ce ?itraZfö? * svni * et, stäldt i samband med en allmän nationalbeväpning, hvilken plan med värme omfattades af Carl Johan, men likväl efter mycket motstånd och åtskilliga jämkningar blott delvis förverkligades genom den 1812 stadfastade beväringsförordningen, hvilken institution, säger minnestecknaren, hufvudsakligast var frukten af Platens outtröttliga nit. När sedan allmogen reste sig mot förstärkningsrnanskapets uttagande, skrifver Plateii till Carl Johan till försvar för de upproriske. Han vill ansvara för liela vei-lden, att ingen annan nation än den svenska skulle så kort efter olyckorna med landtvärnet underkasta sig en nationalbeväring, och enligt hvad han erfarit, låg felet mäst hos embetsmännen. Hade de föregått med goclt exempel, skulle lydnaden varit fiillständig. * * * Under allt detta förlorar Platen dock aldrig sitt älsklingsvärf ur sigte. För kanalarbetets skull, äfvensom af andra orsaker, begär han upprepade gånger, men förgäfves, afsked från statsrådsbefattningen. Hans tillgifvenhet för Carl Johan framgår bland annat af yttrandet: " Han niå befalla mig att gå på bramtoppen eller i sin konselj, så lyder jag. " Dock förklarar han öppet, att han hädanefter alltid skulle sätta sina pligter till kanalen i främsta ruminet. Han organiserade nu detta storartade företag och ådagalade dervid en insigt och en administrat ' iv förmåga, som ställt honom bland den svenska industriens stormän, likasoni hans blick för framtiden, hans klokhet och kraft redan då gjort honom till en statsman af första ordningen. Hans sätt att själf arbeta och leda sina underlydandes arbete var förträffligt. Hans aldrig frångångna grundsatser att inom landet söka de skickligaste personer f6r arbetets *) Beslutet rörande såväl skolungdomens vapenöfningar som upphäfrandet af rätt för beväringsskyldig att lega annan man i sitt ställe, fattades först af riksdagarna Aren 1869 och 1871 p-C grund af motioner af ledamoten i andra, kammaren Axel Adlersparre.