Tiliander kommer tillbaka, det vet jag nog. Han har bara sprungit med den där människan, därför att han tycker om god mat. Inte för annat! Och jag ska säga Love, att jag fäster mig inte så mycket vid krumsprång. Jag har inte sinne för sånt. Om det komme den stiligaste karl på jorden och gjorde mig inviter, så skulle jag säga: Snälla herrn, gå hem och lägg sig! Sånt där kan vara bra för folk, som inte har högre intressen. Men är man lite konstnärligt intresserad som jag, så har manannat i tankarna. Jag lastar inte Tiliander, därför att han sprang. Men att han svek truppen, det svider i mig som den värsta bålde. Fru Tiliander realiserade sina tillgångar, betalade truppen en månads lön och for, jag vet ej vart. Av truppens medlemmar stannade några i staden. Den bredskuldrige Cassius blev förste man hos hökare Andersson. Desdemona blev hårfrisörska, den första i Wadköping. »Senaten» och hans uppnäste vän, Rodrigo, levde någon tid på krogarna, drogo sen ut på landsbygden, sjöngo skillingtryck för bönderna och mådde gott. Jago, en liten spenslig, blek karl, råkade en natt i krakel med polisen Larsson och fällde honom tre gånger till marken på Vedbotorget. Larsson var Wadköpings starkaste man och den spenslige aktörens kraftprestation förbluffade honom. Han tillkallade några kolleger och inför dessa vittnen skredo Larsson och Jago till regelrätt brottning. Jago fällde åter sin man, tryckte hans skuldror mot marken och reste sig med en stor gest. Samtliga herrarna begåvo sig nu till polisstationen där Jago visade flera prov på sin styrka. Sålunda förflöt natten under ädla tävlingar och samspråk, men i den grå gryningen erinrade sig Larsson, att Jago anhållits och gjort våldsamt motstånd. Saken var kvistig, ty den Wadköpingska rättvisans män beundrade kraften men avskydde pliktenligt dess missbruk. Problemet löstes med salomonisk vishet av borgmästaren: Jago anställdes vid polisen.