England tyckes i det längsta ha arbetat för att skaffa dem ett litet hörn av deras fäders land, men nu hotas de efter alla massakrer — som Gauvain anmärker — av att skingras i världen som det judiska folket, och » de voro dock de, som korsfästs » 1. Mera realpolitisk mark beträder förslaget, när det övergår till frågan om Trakien och Dardanellerna. Turkarna skola få hela den asiatiska kusten och den europeiska fram till ett ^tycke väster om den av greker bebodda staden Rodosto vid Marmarasjön. Grekerna få behålla västra Trakien, Gallipolihalvön och Adrianopel, och gränsen i östra Trakien skall dragas så, att turkarna få direkt gräns till Bulgarien och att Kirk-Kilisse ligger på den nya gränsens grekiska sida. Gränsförslaget är en kompromiss mellan franska projekt om en Maritza-gräns och engelska om Tjataldja-linjen eller linjen Enos — Midia. Som ledande grundsats vid gränsutstakningen anges omsorg om Konstantinopels trygghet, och med hänsyn därtill stadgas » avmilitarisering » av hela östra Trakien både på grekiska och turkiska sidan orn gränsen. » På så sätt skola grekerna ej bli i stånd att hota Konstantinopel och turkarna ej kunna anfalla grekerna. » Den som lever, får se. Avmilitariseringen gäller även Dardanellerna, Bosporens asiatiska kust, öarna i Marmarasjön, dess kuster och de Egeiska öarna utanför Dardanellsundets mynning (Imbros, Tenedos, Lemnos, Samothrake och Mytilene). Den fria skeppsfarten genom Sunden skall dessutom tryggas av en » tillräcklig » interallierad truppstyrka, förlagd på Gallipolihalvön och uppåt turkiskt område till Rodosto. Däremot skulle ockupationen av Konstantinopel upphöra liksom Sévres-fredens hot om huvudstadens återtagande, i händelse det klickar med fredsvillkorens uppfyllande. Grekerna i Smyrna och turkarna i Adrianopel skulle begåvas med » rättvis andel i dessa städers förvaltning ».