Här presenteras bildbevis för hur blodströmmarna trafikerar hjärtrummen, och hållbara argument för att hjärtats komplicerade anatomi är grunden för den exceptionella pumpförmågan. Att försöka efterlikna hjärtats pumpande (hjärt-lungmaskin, vänsterkammarassist, konstgjort hjärta) är svårt. Man finner också att hjärtrummens form och funktion verkar synergistiskt för att maximera fyllnad av förmak och kamrar på ett sätt som hade varit omöjligt om hjärtat inte varit tredimensionellt sinusoidalt. Författarna menar att hjärtats asymmetriska och komplicerade uppbyggnad bidrar till optimala flödesförhållanden, vilket är viktigt allra främst vid arbete / ökad hjärtfrekvens då krav ställs på ökad slagvolym. Tydligt visas att det venösa återflödet inte kolliderar i förmaken utan dirigeras spiralformigt direkt mot atrioventrikulärklaffarna. Flera kliniska implikationer är möjliga. Det friska vuxenhjärtat har studerats av PJ Kilner och medarbetare med MR-teknik, där magnetiska gradienter registrerats (phase-velocity mapping) för att avbilda flöden. Inflödet av blod till vänster kammare under diastole redirigeras till stor del under främre mitralisseglet, dvs i vänster kammares utflödesregion, vilket underlättar den 180-gradiga vändning blodströmmen gör i systole. Hjärtkirurgen ställs inför uppgiften att i möjligaste mån lämna hjärtrummens relationer och väggarnas rörlighet intakta (ett stort framsteg gjordes med introduktionen av mitralisplastik istället för klaffprotes). Hur hjärtat fungerar som pump är långtifrån klarlagt. Vid korrektion av medfödda hjärtmissbildningar blir det en formidabel uppgift att efterlikna den normala anatomin. Betydelsen av lokala dyskinesier - efter t ex en hjärtinfarkt men också vid exempelvis förmaksflimmer - för pumpförmågan kan också bättre förstås. Metoden kräver varken kontrastmedel eller markörsubstanser. Förhållandena är likartade i höger kammare, som dock är något svårare att avbilda genom sin kurvering runt kammarseptum.