3.4.1) samt run­ is­ k g e r ta­ en Öpir och hans signerade in­ krift U 922 i Upp­ ala domkyrka. I inskriften finns det sju u, varav tre parvisa. Tillämpat på forskningen om runstenar visar sig den mediala skrift­ig­ l heten vara välutforskad. Denna innebörd är förmodligen att söka i samma semantiska fält som þróttaR þiagn-formlerna, mammenansiktena och skeppsornamentiken. Dock är det med säkerhet så att de båda slingorna utgör olika tematiska en­ eter. Am deutlichsten zeigt sich der Zusam­ en­ ang zwi­ chen k m h s Formeln und visueller Gestaltung in den Ritzungen, die ver­ chie­ e­ e s d n Schlingen­ ategorien kom­ inieren. Beck talar vi­ are om en imitation av skriftbruk. Som importerade kan definieras vissa aspekter av skrift­ ruket, korset och andra kristna markörer. An analysis of the ways in which this resource is used together with other resources gives us a deeper insight into the relationship between writers and read­ rs and into the written culture in which the rune-stones were produced. Sö 158 och Sö 352 är de enda två ristningarna i materialet som någorlunda säkert kan attribueras till samma ristare. Run­ tens­ ågen sköljer med missionen upp från Danmark till Norr­ s v land (Gräs­und 2002, se också v. Friesen 1933: 170 f.) och ristningarnas l form­ pråk (kors) och många inskrifters formulering (förböner) ger tyd­ s liga an­ nytningspunkter till kristen­ omen. Runorna skapar även betydelse med visuella medel i och med att de utgör en del av ristningens ornamentik. I dessa tre inskrifter förekommer både ÿ v och þ med varianter. Men med lite tur kan vi i återstoden av den vi­ kinga­ ida texten, det semiotiska rummet, isolera ledtrådar som skvallrar t om verk­ amheten runstensresande och praktikerna där bakom.