Teorierna följer en viss kronologisk ordning med fysiska egenskaper i de tidiga teorierna och sociala och psykologiska behov i de senare. Det kan därför inte säljas utan bara hyras ut ” (Korpi a.a., s. 67). Mark Granovetter påpekar i en artikel tjugofem år senare att kultur inte heller bör ses som en för alltid bestämd påverkanskraft, utan som en interaktiv process. Denna beskrivning har fått bred acceptans och återkommer hos senare participationsforskare som Dickson (1983), Cohen (1985) och Macy m.fl. (1989). Constraint has grown into free choice. Några organisationsteoretiska motiv för sitt val ger inte författarna annat än ett påstående om att en organisation som passar medlemmarna antagligen också blir lönsam (a.a., s. 360). Har man deltagit i viktiga organisationsaktiviteter och om man upplever deltagandet som verkligt och meningsfullt är det naturligt att man också blir delaktig, dvs. Maslow, A.H., 1968, Toward a Psychology of Being. Kapitel tre är kanske det mest centrala. Till acceptansfaktorerna räknas också individens benägenhet att acceptera och vara solidarisk med organisationens mål och arbetsmetoder (legitimitet) när hon deltar (Williams 1976, s. 169). Glencoe Ill, Free Press. Som medel förordas socio-teknisk participation och det inflytande som rekommenderas relaterar till en utvidgad produktionsroll med inslag av arbetsutvidgning, arbetsrotation, arbetsberikning, osv. Rehnman, E., 1974, Organisationsproblem och långsiktsplanering. Uttrycket ” att institutionalisera ” innebär i det som kanske är dess mest utpräglade betydelse att man inför värderingar bakom de tekniska krav som den föreliggande uppgiften ställer. Svaret på frågan om vad som integrerar individ och organisation placerar detta arbete i en humanistisk forskningstradition. Med stöd av Etzionis resonemang kan man anta att föreningens karaktär varierar mellan och inom organisationer. Lund, Studentlitteratur. När deltagandet bygger mer på kompetens än på makt talar vi om socio-teknisk participation (ruta 2), exempelvis arbetsberikning och självstyrande grupper. För Michel Foucault (1980) har makten ingen specifik form eller hemvist i någon speciell position. Här framhålls ofta mänskliga faktorer som förklaring.