Utan monopol är detta emellertid över huvud taget icke möjligt, och det stöter dessutom uppenbarligen på stora svårigheter i fråga om kontrollen av att det billigare priset också verkligen kommer de fattigare tillgodo, liksom omvänt. Vad som nu senast har sagts om de olika monopolens förmåga att påverka prisbildningen har särskild tillämpning på vad som åtminstone under långliga tider har ansetts som. socialismens egentliga innebörd: den allmänna socialiseringen eller — med ett något trängre uttryck — den allmänna statsdriften, det allmänna som ensam företagare; jag skiljer ej i det följande på dessa nyanser. Det är nödvändigt att se detta system något mer i sömmarna, för att komma fram till en insikt om de stora nybildningar det här gäller att jämföra med det liberala systemet. I princip kan den allmänna socialiseringen så till vida bevara det liberala systemets kärna, som den kan ställa sig i tjänst hos ett fritt konsumtionsval lika mycket som fallet är med detta system. I så fall ser staten (eller det allmänna) i egenskap av företagare på samma sätt som den privata företagaren sin uppgift i att tjäna medborgarna eller konsumenterna; det åsyftas icke att inrikta deras efterfrågan åt något bestämt håll, utan detta förblir deras ensak. Däri ligger vidare, att det allmänna måste efterfråga produktionsfaktorer i just den proportion som möjliggör det skall slags produktion den fria efterfrågan föranleder. Så till vida är skillnaden mellan det liberala och det statssocialistiska systemet på sin höjd den som ligger på vad man kallar det dynamiska området: de två systemens förmåga och vilja att draga fördel av tekniska och organisatoriska förändringar, liksom på skillnad i planmässighet och förmåga att lära av gjorda misstag. Om man så vill är detta det viktigaste av allt; men det hör till de frågor där logiskt bindande bevisning icke når långt och där följaktligen erfarenheten utgör den enda användbara ledtråden — om ens den. Emellertid har den allmänna socialiseringen också ett ansikte som vänder sig åt andra sidan, åt produktionsmedlen, och där företer den en teoretisk olikhet mot liberalismen. Tänker man sig socialiseringen som verkligt allmän, så blir det nämligen endast en möjlighet kvar för produktionsmedlens ägare och bärare, nämligen att ställa sig i statens tjänst. Staten (eller det allmänna) får då vad man inom teorin brukar kalla ett allmänt528 ELI F. HECKSCHER köparmonopol och därmed en enorm förmåga att betala produktionsmedlens bärare vad den finner lämpligt.