Anna, du är mitt hjärta, en ständig påminnelse om varför jag lever. 224 Joe Martin, ” Three One-Acts. 374 206 rent egoistiska skäl fördärvar sin dotters bana och hindrar henne att komma i kontakt med sin far, vilken hon hos barnet på bästa sätt söker nedsvärta. Häri finns några teman som är mycket vanliga hos Strindberg: äktenskapet som ett helvete, otrohet, misstänksamhet, stark kärlek till barnen, och inte minst, striden mellan könen. Det bör också påpekas att mikroskop, insektslådor och spritburkar, som tidigare förknippades med den naturinriktade Herr Y, ju är artefakter, det vill säga kulturella produkter snarare än naturliga. Mannen utgör således en parallell till den manipulativa modern. Strindbergs dramatik är för komplex och innehållsrik för att begränsas till en viss teoretisk doktrin. När alla dramats personer har introducerats kan vi urskilja ett mönster: det finns tre sceniska manliga respektive kvinnliga figurer. Av dessa fyra kategorier har enaktarna ägnats minst uppmärksamhet. bränn sol! Dramatexten anger inte i detalj allt som ska realiseras i scentexten. Och han bet dig i vaden! ” .252 Den ” rasande vinthunden ” preciseras genast av Guimard själv till att vara ” bäverfärgad ”. Dock kan exempelvis scenanvisningar finnas i själva dramadialogen då denna till sin natur är performativ.19 Såsom Siv Strömquist har påpekat i studien Inte bara repliker riskerar begreppsparet primär och sekundär dramatext, liksom exempelvis huvudtext / sidotext, huvudtext / bitext, main text / side text att föremedla en orättvis och hierarkisk syn på dramatextens olika typer, vari exempelvis den primära dramatexten skulle anses vara mer värd än den sekundära. Monologperspektivet kan betraktas i ljuset av denna schackmetaforik: Herr X spelar mot sig själv. Det är intressant att dottern säger sig ha ” varit fastsmidd ” vid sin mor från barndomen. 81 – 108 samt Sven Rinman, ” Tre års Strindbergsforskning ” i Strindbergiana, fjärde samlingen, red. Skeendena följer inpå varandra och det finns ingen tid mellan scenerna som vi inte får ta del av i den sceniska handlingen. Herr X finns således symboliskt närvarande redan i pjäsens inledning utan att själv ha synts till.