tyckte sig icke längre så öfvergifven, kammaren föreföll henne icke mer dyster. Hon tog upp sångboken o c h började efter siffertecknen sakta sjunga den vackra melodien. Snart kunde hon den, och hon sjöng den om och om igen. Så gick hon bort för att taga bibeln, som hon också sett bland böckerna, och satte sig att läsa ett kapitel. Plötsligt for hon upp förskräckt. Det bultade på dörren till skolsalen. Hon lyssnade. Bultningarna blefvo starkare, och hennes ängslan steg. Genast stod för henne, hvad hon hört flickan på stationen o c h äfven postiljonen berätta. Gud, hvad kunde det vara! Hon hade dragit sig längst in emot kakelugnen och hade ögonen fästa på fönstret. Hon kände benens vikta under sig, då hon såg ett skäggigt ansikte trycka sig mot rutan o c h hörde en grof röst skrika: » Det var då också hin, att h o n inte kan öppna, när hon är hemma. Jag vill henne ingenting ondt, bara tala vid henne. » Darrande gick Kerstin genom det kolmörka skolrummet ut och låste upp dörren. Karlen klef in och följde henne in i kammaren. Det var en grof, smutsig en med yfvigt hår och skägg. Kerstin såg på honom, utan att säga något. » Ja, hon behöfver min själ inte darra på det där viset. Jag har ingenting elakt i sinnet. Men jag gick förbi, o c h då hörde jag henne sjunga, och som jag visste, att den nya skolmamsellen kommit i dag, tänkte jag säga henne ett ord. Men j a g vill inte att dom ska lära sig något nymodigt, TREDJE KAPITLET. Kerstin spratt upp ur sömnen tidigt följande morgon af några sakta knackningar på dörren till skolsalen. Hon skyndade upp och öppnade. Det var ett par små flickor och en gosse, som drypande af regn stodo utanför på trappan. » Så tidigt ni komma, barn! » » Ja, vi skulle sopa skolsalen. » » Jaså, stig då in o c h börja. Jag kommer strax ut o c h hjälper er. » Hon klädde sig i hast och gick ut till barnen. De både flickorna fäktade sig svettiga med hvar sin lång damborste, under det gossen förgäfves sökte göra eld i järnkaminen.