Tillverkaren framhåller ofta frånvaron av riktområde och den därmed begränsade nyttan av läkemedelsanalys som en fördel för preparatet. Om detta är en förändring till det bättre är det en mycket värdefull effekt. Detta förutsätter naturligtvis att verkningsmekanismen är sådan att ett koncentration-effektsamband kan förväntas, jfr diskussionen ovan angående vigabatrin. Om, såsom vid behandling med lamotrigin, den optimala dosen hos olika individer kan variera mellan 100 och 1 000 mg per dygn, och dessutom påverkas av andra farmaka, vore det självklart en stor fördel om man med läkemedelsanalys kunde få en vägledning i val av dosering. Få studier har värderat nyttan med analys Fyra huvudskäl för läkemedelsanalys De stora skillnaderna mellan olika sjukvårdsregioner avspeglar rimligtvis en osäkerhet beträffande indikationer. Betydelsen av det angivna riktområdet missförstås ofta. Klar indikation krävs Undersökningar från såväl England som USA visar både ett överutnyttjande och felaktig användning [6, 7, 17]. Det kan alltså vara svårt att kliniskt skilja mellan överdosering och underdosering. Att vi saknar riktområden för nya antiepileptika kan snarast ses som ett uttryck för en bristfällig dokumentation. Den hastighet med vilken läkemedlen elimineras varierar mycket mellan individer, men ibland också hos samma individ, t ex till följd av läkemedelsinteraktioner. Sammanfattningsvis är det få studier som kritiskt och systematiskt sökt att värdera nyttan av analys av antiepileptika [22]. Introduktionen av läkemedelsanalys har betecknats som det viktigaste framsteget inom epilepsibehandlingen under hela 1960- och 70-talen. Läkemedelsanalysen kan vidare indikera om nytillkomna neurologiska symtom är uttryck för en biverkning eller om förändring av den underliggande sjukdomsprocessen bör misstänkas. Denna insikt har levt vidare, och när nya antiepileptika efter hand introducerats har koncentrationsbestämningar snabbt efterfrågats, trots att farmakokinetiken kanske varit enklare och sambandet mellan koncentration och effekt mindre väl klarlagt. Dess dosberoende kinetik gör att varje dosändring måste följas upp med koncentrationsbestämning. Men används det på ett rationellt och kostnadseffektivt sätt idag? Värdet av koncentrationsbestämning av vigabatrin är därför starkt begränsat. Därmed var det uppenbart att dosen av fenytoin måste anpassas individuellt med hjälp av läkemedelsanalys.