Och han har tagit mina rytmer och satt för positiv. FRUN (reser sig och går mot dörren). DEN OKÄNDE. Jo, min vän! ty jag känner honom! Skäms! Ett bref! till Fru... (lämnar Frun brefvet). FRESTAREN (in genom dörren med ett bref i handen). FRUN (läser och faller ner på en stol). vår början blifver svår i amurförhållanden! och FRESTAREN. Ett litet slutbref! Jojo! All den som icke har tålamod att öfvervinna börjans svårig 304 heter han går miste om de gyllene frukterna! Pagerna äro alltid otåliga! Okände yngling! har du fått nog nu? Anna! DEN OKÄNDE (reser sig, tar sin hatt). FRUN. Gå icke ifrån mig! Stackars DEN OKÄNDE. Jo, min vän! jag måste! FRUN. Gå icke! Du var dock den bäste! Nå, det vore ett säkert sätt att få slut på det här. Ty kärleken? Säg nu något kvickt hvar och en innan vi skiljs! FRUN. Jag vet inte hvad den är. Detta högsta FRESTAREN. Ska Ni också börja om igen, kanske? bara de få hvarann, så mista de hvarann Hvad är och skönaste som skall ner i det lägsta och fulaste! leken. DEN OKÄNDE. En karrikatyr af den gudomliga kärFRESTAREN. En ettårig planta, som blommar i för lofningen, sätter frö i äktenskapet och sedan böjer sig mot jorden att vissna och dö! är kärlekens! FRUN. De skönaste blommorna ge intet frö! Rosen DEN OKÄNDE. Liljan oskuldens! Kan göra frön, men vill icke upplåta sin hvita kalk till annat än kyssar! hvilka nya liljor utgå som den kyska Minerva gick färdig ur Zeus hufvud, icke ur hans kungliga länder! Ja, barn, mycket har jag förstått, men icke detta: Hvad min själs älskade har med... (hesiterar). DEN OKÄNDE. Säg ut! FRESTAREN. Utan fortplantar sig med knoppar, ur själarnes bröllop, har med fortplantningen att göra! DEN OKÄNDE och FRUN. Nu sade han det! FRESTAREN ...Hvad den mäktiga kärleken, som är