Ty hon vet, hur straffe mitt felaktiga hjärta », fortsatte han efter oförsonligt du hatar vårt förhållande. Det är icke en paus, » det har ej varit din myndighet allenast utan, att äfven jag vid tanken härpå ibland önsåsom släktens hufvud, som afbållit mig från att skat det gjorda ogjordt. Men å andra sidan länggöra min plikt. Det har ock varit värdslig beräktade jag så att. få se dig. — Hur mår det kära barnet Sonja? Är hon nu ensam hemma? » Du känner lika väl som jag, att mitt giftermål med en ofrälse kvinna enligt våra fideikommissbe» Sonja är med mig. » » Är hon! " Han reste sig intresseradt upp i stostämmelser skulle göra mig förlustig Lindestorp, len, men föll matt tillbaka igen. » Ack — hvarför mig och mina arfvingar till all tid. Denna snöda hänsyn har ock bidragit att hålla mig tillbaka. tog du icke henne med dig hit? » Men nu, nu har jag fattat mitt beslut. Hon har » Sonja kominer aldrig med sin fot öfver samma tröskel som hon — Käthe Bentson — aldrig — offrat sig för mig, offrat allt för mig — och jag så länge jag är hennes far », svarade Karl Stjärne skulle längre svika henne. Det vore en fläck, som skulle låda vid mitt namn långt skymfligare än kärft. Broderns ansikte blef högrödt, och han ryckte brottet mot någon trångbröstad fördoms förhatliga häftigt till. Han hade ett hårdt svar på sina läplagar. Jag eger dock alltid tillräckligt, för att vi i främpar. Men i samma ögonblick besinnade han sig. » Du har rätt », svarade han sorgset; » det anstår mande land kunna lefva ett bekymmersfritt lif med hvarandra. ej fröken Stjärne icke ännu. » Jag ber dig i Käthe respektera din broders trot Icke ännu — hvad menar du därmed? » En paus uppstod, innan Axel Stjärne svarade lofvade. Så fort min helsa tillåter det, blir hon med en ton, som han tydligen ansträngde sig göra grefvinnan Stjärne. » Med nedböjdt hufvud, med dystert sänkt blick naturlig och lugn, men genom hvilken dock en åhörde Karl Stjärne orörlig sin broders ord.