Missiver 2:58; pappersorig i DRA), dansksvenska fredsavtalet 2 / 7 1472 (tr Dipl Chr pr nr 181, ST 3 s 318ff; pergamentsorig i DRA), Hagnell 1941 s 264ff. Popular Legal Culture in Early Modem Stockholm in a Comparative Perspective). Se äv Arup 1907-08 s 389, och kung Hans ' brev till Henrik Krummedike på Bohus 21 / 6 1497 (tr Jahn 1845 nr 23, Dipl norv 18:146, Missiver 1:177; pappersorig i DRA) i vilket brevmottagaren uppmanas göra gränsböndema " vweliige " mot Nils Claesson, samt RA pergament 11 / 8 1533. Under Sten Sture den yngres riksföreståndartid bad länsherren i Hovs län i Östergötland, Erik Knutsson (Tre rosor), upprepade gånger om Rumlaborgs län i tjänsteförläning, och i ett brev från 1517, då en dansk invasion väntades, anförde han intressant nog som skäl för det bland annat böndemas önskemål att lyda under Hovs län som de tidigare gjort och deras löfte att försvara sig väl eftersom ' hunden är djärvast framför egen dörr ' .^^^ Delförläningar inom rumlaborgslänets kärnområde synes ha varit sällsynta. Förläningen gällde alltså inte hela Åkerbo, jfr Hildebrand 1934 s 142ff m. Att Laurens Axelsson verkligen övertagit förläningama framgår av ett brev från Ivar Axelsson från augusti 1481 enligt vilket riksföreståndaren Sten Sture, som personligen inställt sig vid Viborg, förbjudit bönderna att fullgöra sina utskylder till slotten på grund av att Laurens ' och Knut Posses fogdar misskött sig i skatteuppbörden. Även om man kan säga att kungar och riksföreståndare genom sina generösa forläningar förlorade kontrollen över länsinkomsterna i stora delar av riket, så förlorade de aldrig kontrollen över själva förvaltningsapparaten och dess mekanismer. Se äv Hammarström 1956 s 22.