— Synes det dig ej, som om kärlekens strålande smycke måste fördunklas, då profana människoögon skola skärskåda och granska det från alla håll? Människor ha ett sätt att skrämma bort allt det vekaste, vackraste — Det är djupaste natt, när jag skrifver dessa rader, men för mig har en ny dag grytt: kärleksglädjens, kärlekslifvets stora dag. Din Ingrid. " (Forts.) — 315 — utbildning och kunskapsfordringar för båda könen. Och hälst i samskolor. En gammal österrikisk lärarinna, fru Hainisch, berättade, att hon i 30 år kämpat för denna sak. Många gånger har hon uppmanats att anse striden som lönlös, men hon svarar alltid, att hvad hon skrifvit på sin fana, det vill hon vara trogen. Det fordras sannerligen mer än vanligt stort tålamod och hopp, när man har så oresonliga motståndare att göra med, som hon tycks ha haft i en Viss undervisningsminister. Det gällde att i Wien få till stånd en samskola för barn i åldern 12 — 16 år. Nej, det stötte på för stora sedliga faror, tyckte ministern. Fru Hainisch bad honom då betänka, att på landet barnen utan olägenhet åtnjuta samundervisning i de åren. Ja, det kunde gå an för landtbefolkningen; med stadsbefolkningen blefve det en annan sak. Fru Hainisch hänvisade då till det förhållandet att unga män och kvinnor studera gemensamt vid universiteten i en ålder, då de sedliga farorna gifvetvis äro större. Ja, menade ministern, det kunde så vara, men att införa samundervisning i den ifrågasatta mellanskolan stötte också på lokala förhinder, ity att man gifvetvis måste ha olika ingångar för gossar och flickor. — Frågan står naturligtvis ännu på samma punkt, d. v. s. olöst. FRAN KVINNOSAKSKONGRESSEN I BERLIN. Bref från Iduns korrespondent. Berlin i juni 1904. D EN stora kvinnokongress, den s. k. Internationale Frauen-Kongress, som pågick under den sistförflutna veckan, representerade ett verkligt jättearbete.