»Abdallah und Balzora» var hennes första större poem. En gång firades i Weimar hertiginnan Louises födelsedag med en stor maskerad. Amalia, då sexton år gammal, och hennes mor, af samma längd och växt som hon, inträdde okända på maskeraden, draperade i musslin från hufvud till fot, framskredo långsamt till hertiginnans upphöjda fåtölj, knäböjde framräckande en pappersrulle, uppstego åter bugande och försvunno. Det var en hälsning från skuggornas rike till dagens drottning. Det befanns vackert och förträffligt, väckte allmän beundran. Ingen visste hvem som författat den, [hvem som framlämnat den. Till och med fru Stein var ej med i hemligheten. Dagen därefter kom hon till sin syster friherrinnan von Imhoff och omtalade händelsen på maskeraden med mycket bifall, men också förtrytelse, att någon annan än hon själf kunnat på ett så delikat och vackert sätt fira hennes vän och gynnarinna, hertiginnan af Weimar. Fru Stein var ännu en rätt vacker, behaglig fru, mycket bildad, mycket förståndig, men egoist och svartsjuk om sina företräden, om hertiginnans gunst och Goethes tillgifvenhet. Hennes yngste sons, Friedrich von Steins uppfostran hade Goethe åtagit sig, och sedan sitt tionde år bodde han hos Goethe.