Denna etikett af advokatyr för desss som alskvarda, ja till och med hvad kvinnan vidkommer som moraliska personer, kunna si icke ens förstf. Idealiseringen af dem, understrykandet af deras goda afsigter ar det, som vi i trots af allt hvsd Pepitras bröllop slger, finna gammalmodig och traikig. Att begä romrsntiskla darskaper, att handla som ett stort barn, ar mänskligt javisst, men att göra ansprAk p&amp; att samtidigt vara samvetsöm, socialt ostrafflig och jag vet icke hvad, det tlr begreppsförvirring. Den Iörlorade sonen kan vara en poetisk figur och ha rattighet att anse sig biitwe &amp; n nagopa fariseisk broder, men skall han poetiskt behandlas, maste han, sbltinge han ater draf, behandlas afitingen objektivt eller fran peecauisgnipunkten. Och dessa personers sak är hopplöst förlorad ilfven frAn iistetisk synpunkt. Deras kärleksfriisseri till exempel: de Pemns icke ens draggen kvar pai karleksdrycken, ntir de tömma den, och l&amp; dem garns göra det., men kom icke sedan och pist&amp; att de Mro själsaristokrater. Och i forbigaende sagdt: faran med den subjektiva frarnsttlllnin-. gen, den entusiastiskt gillande eller ogillande, som sa mycket förordats just nyss i tv&amp; kiindn broschyrer, a r just denna: författaren kan g&amp; och föralska sig i ett Bizarrt ideal, som exempelvis romantikerna gjorde, och detta vill han sedan phtvinga lasaren; kan han deremot hitta p&amp; en gestalt, som &amp; r vard just den portion entusiasm han ger den, m&amp; han d&amp; garna vara subjektiv! Men det itersthr att söka leda dessa anmarkningar i bevis. Dertill finnes intet annat medel, nar anmarkningarna som har galla en hel bok, an en summarisk redogörelse. Denna redogörelse kommer naturligtvis att betona just det i boken, som lemnar stöd för den har framstalda uppfattningeii.