Kurfursten af Maim var helines damons .redskap, niir han 1788 kallade Forster till ofverbibliotekarie vid sitt universitet. I Maim kuude det forsterska aktenskapet ila en mera tragisk och vardig afslutning till motes Ein det groteska forspelet bebAdat, liar drogs det in i viirldshistorien och hemfoll At de makter, som nu brakade 10s i vlistra grannlandet. Den lidelsefullt politiseraude Forster forsvor sig rned hull och hAr Lt franska revolutioneiz, och giljotinernas blodstrijmmar slackte ingaluilda - s o ~ n de t eljes plagade gB - hans entusiasrn. ~ l i e r e s e delade hans bptimism - hon var midt upp i sitt nyckfulla och passionerade vasen en afgjord rationalist, som menade att varlden kunde styras efter ett fornuf tsenligt program - ocli man kan fijrestiilla sig, med hvilka berusade och bklstora fraser det kannstoptes i clen frisinnade cirkeln af akademiker och ambetsmiin. Men en g&amp;ng %tminstone fick s5illskapet lo£ att lagga band p&amp;sig. Det var under de sommardagar 1792, dB Goethe, &amp; om naturvetenskapligt. intresserad. lekmaunadeltagare i det snijpliga tyska faltthget mot orostiftarna, gii.stacle staclen. BBde Therese och hennes man hade gjort pkhltlsningar i Weimar, och jamte dem fann Ban en krets galrila bekaLita, bland hvilka han tillbragte ett par muntra kva1Ia.r. Dar skamtade man, upplifvade gamla frankfurtminnen och enades i lofsjungande sf Goethes mor - han berattar rned tillfredsstallelse, hur man skattade hennes geniala egenheter, upprepade hennes bevingade ord och framlloll ham stora likhet med ' henne i tal och satt. Man hade sina sk&amp;l att uttanja dessn oskyldiga saintalsamnen. Situationen var ju fruktansvardt ijmthlig.