Olika meningar. Källarmästaren åter ropade fram kyparen, gaf honom en dugtig örfil och röt: » Har jag icke sagt dig, att du skall späda vinet med brunnsvatten, och icke med sjövatten. » I en småstad sammanträffade man och hustru, hvilka begge för egen räkning reste omkring med hvar sitt menageri. När, under middagens lopp, champagnen började göra sin verkan, och särskildt M., hvilken är känd som en » glad lax » och alltid har hvad man kallar » fritt språk », blifvit » så lifvad, så lifvad », yttrade han högt, så att det hördes af alla: » Mine herrar! – » Till huru högt pris? » frågade skräddaren. Slut med bitas! » Om man tar bort det gamla slottet och utsigten vid Skokloster, hvad blir då qvar? » – » Nej, jag umgås inte med nummerkarlar! » – blef det slående svaret. Sättaren yrkade hos boktryckaren en förhöjd betalning både för mängden af noter under texten, och för manuskriptets svårläslighet, men blef tillsagd att härom hålla sig till författaren sjelf. Händelsevis kom en länsman dit, och, sedan han fått sigte på den lätt ekiperade sofvaren, sade han: » det är, ta mej tusan, den der korrektionisten, som rymt ifrån Stockholm, låt mej se, – bleklagd, röd näsa, glosögd – grå byxor, rigtigt! Ledsamt misstag. – » Kors, känner ni inte n:o 24? Vid en måltid sutto en gammal prestman af pedantiskt utseende och en ung officer midtemot hvarandra. » Bevars, hvad de här se ömkliga ut, der de ligga utsträckta och hufvudlösa! – » Hvad är nu det bästa i denna fabel? » frågade fadern. – Hvem är död här i huset? Åh strunt, ni besparade mej skjutspengar för ett par håll ändå. I staden – ping gåfvo några ungherrar en serenad för en flicka, hvilken för tillfället var på besök hos cellfängelse-direktören, hennes slägting. En hederlig borgersman hade af en jude vid erhållen betalning fått en 5-riksdalers-sedel för mycket.