ville utrycka med sina ord: konung och ständer, högre som lägre, företräda tillhopa i Guds stad det konungsliga höga majestät. Hur starkt Hjärne själv kände sitt medansvar, framlyser också vid de sällsynta tillfällen då han talade om sina inre strider. Just de två skamfläckarna på vår krigshistoria, Anjala och Sveaborg, sade han en gång i ett tal, hade skapat något brustet i hans förhållande till Sveriges förgångna, hindrat honom att se på Sveriges historia som ett stolt och ljust minne. Därför sköt uttrycket storsvensk fullständigt bredvid målet, när det riktades mot honom. Sverige och svenskarna hade liksom andra länder och folk vid olika tillfällen i historien fått olika uppgifter sig förelagda och löst dem med växlande skicklighet, karaktärsstyrka och framgång, utan att de därför hade anledning att vare sig förhäva sig eller förödmjuka sig vid jämförelse med andra. Ibland hade de ej haft annat val än mellan att anfalla och anfallas samt valt det förra med tillsvidare stora yttre landvinningar; men detta framkallar hos Hjärne den enkla reflexionen; » Må vi (nu levande) vara glada och tacksamma, om vi slippa ställa oss inför ett sådant fruktansvärt alternativ! » Krig av alla slag kunna ligga i en stats ofrånkomliga väg, och betydelsen av goda fältherrar och goda trupper är därför ofantlig, men omdömena om deras betydelse sakna varje spår av exaltation: » Den modige polismannen, som med egen livsfara tillintetgör missdådarens anslag, är värd sin heder och lön. Varför skall då fältherren, som avvärjer ett helt folks nederlag, avspisas med ett kyligt erkännande, att han gjort sin enkla plikt och ingenting mer? Och är det så föråldrat att med tacksamhet hälsa även hans trupper? » Må svenskarna vara tacksamma för vad framför allt Gustav Adolf skänkt deras land, ty han gjorde sin plikt som få och med större gåvor än de flesta — det är talets enkla och nyktra mening. Föga har man därför också förstått av Hjärnes mening, när man i honom sett en dyrkare av makten som sådan eller framgången som sådan. Han kunde lägga i dagen ett ohöljt förakt för exempelvis Transvaal, men ej därför att det var litet eller blev besegrat utan därför att det stod som symbolen för hyckleri, förtryck och barbari.