Går hon i annat giffte, äge tå ej längre förmynderskapet, doch låte sig om barnen wårda, och hafwe macht att behålla them uti sitt huus och bröd, om hon så will, och ej laga hinder ther emoot är. Ähro fader och moder både döde, ware tå then barnens förmyndare, som the med twägge manna wittne, eller skriffteligen ther till nämt hafwa, och tage han dommarens bewijs therom. Nu hafwa the ej någon nämdt, ware tå then förmyndare, som skyldaster och ther till fallen är, och gifwe han dommaren tillkenna, wid nästa rättegångzdag, att han thet förmyndarskapet tillträdt. Will ej then som tillbör förmyndare wara, wijse tå å förenämde dag, hoos dommaren sine laga förfall, gitter han thet icke, tå äger rätten wid wijte thet honom pålägga, och sware then sig wägrar, till allan skada. Hafwer omyndig inga skyldemän eller kunna the ej wara förmyndare, nämne tå rätten twänne andre gode män, eller så många som pröfwas nödige. Nu kan så hända att rätter förmyndare ej kan straxt nämbnas, eller lagligen träda till thet förmynderskap: förordne då dommaren någon annan god man, som medlertijd barnagodzet wårda må. Ej må then wara förmyndare, som lijtet wettande, mycket gammall, wahnför, giälldbunden och slösare är, ej heller barnens wederdeloman, eller then af annan läro är, eller then som hafwer cronones eller under slijka medell under händer. Cap. Om laga ursächt ifrån förmynderskap. Thesse äro laga förfall ifrån förmynderskapet, om man utrijkes stader är, eller så fiärran i landet boende, eller så trägit embete hafwer, eller så siuk, eller fattig är, att han ej barnen eller theras godz rätteligen wårda kan. Om man är mindre än tiugufemb, och mer än sextijo åhr gammal.