Men jag gick längre opp, opp till de inre gårdar, Förbi de ättefält och stiern-beprydda vårdar, Där Bacchi hieltar göms vid ett fulländat lopp, I bredd med Kunga-stofft. PLANBERG, CANCLERN. Lyfft Movitz urna opp! Pukslagare, slå an – så pelrarne de dansa, Och Templet hoppar högt. (Pukor.) JENSEN. Sen hur ' jag mig förskantza Med Bacchi visors ljud, med eldstål, sallt och lök, Den gasten som en korp förbi i lufften strök, Och skratta Movitz namn. PLANBERG. Pukslagare! rör pukan! (Pukor.) JENSEN. Hvad rysning i min blod af detta stofft i krukan! Vid fettman af dess dunst mitt hår det fucktar sig, Hvar knoka lucktar vin, hvart dofft befaller mig At hielten skildra af –!!! – välan, jag penseln tager! Apollo, sänck min hand, och gif min målning dager! TRUNDMAN. Stig opp! hvar från sin bänck! båd Präst och Com­ mendeur! Åt Brodren Jensen nu ett kärt salutem gjör, Nu är hans snille varmt, nu kan han först orera, Seigneur! ett glas Champagne, – Seigneur, ett glas Madera. JENSEN. I Jophurs liusa hvalf opp i Olympens sal, Med Astrilds basviol vid Fröijas clacümbal, Vår Movitz blomster-krönt, kringhvärfd af bara glitter, Sin stråke smyger fram på tunnan där han sitter. En luckt med våhrens flägt af väpling och jasmin, Från jorden genom skyn utgjutes tunn och fin: Små Sång-Gudinnors sorl med gyldne – smultron­ skålar Omger hans lätta lif och kring hans klarhet prålar.