Ofta är de patienter som diskuteras i gruppen sådana att de väcker ovälkomna känslor hos läkaren, t ex hopplöshet, irritation, skuld, vanmakt, sorg eller till och med förvirring. » Det här är ju intressant. Dessa personer möts under två timmar varannan vecka, och deltagarna turas om att presentera egna fall. Patienter som drabbats av svåra och kroniska sjukdomar behöver ständigt samtal, trygghet, psykologiskt stöd och sjukskrivning. Kliniskt mentorskap handlar till stor del om gemensam närvaro i det kliniska arbetet, där adept och mentor möter patienterna tillsammans. Deras tankar och förehavanden genomsyrar än idag min vardag. Vår utvärdering har varit mycket positiv för alla parter. Cheferna har visserligen ansvar för resurserna och för att implementera fortbildningskulturen, men det är medarbetarna själva som skapar möjligheterna. När det gäller att hantera klinisk osäkerhet uppstår ett riktigt spännande moment i det kliniska mentorskapet om man tillåts vara med i den » inre dialogen « hos en äldre kollega. Marianne Hagman, internmedicinare: När vi använder ordet mentor vill jag passa på att dra en skiljelinje mellan » vanligt « mentorskap och kliniskt mentorskap. Gösta Eliasson: Om jag nu skall försöka sammanfatta vad som sagts, så är det viktigt för en nybliven specialistläkare att planera den egna karriären, förändra när det behövs och att inte låta slumpen eller yttre krafter styra. Man kan dock inte bortse från att man i längden kan känna sig trött av alla patientmöten. I Skaraborg finns ett mentorprojekt sedan 1993, i vilket 65 läkare redan deltagit. Stefan: Ja, definitivt. Att lämna en fast tjänst tror jag är något nytt i kåren, och vad jag vet har vi bara agerat så här sedan några år tillbaka. Under utbildningstiden upplevde jag ofta missnöje bland läkarna. Charlotte Hedberg: Stefan: Charlotte: Det finns ju inga fortbildningspärmar för nyblivna specialister. Eva Jaktlund gav, som blivande specialist i allmänmedicin, uttryck för både farhågor och förhoppningar inför sin kommande karriär. Även vi underläkare klagade på dålig lön, att vi fick gå alltför många nattjourer, att vi fick operera för lite och att vi bara användes för att diktera epikriser. Inom allmänmedicinen är utvecklingen väldigt tydlig. Dessutom utvecklar forskningen vår problemlösningsförmåga och ger också möjligheter till presentation och kritisk granskning. Under den tiden bör du jobba hårt för att skapa ett bra fortbildningsklimat. Till vad nytta hade jag läst alla dessa artiklar och sett alla dessa patienter om min erfarenhetsbank inte kunde komma nästa generation till godo?