Hvarken Henochs-bokens författare eller någon annan judisk skriftställare före Jesu tid har ur orden: „Jungfrun skall blifva hafvande och föda en son“ (Es. 7, 14) dragit den slutsats, att Messias skulle födas utan mans tillhjelp. Den rabbinska utläggningskonsten var väl i hög grad godtycklig och fantastisk, men tillät sig likväl icke inlägga en sådan mening i dessa ord, helst en efterföljande vers i samma kapitel berättar, att samma jungfru verkligen med mans tillhjelp födde en son. Det hebreiska ord (עלמה), som blifvit öfversatt med jungfru, betyder för öfrigt en ung qvinna, vare sig att hon är mö eller icke. I höga visan (kap. 6, 8) nyttjas ordet om qvinnor i Salomos seralj. För att utmärka en verklig mö, begagnar gamla testamentet antingen ordet בחולה eller omskrifningar; se t. ex. Gen. 24, 16; Num. 31, 18 & 35; Dom. 11, 39; 21, 11, 12. Föreställningen om ett bastardväsen, afladt af Gud och född af en qvinna, är öfverhufvud icke judisk. Den är upphemtad ur romersk-grekiska polyteismens aldra djupaste dy och skulle för de efter-exiliske judarne varit en styggelse. Att den, ehuru inkommen i nya testamentet, sannolikt icke hör dit, skola vi längre fram visa.