Samma eller en mycket närstående elefantart har äfven förekommit i Norra Amerika, i England, Frankrike, Schweiz, Tyskland och norra Ryssland. Ja äfven i Sverige och Finland hafva någon gång obetydliga mammutrester blifvit tillvaratagna.224 Men medan man i Europa vanligen endast träffar några mer eller mindre oansenliga benlemningar, finner man i Sibirien ej allenast hela skeletter, utan äfven hela i jorden infrusna djur, med stelnadt blod, kött, hud och hår. Man kan häraf draga den slutsatsen, att mammuten dött ut, geologiskt taladt, för ej så synnerligen länge sedan. Detta bestyrkes dessutom af ett märkligt i Frankrike gjordt fornfynd. Jemte en mängd groft bearbetade flintskärfvor har man nämligen funnit bitar af elfenben, på hvilka bland annat en mammut med snabel, betar och hår varit inristad i grofva men omisskänliga drag och i en stil snarlik den, som utmärker de tschuktschiska ritningar, af hvilka afbildningar skola lemnas längre fram i detta arbete. Denna teckning, hvars äkthet tyckes vara ådagalagd, öfverträffar i ålder kanske hundrafaldt de äldsta minnesmärken Egypten har att uppvisa och bildar ett märkligt bevis, att teckningens urbild, mammuten, lefvat i vestra Europa samtidigt med menniskan. Mammutlemningarna härröra således från en jettestor, fordom i nästan alla nutidens kulturländer lefvande djurform, hvars utdöende våra fäder upplefvat, och hvars lik ännu ej allestädes fullständigt förruttnat. Häraf det stora och spännande intresse, som är fästadt vid allt som rör detta underbara djur. Om tolkningen af ett dunkelt ställe hos Plinius är riktig, så har mammutelfenben sedan de äldsta tider utgjort en värderad handelsvara, hvilken dock ofta förvexlats med