O, jag glömmer aldrig de böner, som derunder flödade öfver hans läppar, fortsatte den unga flickan skrattande. Dock stod bakom honom en liten skara kärnfulla kämpar, beredde att våga allt för sin befälhafvares räddning. Röd i syna som en kittel och Allt eftersom de hvite männen vunno insteg hos folket, bygde de kyrkor att hålla gudstjenst uti. Jan, yngste sonen, hade sin plats i fören, och böljornas skum stänkte honom tidt och ofta rakt i ansigtet. Utkommen i tornets nedra förstuga vek hon af till höger och stod inom kort framför en jerndörr, som stod på glänt. Ansigtet, som tidt och ofta öfverdrogs af mörka skyar, när blickarne föllo på de fiendtliga skeppen, var manligt och öppet, och dess kraftfulla drag, ett arf af fadren, borgade för att hos denne yngling fans en själ, som egde styrka nog att motstå lifvets bittraste vedervärdigheter. – Jo, han kommer genast, menade riddar Magnus. – Nej, far. Är det sant? – Hvad tar du dig till, utbrast han, det ser, vid Gud, ut alldeles som om du ville begifva dig till sjös. Under tiden hade den vackra ” borgfröken ” skyndat upp till sin bepröfvade vän, gamle Björn, i den lilla tornkammaren. Henrik Urnes försök att bemäktiga sig Grimskär misslyckades den gången helt och hållet, och han måste draga sig tillbaka, illa tilltygad af de svenska kanonerna. Jerker tvekade om han skulle yppa förhållandet för fadren. Men, han utfor icke i en mängd skymfliga tillmälen mot dottren eller Erik. Se här ett paket, som du skall lemna till hr Krister Some personligen. – Å, med mig är det snart förbi, stönade den gamle och tog med en smärtsam åtbörd åt venstra sidan. Just i detsamma inträdde riddar Steen. – Var lugn du, svarade den gråskäggige Brynolf och tog sig åter en duktig klunk ur bägaren; du är inte den förste, som han glott på så der. Han hade redan börjat, då Magnus Steen häftigt afbröt honom: