Hon hade just räckt mormor en tallrik med het mjölkvälling, som denna tagit mot, men när hon skulle placera den i sitt knä, kom hon därvid att spilla ut en del både på sig själf och på golfvet — hvarvid Ingeborg med snäsig röst utbrast: » Så ni sitter å bär er åt! » Det riktigt kostade på Nils att tiga. Och på samma gång han förargade sig öfver flickan, gjorde det h o n o m så innerligt ondt o m den gamla, då han såg. med hvilka skygga, bönfallande blickar hon tycktes vilja be den ovänliga dotterdottern om ursäkt. Men det var dock ej nu dessa blickar den unga flickan mötte, utan det var drängens allvarliga, ogillande ögonkast, som hon uppfångade, och hvari hon tydligen läste hans tankar. Därvid flög visserligen en mörk rodnad öfver hennes kinder, men en stolt föraktfull blick fjungade honom på samma gång till mötes ur de klara, blå ögonen, o c h ett spotskt drag krökte de mjuka läpparne. Då de slutat äta, gick hvar o c h en omedelbart till sitt arbete. Nils var den ende, som iakttog den fromma plägseden att tacka Gud för mat, hvarpå han med en lätt bugning först för husbonden och sedan för Ingeborg högt och tydligt uttalade sitt: » Tack så mycket för mat! » Icke heller denna gång erhöll han något svar. Häradsdomaren nickade blott kort och afspisande. » Hör du, min gosse, här i huset är det inte värdt att kasta bort några hälsningar å tack, inte, en får ändå aldrig igen dom. » Det var Per, som med en gäckande röst gaf Nils detta råd, så fort de kommo utom dörren. » I förstone jag kom hit, gjorde jag som du, gu ' bevars ', men j a g tröttna på ' t snart. En hund ska gå u hälsa å tacka å buga, utan att få höra så mycke ' som » smack » tebaks. » Han tröttnade dock icke, utan var sin föresats trogen att vara höflig och » iakttaga folkvett », o m också ingen låtsade märka det.