Då han åter trädde in i stugan, var han lugn, och ett beslutsamt allvar hvilade öfver hans drag. Sedan båda hade ätit, gingo de till hvila, men innan sömnen kom, vände de sig till Gud i bönen. Mulle viftade med svansen och hoppade ned från stenen. När Simon slutat att spela, gick brukspatronen fram till honom och sade: – Du spelar som en hel karl du, min gosse. – Ja ja, det kan du väl förstå. Flera af ungdomen vände nu sina blickar åt Simon och hviskade med hvarann. Skogen höjer sig allt mer och mer och slutar i en bergskam, der endast småtallar, björkar och hvitmossa tala om hur skönt det är att lefva. Spelmannen Snart spelade Simon ingen polska mer; de dansande bemödade sig förgäfves att hålla takt efter musiken, och till sist stannade de alla; men Simon fortfor att spela. – Dansa du med mej; Nisse dansar bra han! – Hederligt skall det vara på Jöns ’ begrafning. På Vreten var dansen redan i full gång, då Nils och Knut kommo dit. Jag ville inte att du skulle bli olycklig, du liksom din far. – Jag dricker inte, kära Klang – svarade Knut och stod qvar. Plötsligt dallrade genom luften en klingande ton, som snart efterföljdes af flera. – Det var illa af dig, Nils, att sjunga en sådan visa. – Jag har fått det vid bruket. – Af hvem? Simon tog fram specieriksdalern och visade den, utan att säga ett ord. Simon fick ofta vara med fadern och hjelpa honom, ty det var gubbens mening, att gossen i kommande dagar skulle förtjena sitt uppehälle på samma sätt; men det arbetet ville icke gå riktigt bra för Simon. – Hå, inte så länge se ’ n. – Men så kan det inte gå. I båten, som följde efter brudparets, sutto brudesvennerne och bland dem Nils, som Knut försonat sig med. gif hit! – ropade värden, en manhaftig soldat, och ville draga Knut med sig bort till bränvinsankaren, som låg på en sågbock utanför dörren. Simon sade ingenting och började att åter linda in fiolen i duken.