) Ransonerna äro beräknade under förutsättning att ingen vidare spannmålsimport kan äga rum under konsumtionsåret, men också med det antagandet, att hela landets spannmålsskörd tages i anspråk och lojalt utlevereras, något som från flera håll betecknats såsom en omöjlighet i ett land med Norges glesa befolkning och svagt utvecklade administration. Inför detta högeligen allvarliga perspektiv, som innebar att från en fullkomligt oreglerad lifsmedelskonsumtion sättas på lägre portioner än i något annat land hittills, erinrade man sig de upprepade varningar mot dröjsmål med ransoneringen, hvilka framförts i stortinget i april, maj och juli innevarande år, men då mött motstånd från regeringen, hvars lifsmedelsminister Odmund Vik ännu i augusti hade utfärdat den parollen att äta så mycket magen kundeB02 DAGENS FRÅGOR tåla. Utrikesministern Ihlen förebråddes att hafva underhållit stortingets utrikeskommitté upplysningar; att icke med tillräcklig styrka ha kräft reglering af brödsädesförbrukningen, då detta af Amerika i det s. k. memorandum uppställdes som villkor för exportlicenser för brödspannmål, och öfver hufvud att icke med erforderlig skicklighet ha bedrifvit förhandlingarna angående Norges import. De två nämnda ministrarna voro kritikens närmaste föremål, men det synes icke lida något tvifvel, att det angrepp på regeringen i dess helhet, som i stortinget anfördes af Gastberg, hade anslutning i mycket vida kretsar, där man anser, att endast en samlingsregering kan ge Norge den starka ledning, det allmänna läget kräfver mer än någonsin. Om en sådan rikspolitik var åsyftad, föll detta sträfvande till marken. Det kan emellertid vara af intresse i vårt parlamentariskt så efterblifna land att lägga märke till, hur det i norska vänstertidningar öppet klagas öfver, att den nuvarande norska regeringen, som enligt statsministerns ord » icke viker för annat än votering i stortinget », i själfva verket representerar ett mindretal af väljarna och är utsatt för » en stigande misstro ute bland folket ». En svensk iakttagare måste också — visserligen ej med öfverraskning, men ändå med en viss häpnad — konstatera, hur oerhördt fjärran från verkligheten den vänsterpredikan var, som under sommarens valrörelse gång på gång hölls, framför allt af friherre Palmstierna, öfver texten det välförsörjda Norge och det hungrande Sverige.