Ni måste gå hem. » Dotterns uppträdande gjorde, att modren ansåg sig ej kunna fortsätta i samma anda s o m förut, hon sade också något vänligare: » Ja, ni ser verkligen sjuk ut, det är öfveransträngning, jag känner till sådant der. Ni behöfver absolut hvila under en tid, och fullkomligt lugn, men ni kommer väl med klädningarne i morgon. » » Det behöfver ni visst inte, » afbröt dottern, » flickorna ha ingen brådska. » Gud välsigne, den flickan! Gud välsigne alla dessa hjertan, som ömma för de fattiga och svaga, ty det finnes några, hvilka, fastän uppfödda i i lyx och öfverflöd, likväl genom någon gudomlig ingifvelse tyckas fatta o c h förstå, att en fattig har känslor o c h behof som andra menniskor. Mamma sof, när jag kom hem, och jag ville derför ej väcka henne, hon sofver fortfarande lugnt och godt. Den 25 april. Min älskade moder vaknade aldrig mera. Jag vet inte, när hon dog, det var så tyst o c h lugnt hela natten. Jag har nu gjort henne den sista tjensten, så långt jag kunnat. Jag har skrifvit till morbror W., o c h han kommer hit i morgon för att ställa om det öfriga. Han är en mycket snäll man — hvarför har jag ej skrifvit till honom förr? Nu är det j u för sent. Det är besynnerligt, men jag känner ingen sorg eller smärta, endast trötthet. Jag skrifver med svårighet, men jag vill, att morbror skall se, hur vi haft det. Jag är så trött, så trött — det skall bli skönt att få sofva — Ett par dagar derefter omtalade tidningarna, hurusom en gammal, obotligt sjuk qvinna jemte sin dotter af en slägting, som kommit för att besöka dem, blifvit funna döda i sitt rum. Flickan hade dagen förut skött sitt arbete s o m vanligt, på den syateliern, der hon hade anställning. Läkaren förklarade, att hon dött af hjertslag. I, som läsen delta, veten, huru stor del hunger och umbäranden hade i hennes sorgliga öde. Och I, mina sköna, stolta läsarinnor, handen på hjertat! Hafven I någon gång lagt sten på dylik börda? Percy.