Att han i denna egenskap skulle som värdiga mål för sin strävan sätta även vissa straffrättsliga reformer var i betraktande av hans föregåenden ej annat än man kunde vänta. I viss mån oväntat var det likväl, också detta i betraktande av hans föregåenden, att hans skapelse dagsbotsystemet skulle befinnas böra införlivas med den svenska lagstiftningen genom en partiell reform. Men vad är dagsbotsystemet för någonting? Tillsvidare torde som svar få gälla följande. Att bötesstraffet kan drabba ekonomiskt mycket ojämnt är av gammalt erkänt. Ett bötesbelopp, som för den rike intet betyder, kan för den fattige vara synnerligen kännbart. » Därföre så synes billogt vara att sådana penningeböter efter persons och stånds lägenhet i lika delicto varda proportionerade och lämpade », yttrade redan Stiernhielm och Stiernhöök i 1643 års lagkommission. För att driva domaren till en sådan lagskipning kan lagstiftaren välja olika metoder. Han kan stadga vida böteslatituder (låga minima och höga maxima) och föreskriva att vid straffmätningen hänsyn skall tagas till brottslingens ekonomi. Men han kan också gå mera radikalt till väga. Han kan dekretera att bötesdomen skall » uttryckligen uppdelas i två moment, av vilka det ena helt och hållet beror av brottets svårhet, under det att det andra varierar med betalningsförmågan ». Låter man nu, i domens första moment, brottets svårhet uttryckas i visst antal s. k. dagsböter (exempelvis enligt en 100-gradig skala), och får det andra momentet bestå däri, att man bestämmer vilket belopp varje dagsbot i det föreliggande fallet skall anses representera (exempelvis från ett öre till många tusen kronor), så har man dagsbotsystemet. Naturligtvis måste dock ett tredje moment komma till: multiplicering av dagsbotbeloppet med dagsbot-antalet, vilken till produkt ger den summa som skall betalas. Redan i den år 1910 utgivna första delen av sina berömda Principer uppställde Thyrén som ett önskemål böternas proportionaliserande, icke till förmögenhet eller inkomst utan till betalningsförmågan.