A propos, ni, monsieur, skulle helt säkert råka illa ut, i fall jag finge det infallet omtala, att ni var den, som gaf vicomte d ’ Outrouville alla de upplysningar man gifvit mig äran af att hafva meddelat honom. Det var, liksom hade ett återsken af krigets röda fackla flammat upp på kind och panna. Allas ögon riktades åt dörren, hvarifrån det utgick. – Och den tanken, min älskade, hvilken är den? – Din törst efter utmärkelse. – Ser jag rätt – från Lucie! Markisen besvarade den, och de åtskiljdes. Detta står alltid färdigt att taga till flykten, då Estelle d ’ Estrier uppträder; men jag är icke mer tjugo år, markis. Ert lynne och er karakter göra er till extrem i allt. – Men er frid, er heder då? – Ja, markis, och äfven detta, svarade Wilhelm och räckte Saint Sue ett bref. Visserligen var det sannt, att Sverige nu egde större stridskrafter; att konungen, i stöd af den nya grundlagen, såg sig i stånd att fortsätta kriget med mera eftertryck; men lika sannt var, att fienden nu haft flera månaders tid på sig att samla hela sin styrka. Hertigen, som hade ögonen fästa på honom, märkte det ganska väl. – Det är sannt, och detta skall jag alltid räkna mig till heder. ljöd Pierre ’ s röst från dörren. Du har dristat påstå, att madame d ’ Estrier förgiftat icke blott sin man, utan äfven sin svägerska. Gustaf den Tredje helsade Fransmannen med denna intagande förbindlighet, som var ett så utmärkande drag hos snillekonungen. Ni har som segrare gått ur vår strid; vi skola aldrig mer mötas här i lifvet. Det varma leendet försvann likväl ögonblickligen, då hon upptäckte hans bleka och förändrade utseende. Jag måste gifva akt på honom. Wilhelm bugade sig och sade leende: Han talade derföre en så der tämligen dålig Franska, var pålitlig och uppmärksam ett mönster bland betjenter; allt egenskaper, som gjorde, att baronen beordrat honom till uppassare åt markisen och Wilhelm. – I sådant fall har ni allt förlorat bra många pjeser under den tid, som förflutit sedan vårt sista drag.