Till tröst för Dig och Din ödsliga vinter, vill jag säga Dig, att Du har en like, en Broder i enslighet, nemligen mig sjelf, som är strängeligen förbuden att gå ut efter solens nedgång! Jag är ännu krasslig – följder af Badets försvagande verkan – läkarne säga att det är godt tecken, blott jag kan »hålla mig» som det heter på Tyska, öfver vintern; i vår, säga de, skall jag blifva som fogeln på grön qvist. Men jag får ej anstränga mig, ej läsa eller skrifva mycket ännu – detta är påkostande, då jag ej såsom hemma kan tillbringa aftnarna i musik och glam. Det förra finnes icke i mitt hus – jag bor föröfrigt enligt min närvarande författning, förträffligt hos en ProfessorsEnka, som sköter mig såsom en mor – jag har aldrig i Sverige, det är i Upsala utomhems, bott så beqvämt, så billigt och så förträffligt vårdad och uppassad. Hvad det sednare angår, så besöker mig blott en menniska om aftnarna, en poët namens von Platen, Grefve och utom all fråga den förste af Tysklands yngre skalder, ett snille, en fantasi utan gränser, skald helt och hållet till lif och själ. Du får snart otvifvelaktigt se ett dramatiskt mästerstycke af honom, hvilket han skrifvit färdigt i 5 dagar. »Detta är ju förträffligt sällskap,» säger Du, »hvad vill Du mer?» Ja, allt är bra, utom mannens personliga umgänge, att lefva med honom fordrar oändligt tålamod – jag har aldrig träffat en menniska svårare än han att stå ut med. Han är i ljusan låga, mest af satir eller vrede från morgon till afton; vill man släcka blir han än värre – man måste låta honom brinna och bränna. – À propos, om Du reser ut i vår och Atterboms Ö är färdig, så var god och tag några exemplar med dig. – Platen som ock bland 10 andra språk läser svenska, vill nödvändigt ha den och förföljer mig för det den ej blir färdig.