Här lyste narcissens hvita stjärna med sin vackra rödkantade lilla guldskål i midten, sådan hon i sin enkla naturlighet alltid skall taga skönhetspriset, trots hennes högt kultiverade systrars lysande, guldgula färger och trumpetlika kalkar. Krokus-rabätten hade blott lilasfärgens diskreta skiftningar, och bellisen var en sådan där fyllig, ljusröd, gammaldags bellis, som ej blifvit spinkig och klen i sina få- fänga försök att tvinna ihop bladen till asterlika pipor. Där välde guldregnets och syrenernas rika klasar, under det mandelbuskens hela rosiga skönhet redan stod i full blom. Där funnos slingrande, ljusa sandgångar, kantade af fagra blomster och badande i vårsolens klaraste sken, och där funnos ljufva, drömmande stigar i höga syreners och accasiors skydd. Det var min egen gamla trädgård med sina kära minnen och drömmar. Här på de ljusa gångarna hade jag ånyo gått som en strålande lycklig brud, och hela den glada bröllopsskaran hade där svärmat bland blomstrande rosor och fagra liljor. Under syrenernas höga grenar hade månget varmt ord och mången blyg handtryckning växlats. Jag såg ännu de glada paren; där fäste en af mina tärnor blygt rodnande en härlig rosenknopp i ungersvennens knapphål, där böjde en ridderlig ung man ett knä, för att knyta till sidenbandet på en liten högklackad sko, och från den lilla bryggan nere vid stranden ljödo glada visor, ackompagnerade af guitarrens knäppningar, under det artiga kavaljerer rodde fagra tärnor omkring i den vackra sommarkvällen. Ah, all ungdomens svärmeri och ridderlighet! Jag såg det allt ännu så rosigt fagert, trots det att åren längesedan svunnit hän. Jag ryckte häftigt till vid det skarpa utropet och väcktes ur mina drömmar. » Bom! huru kan du vara så tafatt, Malin, och bomma på ett sådant håll; du fördärfvar hela spelet för oss, » hördes en ynglings häftiga stämma. » Du käxar alltid, hvem rår för att klubban slinter, » genmälde en gäll flickröst. — 429 — » Isch!