Den statsfinansiella synpunkten får man givetvis lämna helt ur räkningen. Hela denna förkärlek för de oländiga obygdernas uppodlande härrör tydligen från ett förgånget skede inom jordpolitiken. Den kvantitativa utvecklingen av jordbruksnäringen uppbars från början av strävandena att hejda emigrationen och bereda utrymme åt en allt kraftigare folkökning. Denna har avstannat och jordpolitiken i dess helhet fått en annan karaktär, som tar sikte på kvaliteten. Parollen har ju blivit att höja jordbrukarnas levnadsstandard, och det främsta medlet härför är nu att höja produkternas kvalitet. Det ändrade läget inses emellertid ej på alla håll. Så mycket förtjänstfullare är då befolkningskommissionens plan att höja jordbrukets ekonomiska avkastning genom att använda » konsumtionsreserven » för att absorbera den stigande produktionen. Med termen konsumtionsreserv menas då hela den efterfrågan efter livsmedel, som blott avser normal näring och som alltså ur folkhygienisk synpunkt bör tillgodoses men som på grund av bristande köpkraft hos de sämre ställda konsumenterna ej hittills blivit effektiv. Genom nedsatta konsumentpriser på de viktigare födoämnena för vissa mindre bemedlade, skolmåltider och andra hjälpåtgärder vill befolk Svensk Tidskrift 1939.Dagens frågor ni ngskommissionen, samtidigt som levnadsstandarden höjes, stimulera efterfrågan och stabilisera lantbruket. Systemets verkan för lantbrukets del kan träffande betecknas såsom dumping inom landet. Den marknad som man för varor till nedsatt pris länge sökt utom landet och under växande vanskligheter, har man i själva verket redan inom landet, 0111 man blott dirigerar varorna dit, där de bäst behövas, men där ej kunna köpas. Men har man såsom befolkningskommissionen gjort tagit till utgångspunkt för jordbrukspolitiken att oskadliggöra de överskott av jordbruksprodukter, som marknaden ej kan absorbera, kan man tydligen ej fortsätta med att uppmuntra en produktion, som leder till nya överskott. Nya jordbruk kunna blott försvåra den omläggning av jordbrukspolitiken, varom här är fråga. Att ytterligare intensifiera egnahemsrörelsen är därför oförenligt med åtgärder mot överproduktion. Den svårighet det emellertid i fråga oin dessa överskott särskilt gäller att övervinna, är att begränsa dumpingen till de mindre köpkraftiga avnämarna, så att de välsituerade ej bli delaktiga av en statshjälp, vilkens verkliga räson är att höja de mindre bemedlades köpkraft.