Är ett bestämdt studium kvinnans lifssak, så vet hon nog, att det icke låter sig förenas med ett äktenskaps plikter, ty, jag återupprepar det, i äktenskapet är lifvet det viktigaste, studierna det näst viktigaste. Väljer då en kvinna att uppge kärlekens och hemmets lycka för att helt lefva för en annan kallelse – må ingen tadla henne därför. Också denna kallelse, när den är äkta och djup, är ju till mänsklighetens bästa och utgör en länk i det hela. Naturen består i harmoni mellan det olika, icke i ett monotont upprepande af ett och samma fenomen. Därför är äktenskapet för en del kvinnor det lyckligaste fältet för deras verksamhet, medan andra utveckla sig bättre och verka mera lyckobringande utanför äktenskapet. Det kan icke nekas, att äktenskapet ofta har en stor och olycklig förmåga att utkläcka den obehagliga egenskap, som kallas: »l’égoisme à deux» – eller om där finnas barn: »l’égoisme à plusieurs». Det hufvudsakliga intresse och den omsorg, som en mor nedlägger och skall nedlägga på sin egen familj, urarta ofta till en ovänlig, ja, nästan fiendtlig ställning mot den öfriga världen, som skulle kunna komma henne och hennes barns framgång i vägen. Detta är ju lyckligtvis långt ifrån alltid fallet, men det är äktenskapets fara. Bland ogifta kvinnor finner man ofta de mest uppoffrande, mest oegennyttiga, moderliga själar, som, själfva utan hem och lycka, alltid äro färdiga att arbeta och lida för andras. Också finns det en stor del kvinnor, som icke blott af sorg öfver en uppgifven kärlek eller af tillfälliga omständigheter förbli ogifta, utan välja det ogifta ståndet fritt och afgjordt som deras kallelse. I hela den civiliserade världen lefva tusentals nunnor, hvilkas lifsuppgift det är att uppge all personlig lycka för att endast lefva för att tjäna Gud och människor. De, som genom erfarenhet känna dessa kvinnor, veta bäst, hur lyckliga de äro. Då de intet önska, sakna de intet, då de intet äga, bekymra de sig icke för något, och de njuta frihetens hela glädje; i det de äro befriade från sig själfva, och »en själf» är dock till sist det svåraste påhäng man har.