Han gjorde det ej; men krutet har likväl stannat i bruk. Så är det ock med våra sanningar, hvilka väl må vara ringare än vi trodde, men icke dess mindre Iefva kvar. " Med " våra sanningar " menade Mickiewicz dem Towianski förkunnat, och till hvilka han själf hängifvef slutit sig. Med andra ord, " han trodde på idéerna mer än på människorna ", skrifver Sarrazin. I en af sina föreläsningar säger Mickiewicz • (1842): " Den högst utvecklade själen har gifvetvis till uppgift att leda människorna, som befinna sig på en lägre ståndpunkt. Han var född 1799. Jag tror, och allt kommer mig att tro, att de kristna folken alltmer komma att vandra mot Evangeliets fullbordan, och att dessa privilegierade sjä­ lar, som äro i stånd att i sig upptaga de gudomliga ingifvelserna, en gång skola bli kallade att fylla uppgifter, hvilka kanske ej i dag lämpa sig för samhällets nuvarande tillstånd. " — Och vid ett annat tillfälle (1843): " Mot allt förtryck, liksom mot allt annat ondt, ha vi blott ett botemedel: det är att i andanom upplyfta vårahjärtan så högt som möjligt, ända till exaltation, till vanvett, och att i denna ansats gripa idén, som vi behöfva. " Det polska folket, väl beredt för dylika förkunnelser, dels genom sina tunga lidan­ den, men också genom sitt lynnes särskilda patos och böjelse för det utomordentliga, del samlade sig nu med förnyad ödmjukhet och hängifven tro kring messiastanken och kring viljan a tt nå de högsta andliga höjder. " Hvarje människa, " skref Mickiewicz, " är skapad till en stor människa. Den som icke syftar till detta mål, arbetar icke på sin själs fräls­ ning. " Sublimiteten bief sålunda allas egen­ dom, en möjlighet öppen för enhvàr, ett re­ nande bad, som stod alla till buds.