Alltför månra kvinnor i v å r t land använda barnsiga mått på de ideella och praktiska rärdena. Rösträttsdebatten i Första - Av Elisabeth Kuylcnstierna-Wenster. Blått lyser havet i eftersommarens moget kloka fägring. Solens löje är vemodsblandat och glider dröjande över de vita sanddyner det 1äBge smekt i sorglös glädje. Men ännu Hr det dock långt till höst. Inga flyttfåglar ha dragit bort från sina reden, och träden stå lummigt gröna, d ä r de skönjas långt borta över slätten. Ljungen begynner rodna i en lilaskiftning, varm som färgen på bisparnas flöjelskåpor, ocli över ljungheden skria glänsande kråkor och demantesvarta korpar., Så nära stranden, a t t vågorna ödmjukt kyssa dess fasta granitfot står ett fäste, Falsterbohus kallat. D ä r vistas detta annus 1387 den unga kvinna, som kallas Danmarks rikes f r u och husbonde och hela rikets fullmäktige förmyndare, vilken alla skola lyda, till dess den sjuttonårige junkern Olov f %r kraft att varda folket en konung mera a n till namnet. Norge har visat f r u Margareta, kung Råkans efterleverska, samma ära. Hon, den kloke Valdemar Atterdags än klokare dotter, h a r en vilja, som kuvar de mångas. Både stolt och god är hon, den väna drottningen med det böljande, ljusa håret och blickens stålglans under e n stark, vit panna. Smidig är hon också som vajande säv, men ingen tör bryt a henne. Hon djärves nämna sin son " som arvinge " till Sverige, och tänker hon just dessa dagar, då hon vandrar längs havet med junker Olovs magra gossearm om sin hals, mycket på det stackars rådbråkade landet, vilket så slemt regeras a v tyskarna, att det knappt mera vågar nämna sig en svensk landsända. F ö r visso är hon icke gramse p å tyskar, men fetaliebrö- derna och deras anhang likar hon föga.