I synnerhet tycktes detta vara förhållandet med mamsell Horatia, som påstod herr Lundbom vara lika underhållande och lärorik, som en af Balzacs romaner. – Mättnad på allt och begär efter något nytt och originelt – svarade han – mera orkar jag icke nu att säga. – Aha, skulle det intressera den nådiga friherrinnan att veta? – Han erbjöd mig att tillsammans med hans barn tillbringa sommaren på landet, ty deras „bonne„ är hemrest på en tid. – Och ni menar uppriktigt och ärligt med mig? Slutligen mötte jag er en gång i parken, då ni nyss skilts från Emma; jag hade hört er tala om mig, och ni skildes vid henne, som grät öfver er och sin kärlek till mig. Nu svarade han blott med ett leende och en axelryckning: – Din häftighet tyckes dock skänka det något sken af sanning! Nej det duger inte, munter och liflig skall ungdomen vara och icke bekymra sig allt för mycket om morgondagen; dess sorger får man tids nog af sedan. Åter kallade den fryntlige slägtingen på herr Taffs, som vid utredandet af dessa invecklade affärer varit honom af stor nytta, och för hvilken han till följd deraf nästan hade fattat tycke. Och hon lade den lilla oförlikneliga handen skämtsamt på min mun, hvarefter hon, till följd af sin nyckfulla vana vid öfvergång från ett lynne till ett annat, med mycket allvar fortfor: – Det kan vara roligt för mig att någon gång bedja dig om förlåtelse, då jag är öfvertygad att jag måste göra det ofta. Jag såg att Emelie önskade, att han skulle säga allt, hvad han viste om honom, men icke vågade fråga, hvarföre jag gjorde det i hennes ställe. I laga tid infann jag mig och såg mig till min förundran och – jag kan gerna säga ledsnad – till granne på högra sidan hafva författaren, en ung litteratör, som jag kände något litet. Dessa egenskaper för hvilka han blott hade en mild försyn att tacka, kunde i sig sjelfva hafva varit nog att göra honom till en utmärkt personlighet, men han förhöjde dem äfven genom egna talenter, bland hvilka hans stora skicklighet att rita karrikatyrer var den mest framstående.