Det räckte enligt Södergren inte med att förtrösta på det institutionella; att den svenska kyrkan hade starkare organisatorisk självständighet gentemot staten.1 Teologen Oskar Lewan (1862-1949) från Lund ansåg i sin recension av Södergrens studie: Märkligt är att finna, huru den danska kyrkan är betydligt mera förstatligad än vår, men icke dessmindre vår kyrka öfverlägsen i intimitet med folklivet och de breda lagren i sätt att tänka och känna, alltså i grunden mera demokratisk. Efter nationalliberalernas nederlag i kriget mot Preussen med förlusten av Slesvig och Holstein år 1864, kunde bondefolkligheten på allvar utmana nationalliberalernas anspråk på att företräda den allmänna opinionen. Stockholms enda ljuspunkt hade varit Skansen.145 Det oskiftade och på andra sätt avvikande landskapet Dalarna kunde få nationell symbolstatus i denna kontrastverkans tid då stad ställdes mot land. På mötet i Mora år 1906 talade han om att folkkyrkan måste vara öppen för samtidens rörelser. Så Karl Erik Forsslund, Olle Thunman och de andra. Grupper som ej rymdes inom Harald Halléns svenskkyrklighet ... 405 18.5. Detta var enligt Pfannenstill ej förenligt med god nationell politik.44 Efter ovanstående fördjupning kan vi nu återgå till vårt fokus: Huskvarnamötet 1907. Så mycket större anledning har väl kyrkan, som bygger sin övertygelse om den inneboende, dynamiska sanningskraften i det Gudsord, som hon förkunnar, att hysa detta förtroende utan att bygga upp barriärer av ren pappersnatur, som äro fullständigt värdelösa och som även lämna efter sig en bismak av misstroende.61 Hallén ansåg alltså att kyrkoråden utgjorde en alltför smal bas för folkets deltagande i kyrkomötesvalen. Utan statligt stöd var frikyrkan tvungen att alltid inrikta sig på att införskaffa medel till sin egen verksamhet. Under 1880-talet slog den organiserade helnykterheten igenom stort i Sverige. De lekmannabefolkade och frivilliga stiftsmötena borde få officiell status och makt att välja ledamöter både till kyrkomöte och till domkapitel. Heidenstam var en av dem, och han benämndes nu vara en före detta radikal poet. Det handlade här om att försöka ersätta och tränga ut den nationalliberala kulturen med dess uppfattning om den allmänna opinionen till förmån för sig själv som folkets företrädare.