Holm var inte lik sig själf den kvällen. Han fick sitt glas och sin cigarr, och de tre hade det helt gemytligt samman. Men han satt tyst, såg på och hörde på, men sade själf icke stort. Santesson kunde icke riktigt komma underfund med, hurudan hans sinnesstämning var beskaffad. Det var rakt inte af dåligt humör, att han satt så stum; han var i synbart godt lynne. Skulle Gustaf Adolf Holm ha blifvit sentimental, undrade Santesson; man kunde nästan vara frestad tro det; han såg så blid ut, och så anspråkslös, som om han skulle kunna skämmas ögonen af sig, om han läte förleda sig till att vid detta tillfälle komma med sina kvickheter. Slutligen reste han sig helt stilla, tog dem i hand till god natt, fick rock och hatt på och blef stående att byta ännu några ord. Därpå räckte han hvardera en hand. »God natt, barn,» sade han. Och då Santesson följde honom ut i förstugan för att öppna för honom, lutade han sig in till honom. »Hvad har jag alltid sagt, Kirre: en af oss skulle snart komma att gå med långa öron,» sade han godmodigt. Följande dag vid half två-tiden sutto de båda vännerna inne i matsalen å Järnvägshotellet och åto middag samman. Santesson skulle fara med snälltåget. Holm sökte komma underfund med, hur den andra egentligen själf uppfattade situationen och den sannolika utgången af färden, samt ställde några bemantlade frågor; men då Santesson blef allt fåordigare och otillgängligare, teg äfven han efterhand. Nere vid stationen pep det just ankomna Trelleborgs-tåget; och i brist på annan underhållning satte sig de bägge vännerna att betrakta resandeströmmen, som vältrade ut på gatan. »Där är, ta mig fan, Sjödén,» utbrast plötsligt Holm. Och Santesson såg mycket riktigt Sjödén med de hängande mustascherna och cylindern ned i nacken styra tvärs öfver platsen fram mot hotellet. »Jag har onda aningar,» sade Holm mörkt. »En olycka kommer aldrig ensam,» tillade han. Sjödén steg in, varseblef dem genast, nickade till dem, hängde omsorgsfullt från sig öfverplaggen, tog af och torkade med näsduken de immiga glasögonen samt kom så ändtligen fram till dem.