Jag menar, att detta för husmödrarnas » klass » är en stor skam; barmhärtighet plägar visas äfven den vildt främmande stackaren, som står ensam och hjälplös; och det är en samvetsplikt för hvarje kvinna, så lyckligt lottad, att hon äger hem och andra kvinnor i sin tjänst, att aldrig låta någon af dessa lämna sitt hus — det må för öfrigt hafva varit en » god » eller » dålig » tjänarinna — utan att vara viss om, att hon ej i brist af hem eller annan plats hamnar i elände. En husmor borde väl alltid göra sig underrättad om sin tjänarinnas planer lör närmaste framtid och, där så nödigt är, hänvisa just till » tjänstflickornas hem ». Först då kan med rätta ansvaret läggas uteslutande på tjänstfliekan. En kvinna, som för ett par år sedan stått skildrad i Idun, fröken Nordvall, såg och kände, att något fattades i den vård, en tjä- narinna borde åtnjuta, och hennes hjärta ömmade för den fara och frestelse, som mötte de platssökande, husvilla kvinnorna, vare sig dessa redan förut haft anställning i hufvudstaden eller voro nyanlända, mera oerfarna främlingar från landet. Hennes lifsarbete blef stiftandet af detta » härberge », hvars verksamhet nu varat i öfver tio år, och som under denna tid hunnit uträtta mycket godt, tillvunnit sig stor aktning och äfven allt mer och mer utvidgats, ehuru arbetet ännu fortgår under i ekonomiskt hänseende anspråkslösa förhållanden. Den summa, med hvilken fröken Nordvall hade att börja, var endast 300 kr., men dessa hafva fört välsignelse med sig, och härberget har, som sagdt, utvidgats både till utrymme och verksamhet. Att det dock fortfarande är i behof af understöd oeh hjälp, visar bl. a. dess inkomstoch utgiftsstat; ty när den förra utgör 2,888 kronor, uppgår den senare till 3,624, hvilket dock måste anses ringa, då man besinnar de dryga utgifterna, 1,500 kr.