När Kemål paschas nationalistiska turkiska trupper syntes hota ententens välde i Konstantinopels asiatiska grannskap, åtog sig Venizelos att med grekiska armén, den för ögonblicket enda disponibla, ombesörja deras tuktande, och lönen blev vid Sévrestraktatens uppgörande hela Thracien fram till Tjataldsjalinjen och Smyrna med ett stort mindreasiatiskt uppland. De av Italien i Tripoliskriget erövrade Tolvöarna och den av England under kriget formligen annek-DAGENS FRÅGOR 549 terade ön Cypern ställdes ytterligare i utsikt tör Grekland, och i Paris misstänker man, att Lloyd George skall ha varit betänkt på att låta det nya helleniska riket i någon form även i en nära framtid få sig anförtrott Konstantinopel. Gällde det blott territoriella förvärv, förvisso hade då Venizelos åt sitt land vunnit mera än de mest glödande panhellenistiska drömmare kunnat hoppas. Varför visade då icke Greklands folk vid valen enhälligt sin entusiastiska tacksamhet genom att parlamentariskt bekräfta sin överströmmande tacksamhet mot » den store hellenen »? Svaret är numera ej så svårt att finna. Hellas ' historia visar, att även de utåt mest segerrika tyranner haft svårt att i längden hålla sig uppe. Och det folkliga missnöje, som en gång för all framtid gav ordet tyrann den förhatliga klang det ej ursprungligen hade, torde ha haft många vägande grunder att med stigande skärpa vända sig mot Venizelos ' diktatur. Till en början hade han under Balkankrigen själv av politiska skäl bidragit att åt dynastien bland folket förvärva en popularitetens glans, som han sedan ej med all sin folkmötesvältalighet förmådde utplåna. Vidare bidrogo minnena från ententens skoningslösa hungerblockad mot Grekland att stämma befolkningen avog mot de allierades handgångne man. Den landsflyktige konung Konstantins namn omstrålades av minnena från de stora segrarna under Balkankriget, och med dessa vapenglada minnen kunde ej Venizelos ' diplomatiska framgångar mäta sig i entusiasmerande verkan på ett primitivt tänkande folk. Konungens förjagande på främmande maktbud gjorde honom i vida kretsar till martyr och kom menige man att glömma t. o. m., att han åt den bul-gariske arvfienden upplåtit bergfästet Rupel.