläsare och TV-tittare ta del av nattsvarta rapporter om och skildringar av hur det är beställt med kvaliteten och tillgängligheten i sjukvården. Knappast någon fråga berör gemene man så mycket som sjukvården, skolan och omsorgen om barn och äldre. Däremot uppmanar vi sjukvårdspolitiker och administratörer att tillvarata läkarkunskapen i utformningen av sjukvården. Här fordras ett omedelbart nytänkande i planeringen av vården som utgår från de långsiktiga behoven. Det är nog så behövligt, när vi redan nu vet att gapet mellan behoven och resurserna uppgår till 5 miljarder kronor fram till och med år 2000. Många läkare uttrycker också en frustration över att tid saknas för reflektion, som är en grundbult i läkekonsten. Det är nu därför dags för oss läkare att ta bladet från munnen och prata klarspråk och göra medvetna val om vilken sjukvård vi skall anse oss ha råd med i Sverige. Vi är nu dessutom vid vägs ände vad gäller möjligheterna att genom effektivisering klara de ökande behoven och samtidigt genomföra de politiska besluten om fortsatta neddragningar. Till exempel ger minskade resurser till forskning och fortbildning visserligen en direkt och synlig besparing, men den är kortsiktig och hotar snabbt kvaliteten. Men nu krävs eftertanke. Vårdbehoven växer, därmed också väntetiderna till sjukvården då den ekonomiska ramen krymper. Det är angeläget att vi skapar en kraftfull opinion för att finna lösningar på de problem som den svenska sjukvården brottas med idag. I dessa dystra beskrivningar tycks det ibland som om sjukvården hade glömt bort sitt uppdrag - att » bota, lindra och trösta » patienterna. Landets sjukvårdspolitiker sitter i det korta perspektivets rävsax.