Några bar håret flätat i små råttsvansar, långt och tillbakastruket över hjässan, andra hade pannlugg och långt hår som hängde halvvägs nedför ryggen, ytterligare andra bar håret i knut eller i två långa hästsvansar, och allesammans smyckade de sig med halsband och pannband prydda med frön eller snäckor. Jag skulle helst ha velat lämna all utrustning, men Abe vägrade att gå med på den saken och Karanja klamrade sig fast vid kameran och filmerna som om de varit långt dyrbarare än vattenbehållaren. " Läst det någonstans. " Han nickade. " Förlåt att jag pratar så mycket ", sade han. " Mycket fint vatten, klart och fint. Abe sänkte kikaren. Minnet av hans lik där det låg på lit de parade på begravningsbyrån satt envist kvar i min hjärna. Jag följde efter henne och plötsligt trycktes något hårt in i min korsrygg och en röst sade på engelska: " Rör er inte. " " Det finns säkert något slags stig dit. Abe böjde sig fram och jag hörde hans röst i mitt öra: " Det förlovade landet! " Men om det kanske bara var tjurarna tjurarna strövar ju avsevärt vidare omkring än korna ... " Han verkade plötsligt helt försjunken i funderingarna kring en gåta som inte hade det ringaste med vår situation just nu att göra. Han satt fortfarande kvar, med alldeles tomt ansikte. Han hade sina order och de kunde bara betyda att van Delden visste att det inte fanns något vatten att få härifrån till Rudolfsjön. Men hon svarade bara: " Det skulle bara göra dem ännu misstänksammare. " Det fanns ändå ingenting att göra, mer än att låta bilbranden upphöra av sig själv. Hur skulle vi kunna filma när vi drog omkring tillsammans med en karl som förde ett slags eget guerillakrig? " Sannolikt. " Det är ju inte långt kvar nu ", svarade jag leende, " men det verkar som om den sista biten också skulle vara den svåraste. Men till slut gav de sig äntligen iväg, flöt bort som en svart flod som bredde ut sig runt vattenhålet och trampade gyttjan under klövarna medan de trängdes och skuffades för att komma åt vattnet. " En gång, men jag följde den inte ända in. " Det var mycket mörkt härinne i bergsskogen, mörkt och fuktigt och inte minsta antydan till månsken. Men Karanja bara skakade på huvudet.