När bolsjevismen bröt in, organiserade den även de landlösa under sina fanor, förespeglande dem att nu skulle jorden tillfalla dem och berövas baronerna, såväl de verkliga som de » gråa » (d. v. s. bönderna). Jordfördelningsförhållandena ha verkligen varit abnorma. Så tillhöra i Kurland c: a 40 % av jorden baronerna, 20 % äro kronodomäner och endast 40 # tillhöra de mindre brukarna. Av dessa senare äro de allra flesta bönder med tämligen stora områden, 50 — 80 hektar. I Livland äro förhållandena än mer oproportionerliga med knappast några kronodomäner och över 50 % av jorden tillhörande storgodsen. Även här finnas knappast mindre brukare i egentlig mening. Endast i Lettgallen (de tre västligaste kretsarna av guvernementet Vitebsk, vilka ha övervägande lettisk befolkning) finnes en§bättre jordfördelning och därmed även en verkligt småbrukande klass. Att i dessa frågor intressena skära sig synnerligen skarpt är känt. Särskilt skärpta bli motsättningarna därigenom att de sammanhänga med nationalitetsfrågorna. Storgodsen tillhöra tyskbalter, småbruken letter,W GUSTAF HALLSTRÖM alla » landlösa » äro letter. Samma förhållanden, men ej fullt så utpräglade, finna vi även på det industriella området. Kapitalet och industrien ligga i stort sett i händerna på tyskbalterna eller genom dem influerade kretsar. På så sätt kombineras klasskampen helt förklarligt av bolsjevikerna (f. ö. även av mensjeviker och andra) med nationalitetskampen, och striden göres därigenom mångdubbelt hård, grym och hatfylld. Men detta är välkända saker, varvid jag ej längre behöver uppehålla mig. Att agrarfrågan måste lösas, därom äro alla partier ense, men enigheten upphör, när man skall fastställa, hur den skall lösas. Tre huvudmeningar finnas.