I f Versailles. Bröd! Bröd! Men Rann hur hans hand &amp; r svag! Om an hans vilja Pj ar vrång ' hans hand kan intet giva. Så i Versailles som i Palais Bourbon råder samma vanmakts lag: de kunna blott tala och skriva. Om vi s6 bedja eller pocka: en kung på sin tron ar en docka. Då sjöng från förbrödringsfälten:. den verklige kungen är svakeh! N. Carleson .. Otto Hesselbom. Några, personliga minnen av den bortgångne konstnären. Men ändå tänkte han stort om livets lycka och trodde människorna om gott. Han kunde icke annat. Vi manniskor ha så lätt att hkrdna till under livets hårda strider. Vi få ii&amp;got bittert i blicken. Vi bli ' reserverade, ständigt på vakt mot anade fiender. Kring h jartat stelnar en skorpa, soin blott då och då spränges av varmen. Bitterheten hårdnade aldrig Hesselboms l jusa barnablick. Handen sträcktes alltid fram ined ett förtroendefullt långt handslag som till en gammal van. Hans varma barilahjärta fick aldrig någon isig skorpa. Det. strå- lade alltid ut en intensiv varme från hela hans personlighet .. Oreflekterat som ett barn gav han sig helt åt stundens. stämningar. Tkrarna kunde strömma utför hans a.nsikte, nar han såg digon st.aclrare lida nöd eller hörde en lcanslig, sång sjungas. Men med barnens hastiga kansloskiftning kunde han ögonblicket efter slå över i ett smittande skratt, då han shg en skämtsani sit.uation. Sariim,a känslans alltid brinnande värnie ar egen för de stora manniskor, sum alltid bevara .b a rn e t inom sig. L M ar niidsominarafton, på en gästgivaregård i en å.ngerma.nlä.ndsk fjällsocken. Kroppsligen hungrig efter en 10-mila 1ands.vägsresa i glödande midsoininarsol. kastar jag mig över middagsbordet.