«Men betänk, Louis, » suckade Fransiska, «betänk att hon är främling i vårt land; ensam, obekant, – huru skulle jag, utan den rysligaste egoism, kunna undandraga mig det? » «Jag känner den traditionen, » sade Lilia. Hon tryckte hans hand med rörelse. Okunnig om hvad som der nere tilldragit sig, satt Lilia lugn vid sin tafla, stundom med tankarne vända på det förflutna, stundom inblickande i framtiden. Naturen var obeskrifligt vacker här i trakten och Ebbas inre hem i en fullkomlig harmoni med den.