En förälder på Bolagsskolan säger: Man såg på klasslistan och det fanns inte ett enda barn som hette ” son ” i efternamn eller något sådant. Och det stör ju lite för eleven kan ju behöva jättemycket hjälp och vi får ibland inga extra resurser från den stadsdel där de kommer ifrån. Jag kommer även att använda mig av intervjuer med rektorerna, och i ett fall med en kanslist, på Bolagsskolan, Carl von Linnés skola och Haga Norra samt med fokusgruppsdiskussioner med niondeklassare på skolorna. Trots den positiva inställning till skolvalfrihet och friskolor som de intervjuade föräldrarna ger uttryck för finns en uttalad farhåga för en ökad ojämlikhet och ökade sociala skillnader. Kapitalformen omfattar exempelvis utbildning, språkanvändning, förtrogenhet med den så kallade finkulturen och legitim kunskap (Bourdieu 1977, 1986). Citaten ovan illustrerar även hur denna skiljelinje återspeglas i relationerna mellan skolornas personal och eleverna. Grundtanken är att sociala strukturer i samhället återspeglas och manifesteras i det fysiska geografiska rummet (Bourdieu 1979). Jag berättade även hur jag skulle använda mig av mina fältanteckningar. Detta har diskuterats i termer av förhållandet mellan det geografiska rummet och det sociala rummet (Bourdieu 1979). I praktiken är de olika formerna av kapital många gånger sammanflätade med och ömsesidigt beroende av varandra. Utöver skillnader i nyttjandet av valfriheten mellan olika samhällsgrupper så påvisar internationell forskning förekomsten av en ökad polarisering och segregation mellan olika skolor och olika områden (Ball 2006a). Som rubrikerna ovan pekar på handlar det dock inte enbart om att eleverna väljer andra skolor, utan även om varför de gör det och vad detta får för konsekvenser för skolsystemet i stort, för enskilda skolor, för de elever som väljer andra skolor och för de elever som stannar kvar. Följande utdrag illustrerar hur elever i vissa situationer väljer att identifiera sig med dem som ur ett sociogeografiskt perspektiv skulle kunna antas utgöra ” de andra ”. På franska används verbet reconnaître vilket kan översättas till både igenkänna och erkänna, vilket ger den ursprungliga termen en dubbel innebörd (Broady 1998). Läraren såg både missnöjd och bekymrad ut.