hennes hand arbetade, hennes ögon glänste, hennes kinder voro röda, hennes mun log emot det Lägges så härtill, att Vasateaterns framställning på älskade ansiktet på, papperet framför henne, o c h de flesta händer präglas af god karaktäristik och godt målaren iakttog henne med beundran, nästan med lynne, samt att äfven de vokala prestationerna denna gång gingo bättre än vid de närmast föregående provördnad. Han såg, hur hennes konstnärssjäl utvecklade sig här under hans ledning; han tänkte grammen, är framgången ej svår att förklara. på, huru hennes lif skulle bli, då han nu snart I titelrollen gjorde fröken Sundqvist sin första enåter reste. Här skulle h o n gå, här i detta mörka, tré i ett primadonnaparti på denna scen på ett sätt, ohyggliga, otrefliga hus, dit solen aldrig trängde, som ger goda löften för framtiden. Spelet var gradit aldrig någon gäst kom, här skulle hennes be ciöst, lifligt och väl pointeradt och sångnumren föregåfning gå under, hon skulle så småningom fördrogos med en visserligen ingalunda betydande röst, slöas och förkväfvas; hon var ej skapad till dock med en vårdnad och smått skalkaktig konsthustru åt denne tyste, hvardaglige prest, och hon närlighet, som gjorde ett angenämt intryck och buro var ej egnad att sköta en moders kall. vittne om den utmärkta ledning, under hvilken parHon var ämnad att bli konstnärinna, o c h hotiet lär vara instuderadt. Hr Strömberg som den nom hade det blifvit förbehållet att föra henne skenhelige gamle amerikanske presten, miss Helyetts far, gjorde en mycket lustig typ, utan att denna gång ut till hennes rätta bestämmelse, En obetvinglig längtan att föra henne bort grep synnerligen starkt chargera. Hr Varbergs faiske honom, bort från denna instängda vrå af världen, toreador väckte ock munterhet, liksom fru Lindströms där ögat ej såg längre än till de skymmande drastiskt » spanska » sennora. Som Manuela, dennas sandkullarne. dotter, fyllde fröken Johnsson med behag sin plats.