Och hon berättade om de samtal, hon efter friherrinnans död haft med doktor Villars. Villars bleknade och grep tag i bordskanten, då han kände benen vackla under sig, det svartnade för hans ögon, och han kunde icke tala på en lång stund. När Ivar Persson nämnt flickans namn, hade hon känt det som om en blixt slagit ned. – Nåväl, så vill jag i dag tala fullt allvar med dig. Doktor Villars talade med en nästan sjuklig ifver. frågade han. Han vet, att ni icke tagit ringen, och det förefaller mig, som om han visste mera ändå. Hvad tänkte han på, den unge redaktören? Hon bodde nu långt borta från hembygden, på en egendom i Småland och förtärdes af hemlängtan. – Jaa, mumlade Ivar Persson långdraget. Ni tror väl aldrig, att jag – Hm, är det för de där släktingarnas skull, det? Champagnen flöt i strömmar och tal höllos för den rika arftagerskan, som nu kände sin betydelse, om hon också ej visade en förnäm dams taktfullhet i sitt uppträdande. – Tack, bror, tack för det ordet! – Nej! Icke för den goda sakens, icke för er egen skull, icke för folkets? För mig var testamentsklausulen en lika stor öfverraskning som för er. Nu skall jag ha klarhet i det, det svär jag. Sant är, att flera lokaler voro tillfredsställande inredda och i afseende på rymlighet och ventilering ägnade att fylla äfven den kinkigaste yrkesinspektörs anspråk. Hvasa? Inspektören bjöd på frukostar, middagar och supéer samt dessemellan konjak och vatten både föroch eftermiddagar, men hade det oaktadt tid att efter hvarje förplägning följa kandidaten eller offret till doktor Villars. Och därpå följde den obligatoriska undersökningen, som undanstökades på mindre än en minut. Tag den, och göm den noga. Kanske kommer det att redan om en timma bli rörelse här, som det alltid brukar bli, då någon dött. – Ack det lofvar du så ofta! Han talade Stockholmsdialekt och brukade vara kavaljer åt prästens och klockarens döttrar. Blåsten hven och vågorna rullade hvita mot stranden. – Nåväl då, jag skall taga det. – Irma, Irma! – Ni bör ej taga honom till agent.