Genom en slumpens tillskyndelse fick det svenska dramats skapare godt sällskap af den danska komediens fader — August Strindberg och Ludvig Holberg spelades några aftnar samtidigt på Stockholmsscenen. Och det var O l a f P o u l - s e n s outtömligt frodiga och gestaltande komik, som ännu en gång gaf oss Erasmus Montanus och Jeppe, så att vi skrattade oss till tårar och smälte i beundran inför en scenkonst, som nått höjdpunkten af människoframställning. Själfva ensemblen hade kunnat vara konstnärligare, men danskarna ha ju sin Holberg i blodet, så att någon egentlig stilsöndring behöfver man inte befara. Det var en äkta dammgrå och förläst prägel öfver denne latinspäckade bondesfudent, och i spelet funnos många ypperliga detaljer. Vasateaterns inledningsprogram " En fiffikus ", trivialt som en muntrationsafton i en folkpark, har efterträdts af ett nervkittlande amerikanskt kriminalstycke " Kärlekens seger ", hvilket antagligen kommer att kvarstå länge på programmet. Författaren, Charles Klein, är tydligen en praktisk teaterkarl, som försfår konsten att göra s c e - ner, inför hvilka publiken sitter och undrar: hur i all världen skall det här reda ut sig? När det så placeras en öfver alla mänskliga gränser själfuppoffrande kvinna sådan som lilla täcka Annie Jeffrie i styckets midt, kring hvilken handlingen med alla dess sensationer vänder sig, är vägen till publikens lättrörda hjärta funnen. Behöfva vi säga att fröken B o r g s t r ö m med öm och fin konst förvandlade den groft hopsnickrade rollen till en skapelse av värme och naturlighet, som torde förläna stycket dess lifslängd på Vasateatern? HENRIK ULLMAN. i - 607 - Olaf Poulsen som Per Klockare i " Erasmus Montanus ". Anna Backlund foto. Icke ens det kunde kallas änglarnas syster. Hennes jungfruliga skärhet räknar släktskap med flickgestalbjudes af ett par små barn, har hon tid att terna i m:me de Pressenses himmelsblånande uppskatta o c h b e g a g n a sig af, bara för sin böcker, hvartill de skickligt beräknande författarsällskaplighets skull.