Fredrik VII och nuvarande Kungen ligger deri, att man ej är säker på den senares politiska tendenser, hvilka man dock har anledning tro vara riktade åt annat håll än företrädarens. På min invändning att inga af nuvarande Konungens handlingssätt ge skäl till en sådan förmodan, att Riks Rådets hemförlofvande, den nya grundlagens deraf följande bibehållande och ministé-rens qvarblifvande borde stadga åsigterne om Konungens tänkesätt, svarades, vi äro ännu ej så säkra att Ministrarne stanna på deras plats. Döm nu om min förvåning, då dagen efter underrättelsen inlopp att den resignerat.1 Sluteligen framförde jag hvad du uppdragit mig säga i afseende på de förhoppningar Danskarne vilja draga af ditt ännu qvarstående som Minister. Härpå svarades att det är fullkomligen sannt, men Hamilton beräknar ej, att hans afgång i Danskarnes ögon skulle tydas som ett upphörande af all medverkan å vår sida till Danmarks förmån, eller förintande af alla underhandlingar, och detta är ej min mening. Härefter har jag äfven fått i underdånighet för H. M: t Konungen redogöra för mitt uppdrag.2 Hans Maj: t hoppades, att de pågående Underhandlingarne kunde fördröja vapenskiftet till våren, en årstid, då det vore möjligt transportera trupper sjöväg, att om Tyskarne framtränga mot Schlesvig, en corps blir behöflig i Skåne, och att Als vore den punkt, som af en Svensk-Norsk armé borde besättas såsom utgång till vidare rörelser. Jag anförde härvid, att om Tyskarne fortgå, så som hittills synes vara deras afsigt, afgöres Danmarks öde i nästa månad — hvarefter endast återstår frågan om spillrornes delning, dervid säkert är, att vi ej få någon bit med. Äfven nämnde jag, att Danskarne väl ej glömma, huru mycket blifvit dem lofvadt deraf intet uppfylldt. Prins Oscar, som med mycken liflighet omfattar dessa frågor, är ifrig för vårt aktiva uppträdande. Möjligen tror han, att Sverige deraf skulle draga en fördel, den der, efter mitt förmenande, aldrig borde tillåtas ens som en hemlig tanke.3 Säkerligen bör det vara lyckligare för oss, om Danmark