" Nej, jag är ingen farisé. " Nu vände sig fru Jannika mot den unge pastorn. " Där ser I, herr Eske, följderna af edert lättsinniga sätt att läsa eder bordsbön. Nu följer barnet edert exempel och går längre än I. En from präst kan väl gärna vilja anamma allt af Gud, välsignadt genom bönen. " Eske blef så häpen, att han ej kom sig för att svara, men Ingefred gjorde det i hans ställe. " Just därför att han är en from präst, står han inte och rabblar upp långa böner. Det är ju hedningarna som mena, att de skola hörde varda för sina många ords skull. " Fru Jannikas ansikte blef af vrede än hvitare, och hennes röst lät som hvinandet af en stålklinga, när hon nu befallde: " Gå, vanartiga! Jag blygs att hafva födt dig till världen. " Ingefred skrattade och gick. Måltiden afslöts under tystnad. Ingen hade just ätit något. Husmodern reste sig och gjorde en om möjligt än längre bön. Herr Eske skiftade oupphörligt färg. Han kände en stark förkänsla af kommande obehag, och det var ej utan oro, som hans blickar hängde vid det gåtfulla kvinnoansiktet på andra sidan bordet. Fru Jannika såg upp. " Vill I så följa med mig i min kammare? Jag har något att spörja eder om. " Hon gick före. Den tunga, svarta sorgdräkten slä- pade omkring henne, böljande vid hvarje steg. Han följde tyst. Inkommen i kammaren vände hon sig rakt till honom: " Sitt, så skall jag förtälja eder mina öden och göra eder min fråga! Allt må nu blifva klart mellan oss tre. " De satte sig i hvar sin karmstol, och hon började tala med sin klangfulla, något entoniga stämma. Hvarje utrryck var så väl afvägdt, att Eske snart förstod att hon i tankarna ofta haft detta samtal med honom. " I tror kanske, att jag varit lycklig med herr Gabriel, men det är ej så. Jag har aldrig varit lycklig. Jag blef hans, emedan han sedan länge var utsedd att efterträda min fader här i Solberga, och jag blef tillsagd att äkta honom för att konservera kallet. Jag älskar Solberga.