4.1 och figur 8) är den klart vanligaste formen av avvikande skriftsystem i de sörmländska runstensinskrifterna. a Som Marit Åhlén (1997: 125) med rätta invänder, har signaturen på den frag­ ent­ r­ska runstenen U 1100 förmodligen föregåtts av en annan in­ m a i skrifts­ el, medan U 544 är komplett. Mycket mer hjälp än så får vi r dock inte och man kan ställa upp otaliga hypo­ etiska läs­ ingar utifrån de t n tänk­ ara variab­erna läs­ iktning (medurs eller moturs) och ätt­ treckens b l r s po­ i­ ion (överst, nederst, vänster eller höger). En inskrift som börjar nere t till vänster fortsätter oftast uppe till höger. Även om tabell 30 bekräftar Thompsons resultat att resandet av run­ stenar med icke-lexi­ ala inskrifter i Uppland är en runstens­ ässigt peri­ k m fer före­ e­ lse visar den också tydligt att sådana inskrifter förekommer i t e hela Upp­and och att den geografiska fördelningen av dem i Uppland är l ganska jämn. I: Runor och runinskrifter. t Det har också visat sig att en av Andréns idéer, nämligen att ristar­ formelns plac­ ring skulle ge uttryck för en eventuell familiär koppling mel­ e lan upp­ rags­ ivare och runristare, inte håller stånd för en material­ a­ e­ ad d g b s r gransk­ ing (Källström 2007a: 169 – 175; se nedan avsn. — Snædal, Thorgunn, Stoklund, Marie &amp; Åhlén, Marit, 1990: Runfynd 1988. Die spät­ ikinger­ eitliche Schrif­ kultur, s m ot g w z t wie sie in den Ritzungen auf Runensteinen zum Ausdruck kommt, ist eng mit der Christianisierung Skandinaviens verbunden und muss als zu die­ em s Kon­ ext gehörig betrachtet werden. Här handlar det k t dt r a en­ elt ut­ ryckt om upp­ omsten och för­ vin­ an­ et av genrer och text­ yper.