Här och där har en skogsdunge smugit sig fram ända till åns kant, förlänande omväxling åt landskapet, som öfverallt ger ett intryck af bördighet och välmåga. Morgonen är klar och vacker, fast efter 1902 års ordinarie recept försvarligt kall, och vi måste företa en riktig språngmarsch för att ej frysa. Men solen stiger allt högre, och snart skymtar Arboga kyrktorn fram, och nu dröjer det ej länge, förrän vi befinna oss i det gamla, numera rätt bortglömda Arboga. 1 Staden är byggd på ömse sidor om ån vid en krökning af denna, hvilken omständighet förlänat den dess namn; det ursprungliga Arboga lär nämligen betyda åkrök. Öfver ån leda två broar; som förena den norra delen af staden med den södra. Om man från den östligaste af dessa broar kastar en blick utmed åbräddarne, kan man nästan tro sig försatt till medeltiden. De flesta husen utmed ån äro gamla röda, lutande trähus, en del af dem med utskjutande öfvervåning, s. k. brunnsloft, samt portar ut mot ån. Stundom leda trappor och stenbryggor från husen direkt ut i vattnet. Det hela bildar en egendomlig och högst pittoresk anblick, som troget återspeglas af åns klara vatten. Men från medeltiden kommer man genast tillbaka, då man flyttar blicken till det under ens fötter skummande vattenfallet, som är fullkomligt nutidsmässigt. Med detta vattenfall drifves stadens alldeles bredvid liggande elektricitetsverk. Arboga består sig nämligen med elektriskt ljus, till och med i dess gamla kyrka från medeltiden är detta den nyaste tidens belysningsmedel inledt. De nämnda husen vid ån äro dock ej de enda, som Arboga bevarat från äldre tider, äfven inne i staden finnas många medeltidshus, särskildt må nämnas det vid torget liggande rådhuset, som under medeltiden var Helgeandskyrka. Efter reformationen blef det bestämdt till rådhus, men användes under hela reformationstiden till bostad åt de kungliga personer, som tid efter annan besökte Arboga, hvars läge ansågs som mycket friskt och hälsosamt, bland annat åt Cecilia Vasa, som residerade där i nio års tid. Det blef emellertid alltmera bristfälligt, tills slutligen drottning Kristina lät reparera det till rådhus, hvartill det sedan tjänat. Arbogas förnämsta minnen äro dock dess båda kyrkor, stadskyrkan och landskyrkan.