manhang, sökte ock att bestyrcka sitt tal med Skriften fast allt förwändt och ofta med sådant, som icke fants i Skriften. När man då sade honom, att det eij stod i Bibelen, swarade han jo den hel.e Petrus och Paulus skrifwer så. Man hämtade Bibelen och bad honom wisa hwar det stod, med tillsägelse, att slå först i Petri Epistlar, då började han fara af och an utan att weta hwart; när han så en stund förhållit sig, förebrådde wi honom och sade: Du förefaller oss rätt främmande i Bibelen, änskönt du så mycket beropar dig på, att de salige Guds Män sagt så och så. Ja swarade han, jag bekänner att jag är mycket enfalldig, och har eij fått läsa stort i min dar. Hwarföre frågade wi, ger du dig ut att wara, det du intet är? Hwarföre låter du icke dine Lärare säjia och rätta dig, när du far willse jag wet swarade han jag har rätt, fast jag icke kan hitta på hwar det är, men nog wet ni wäl hwar det är, fast ni eij will wisa mig det; wi läto honom då förstå, att man icke skulle rädas både se och wisa det han sade, om det alenast funnes i Bibelen. Men han war lika enträgen, att påstå sig hafwa rätt; Som det fördenskull nu war något lidit på aftonen, och man fant sig eij den gången kunna uträtta med ho nom, tillsades han, att afbida fölljande dagen, då man wi dare finge språka med honom; men han wägrade det, och hade wi icke förmått honom därtill, om eij Herr Capitain och Riddaren von Knorring warit närwarande, som befallt honom, att wid undgående af straff, lyda och blifwa qwar. Fölljande morgonen tog jag honom straxt före och continuerade hwad man förut begynt, men han war i början likasom afto nen tillförene: Höllt fort dermed, att han war nöijd lida allt hwad werldenes barn honom pålade och sade: det är så kärt att