Om igen måste jag i tankarna genomgå, huru min stackars, veka hustru skulle blifva tvungen att påtaga sig alla dessa svårigheter och lidanden, som med ekonomisk ruin vore förbundna, och förkrossad kastade jag mig tillbaka i släden, intagen af längtan att få slumra bort från allt, – allt! “ Och sluligen finna vi huruledes åskådaren af den oförlikneliga komedin, i besittning äfven han af öppen blick för lifvets roliga sidor samt vinterdagen till trots stående på den öppna bodtrappan utan öfverplagg och hufvudbonad, beherrskas af en munterhet, som synes blifva allt svårare att kunna dämpas. Uti ett afseende förefans dock samstämmighet. Men ehuru det allaredan visat sig, att min första iakttagelse rörande “ Smällar-Mikkos “ tillstånd till punkt och pricka var riktig, samt att han således efter hustruns död låtit komma sig till last mer än vanligt flitiga orgier, måste jag likafullt medgifva det han uppenbarade sig såsom en särdeles grannlaga bandit: formligt skamflat hade han ju framstält sitt anspråk. Huru föga liten och fin den hand, som sålunda hade smekt den invid mig sittande mannen ån var, kunde jag knappast undertrycka en viss känsla utaf afund. Och härvid syntes Malaki så innerligt sjelfförnöjd, att jag måste utbrista i ett ljudligt skratt. Sottisen skulle just gendrifvas, då i lagom tid och till lycka för den undergräfda freden det åter gjordes en upptäckt, hvilken åt sinnena gaf en annan riktning. Han lydde fördenskull och satte sig ned på gräsmattan, ehuru med ett uttryck i sina drag, som tydde derpå, att han ärnade föga uppmärksamt lyssna till sin vackra grannes meddelande. “ Sanna! “ Hvarje menniskoväsen, som icke sjunkit ned i sjelfviskhet och försoffning, måste ovilkorligt beherskas af längtan, att hos den likasinnade få nedlägga något af sin glädje eller sina bekymmer och sorger. så förunderligt tärda drag, och förlänade dem ett rörande behag. “ Ännu ljöd pappas tal en lång stund, men hvad han sade, vet jag ej.