— Käre vän, sade doktorn, om ni vill, så kunna vi gärna vänta till i afton och se om ert experiment har lyckats. Jag gör bara anspråk på en diamant, den som bär mina initialer. Alla som ni själv har tillverkat får ni behålla! Uppfinnaren stirrade på honom med mord i ögonen. Joost Everdingen reste sig. — Jag har lyssnat till en fri fantasi av en mig obekant person, sade han. Det enda sanna däri är, att jag trodde på monsieur Bignons uppfinning och att jag tydligen har misstagit mig. Monsieur Bignon, ni har behandlat mig mycket illa! Ni har missbrukat mitt förtroende! — Inte så mycket som ni skulle ha missbrukat hans, om ni kommit i tillfälle till det! skrockade doktorn. I morgon, när hela världen darrade under intrycket av rapporten från laboratoriet, var det er avsikt att köpa så många diamantaktier som era pengar räckte till — och i övermorgon, när monsieur Bignon begärde sin andel, kom ni att offentligen anklaga honom för att ha fuskat vid experimentet. Att bevisa det blev lätt, ty hur skulle monsieur Bignon kunna göra om sitt experiment utan era oslipade diamanter till sitt förfogande? I samma ögonblick stego era nyförvärvade papper 100 procent, och ni var kvitt er skuld till Bignon! Men nog om vad ni tänkte göra! Hör nu vad ni skall göra! Ni frågar er kanske varför polisen inte kallas in i det här? Det beror uteslutande på professor Vernet. Han skall hållas utanför hela denna affär. Men ett protokoll över vad som verkligen försiggått skall uppsättas och undertecknas av samtliga närvarande, och skulle ni någonsin känna lust att ta revansch, kommer det att offentliggöras omedelbart. Har ni förstått? Diamanthandlaren såg på sin lille motståndare med glödande pupiller. — Och om jag inte lyder? väste han. — Så publicera vi hela berättelsen redan nu, och ni får taga följderna — herr Max Meyer! Mannen med Nebukadnesarmasken teg länge. Äntligen sade han: — Det skulle roa mig att veta vad ni hade för orsak att blanda er i detta, ni ... ni ...