svärmeri och bétiser — och man grundade ej Men då han vändt ryggen till för att göra sin ett äktenskap på något så ohållbart som bétiser, reverence för söta mor, hade hon i ett anfall utan på förståndig tillgifvenhet, allvar och ömaf blandad förtvifian och trots och i skydd af sesidig pliktkänsla. Åh, söta mor skulle ej ens salskammarens halfmörker räckt lång näsa efter förstå, att hon ej kunde med Göran Hake! honom — som en liten ouppfostrad barnunge Det var, scm om hon aldrig varit ung i sina da ' r, aldrig haft unga, bäfvande tankar, drömt — och alls icke som söta mors sedesamt blyga, overkliga ungmödrömmar. Mor var något undergifna dotter. Ty nere i biblioteket i söta fars gröna skinnstarkt, klokt och korrekt — som såg på lifvet, länstol friade brukspatron Göran Hake nu som bäst sådant det var, tänkte Marie-Charlotte bittert till henne, dentjuguårigaMarie-Charlotte Brunasus välvist — icke sådant man ända tills nu drömt, — och hon kunde ej för sin död tåla honom. att det skulle te sig. Hon skulle bara bli ond — så Ute föll sommarregnet tröstlöst stilla på förskräckligt som mor blef ond — med sammansnäckrabatternas gulröda pioner, och från linden, pressade läppar och lugna, iskalla, kloka ord. Och Marie-Charlotte skulle gå ut från mors som stack sina smäckra grenar ända in genom hennes fönster, föllo då och då gula, doftande kammare med minnet af den hårda, korrekta blommor på det halffärdiga gröna sidenbrodestraffpredikan som köld öfver sitt lilla svärriet på hennes sybord. Nere i hagen stod majmande hjärtas skira drömmar i det blå. Och stången halfklädd med slokande blom och tramhela natten skulle hon ligga vaken och tänka pade liljekonvaljer och ögonfröjd, som just där på hur det gick med den genstörtiga Cecilia Brandling, som dog förskjuten af sina förälväxte som tätast, på tårna. På eftermiddagen drar i främmande land, för det hon gifte sig mot skulle prostens på Berga och barons på Bjälby komma farande i sina ståtliga, tunga familjederas vilja.