Mrs Gordon fortfor att lyssna med den mest spända uppmärksamhet. Men ju mera hon hörde af de båda helgedomarnas tvist, alltmera modlöst tänkte hon på sin egen kallelse. »Ack, min Gud, hvarför har du gett mig i uppdrag att förkunna enighetens bud? Strid och split är hvad som har varit det enda bestående allt sedan världens skapelse.» På en gång började åter den gamla rösten. »Jag glömmer ingenting af det, som är värdt att minnas. Jag glömmer sålunda inte, att redan på Abrahams tid var bergplatån allt annat än en ödemark. Här fanns en stad med en konung, som var den heliga klippans öfverstepräst och regerade öfver ett folk af präster och andra den heliga klippans tjänare. Denne kung var Melkisedek, han var den förste, som instiftade regelbundet återkommande offer och sköna, heliga handlingar, hvilka begingos vid den heliga klippan.» Det kom genast svar från det andra hållet. »Äfven jag erkänner Melkisedek, som en helig man och en profet. Ingenting bevisar bättre, att han var en af Guds utvalde, än att han ville bli begrafven i en klippgrotta under Golgata, på samma ställe, där Adams hufvud hvilade. Har du aldrig tänkt på hvilken förebådande betydelse det ligger i detta, att den förste syndaren och den förste öfversteprästen blefvo begrafna på detta ställe.» »Jag har hört, att du fäster stor betydelse vid detta,» svarade den heliga klippan, »men jag vet något, som är af större vikt. Staden på berget växte och utvidgade sig. Dalarna och bergkullarna häromkring blefvo befolkade och fingo sina bestämda namn. Snart var det endast östra sidan af bergkullen, där den heliga klippan låg, som fick heta Moria. Upphöjningen på södra sidan kallades Sion, den åt väster Gareb, den åt norr Bezeta.» »Det var dock ännu alltjämt endast en liten stad, som låg här på berget,» genmäldes från kyrkan. »Här bodde nästan endast herdar och präster. Människor kände ingen stor lust att flytta ut i denna ofruktbara stenöken.» På detta svarades med en så skarp och segerstolt stämma, att mrs Gordon nästan ryckte till, där hon satt och lyssnade.