Jag ville hafva Engländarne till verldens herrar, i det sanna Stora; liksom Romarne voro det i det falska. Och om tidens nu herrskande art är ett halft vett: så kan vägen derifrån till ett helt icke vara mindre naturlig, än från intet till detta halfva. Allt är att hoppas, på ett rätt ställe: i England, bland menniskor; icke i Sverige, bland djur. Hvar är en philosophs fädernesland? Der Sanningen är hemma. Huru ofta har det ej varit bedröfligt för de Vise, att lefva bland sina landsmän? Huru ofta ett hinder för Sanningen, som kämpat att bryta igenom så mycken dumhet och ovilja? Är något dermed vunnet för verlden, att en Vis, innan hans höga sanning erkännes, först smädas, häktas, brännes? Det är endast att hopa skam på menskligheten. Nej, M. N. Herre! ännu olyckligare, än lasterna, äro de falska dygderna. Låt hvar och en förstå, och följa sitt förstånd! Det är lag; och menniskans mål.