Detta åter fick slut på ett yttre motsatsförhållande, som innebar allvarliga faror för fascismens herravälde över italienarna och ej obetydliga svårigheter för dess utrikespolitik. Men ingendera av de fredsslutande makterna lyckades göra den andra till sitt villiga redskap, och ingendera hade uppgivit sina vittgående anspråk på ovillkorlig hörsamhet i trosfrågor. Fascismen har nämligen även den sina trosfrågor likaväl som den katolska kyrkan, och även Benito Mussolini kräver, när han talar ex caihedra, oförbehållsam åtlydnad av de trogna — minst lika intensivt som Pius XI. När Lateranfördraget och konkordatet åvägabragtes, förbehöll sig påven handlingsfrihet för den livskraftiga organisationen Azione Cattolica och erhöll även bindande löften därom av il Duce, dock endast på det i konkor-datets 43: dje artikel uttryckligen angivna villkoret, att denna organisation264 ' DAGENS FRÅGOR strängt avhöll sig från politisk verksamhet. Nu anser påven, att fascis-terna kränkt denna handlingsfrihet, och Mussolini beskyller Azione Catto-licas ledning för att ha inträngt på politikens förbjudna område. Båda ha ett visst fog för sina påståenden, och av prestigehänsyn vill ingendera bekväma sig till någon syndabekännelse med löften om bot och bättring. Konflikten förebådades genom fascistpressens sträva kritik över påvens förhärligande av f yr tio årsminnet av Leo XIII: s berömda encyklika Rerum novarum. Detta påvemaktens socialpolitiska reformprogram, skrev man, hade numera på sin höjd ett historiskt intresse, sedan fascismen med sitt korporativa system sagt det förlösande ordet på detta område, och den aktualitet Pius XI sökte förläna den dammiga gamla encyklikan var hopplöst konstlad. Samtidigt hade flerstädes i Italien striden uppblossat på ett annat område, nämligen om ungdomsorganisationerna. Med lock och oftare med pock sökte lokala fascistledare göra slut på den konkurrens de för fascismens stora ungdomsorganisation, Balilla, mötte eller befarade från de till Azione Cattolica anslutna katolska ungdomsklubbarna.