V i äga färdig den alltid kostsamma uppsättningen af sängkläder och lmsgeråd — några kompletteringar möjligen dock behöfliga. O c h då vi därtill tro oss kunna påräkna att få lägga ledningen i samma goda händer, som hittills så lyckligt skött uppdraget, kräfves endast, att våra läsarinnors intresse lika kraftigt som förr träder till, för att vi redau på förhand kunna hysa det bästa h o p p om företaget. D o c k för en god gärning ha vi aldrig förgäfves behöft vädja till svenska kvinnor. Som en grundplåt för insamlingen ha v i att lägga dels något öfverskott från i fjol, dels 100 kronor, som vi nu som då själfva teckna. D e minsta bidrag mottagas tacksamt. Ingen, som något kan offra, skall draga sig undan — det är vårt vissa h o p p. Sommaren är snart öfver oss. Insänden därför, ärade läsarinnor, oförtöfvadt edra bidrag till Redaktionen af Idun, Stockholm, i posianvisning eller poslsparmärken (ej frimärken). V i d försändelsen bör tydligt angifvas, att densamma är afsedd för » Iduns skollofskoloni ». Alla inflytande bidrag redovisas i Idun. Stockholm i april 1892. Redaktionen. Våren på landet. han vaknade på morgonen, var det med en underlig känsla af att ligga på sjöbotten. Hvar var han? Han kände icke igen ' sin hårda, stärkande tagelmadrass, utan bolstret sköt upp på alla sidor och nästan begrof honom i sin mjuka omfamning. Och så ljust det var i rummet — det lilla gästrummet utan rullgardiner, endast med röda, kortstubbade kappgardiner för de öfversta rutorna och med den diminutiva verandan utåt sjön — så flammande, strålande af sol som brännpunkten i en spegel. Med en suck af välbehag sjönk han på nytt ned i kuddarne. Ja visst, — där var Centralstationen, tåget, som skramlande och skakande brusade fram mellan höga banvallar, som åt norr ännu voro alldeles hvita af snö, förbi röda vaktstugor med trapporna fullsatta af ullhåriga, tidigt solbrynta ungar och öfver vida åkerfält, där vårfloden glänste som silfver mellan svarta komposthögar — jordbrukarens guld. Med ens sprang han upp och började kläda på sig.