( bockar sig ). J o, si r patron, det va' så, ( stiger fram litet ). Det va' allt jag, som h itta rätt på f rökna där borte! GUNNAR. Men så orka' h an inte bära'na hit, utan då tog j ag i, och h ade honom te' springa och varsko patron! J aså, på det viset! Nå, då f år ni allt dela den där femman er emellan, gossar! Ta femman du, Per! ( Sakta , så att endast fröken hör det ). Jag har ju f ått mej tre, jag längesen! FRÖKEN PER. GUNNAR. BRUKSPATRON. Ja, men det var jag som leta rätt på'na! ( till fadern ). Och så har h an rullat min fot och dragi t den i led igen. BRUKSPATRON GUNNAR. ( ser på Gunnar ). Jaså! Förstår du dig på att ge massage, du? Masch as? Hvad ä' det för någe'? BRUKSPATRON G U N N A R . En få ta s ej te' li te' åf hvarje, när en ä' ute och rallar. BRUKSPATRON ( skrattande ). Nå ja fotrull ning då! ( tar upp plånboken ). Du får väl ge dem hv ar sin femma då, kära Anni e! ( Till baron. ) Sa' baron till o m att de skulle komma hi t med vagnen nedanför backen? är framme. BARONEN. Å, vill inte baron säga åt honom att han tar med sig en af punschbu teljerna ur vagnslådan! Ursäkta, att jag BRUKSPATRON. Å för all del! Det är mig ett nöj e, att ( Skyndar ut till vänster .) BARONEN. Åttonde scenen. DE FÖRRE ( utom baronen ) . ( som under tiden gif vit Per en sedel , vinkar nu åt Gunnar att komma fram till henne ). Se här! En liten tack för att ni hjälpte mig! FRÖKEN ( tar sedeln oc h ser på den häpen ). Nej men ko rs, det ä' ju GUNNAR FRÖKEN