Dock feltes der en lust, som femte sinnet sakna’; Förstå: den Adam fick, när han af sömnen vakna’. Si der! Tag fägnad fritt på tre ell’ fyra vis: Der ingen Eva är, är intet Paradis. Afgjordast likväl – till och med redan i titeln – yttrar sig den Bellmanska likheten i beskrifningen om resan till Dalarön. Har några stropher till prof! Friskens och Runii resa till Dalarön, Påskafton 1712; i ett capitel af sjutton verser. Med Herr Baumans friska måg For jag rundt omkring compassen: Dock så, att jag alltid såg Bergen och den gröna vassen. Vill jag aldrig vara frö, Om på större sjö Jag till någon ö Lifvet vågar: Ty jag frågar Efter giftas mer, än dö. Fägnad kom oss strax emot; Hvad var det? Jo, töfva lite: Vänlig min, och mage-bot I det skönsta aquavitæ. Detta var den första skåln, Och en sup på åln, Hvilken Mor i gåln Lät oss känna, Som kund’ bränna Och curera feta kåln. Bränvinsbröd var fint på trån: Minns! Fru Lisa lät oss smaka I de delicatska rån, Att hon också kunde baka. Ja! en morgonvard så rar, Som hon åt oss bar, Plär min mor och far Endast bruka För de sjuka, Och på stora högtidsdar 89. Helge-messan gick nu på: Vi ock gingo dit tillika. Aldrig nånsin, förr än då, Hörde jag en fisk predika; Men, jag märker, Torsken kan Mer, än någon ann’ 90: Ty tro fritt, att han Talte mustigt, Sjungde lustigt; Ja, han dundra’ som en man. Mig är tiden alltför lång, Att beskrifva hela Påskan, Andr’ och fjerd-dags kyrkogång, Och hur der vi hörde åskan; Hur vi spelte; hur vi log’; Hur vi for’ till skog; Hur vi noten drog’, Och fick stickor; Hur, för flickor, Örngått vi i famnen tog’. Summa: för en spel-kamrat, Fanns der brädspel, kort och bricka; För en hungrig, fanns der mat; För en torstig, fanns der dricka;