312 I U U I N » Jag har aldrig upplefvar något! » sade Tony med en suck och drog ihop ögonbrynen. Hon kunde icke riktigt förklara för sig själf, hvarför hon icke ville tala med honom om onkel Jonas. Men en dag hade onkel Jonas varit där till middagen o c h tillbragt ett par timmar tillsammans med flickorna inne vid grefve Magnus ' soffa. Det var en söndag, o c h alla hade varit i en munter stämning. Onkel Jonas hade ' talat om alla förändringar, som gjordes borta på Å b y, och slutat med att säga: » Nu måste ni, flickor, verkligen snart komma dit öfver. Jag vill rikttgt veta, hvad Tony tycker om det hela! » Dagen efter, då Tony kom upp till grefven, mottog han henue med tystnad. Han räckte henne icke ens handen till god dag. Han låg med nedslagna ögon och såg på sina händer, men plötsligt såg han upp. Hans ögon hade ett mörkt, hotande uttryck. » Det är väl inte ert allvar, » sade han, » att ni vill gifta er med den där gamle komiske herrn! » » Hvem menar ni? » Tony kände blodet sakta stiga upp i pannan. » Naturligtvis han, som var här i går! Honom, som ni kallade onkel Jonas, och som tog sig den friheten att kyssa er på pannan, då han gick. » » Mina föräldrar ha förlofvat mig med honom, » sade hon sakta. Hon hade en känsla af, att hon hade en dödssynd att bekänna. » Och hvarför har ni inte berättat mig detta förr? » frågade han. Hon hade aldrig förr hört hans stämma ha denna hårda klang. Hon böjde hufvudel och tårarne började droppa ned. » Jag vet inte, » hviskade hon sakta, » jag vågade inte. » Hon tyckte plötsligt, att det blifvit en oöfverstiglig afgrund mellan dem. Han låg där stel och orörlig; han såg icke på henne; han sade icke ett ord. Hon tyckte, att hennes hjärta måste brista, om han icke snart öppnade sin mun igen och talade tili henne. Men han rörde sig icke. Bidrag mottagas med tacksamhet. Logogryf.