De hade lämnat henne sin säng och själva lagt sig på golvet, och far hade gått till doktorn och skaffat henne droppar. Härpå gick gåskarlen, Dunfin och alla sex ungarna raka vägen in i gåskätten för att se i vilken ståt och härlighet den store vite hade levt, innan han gav sig i lag med vildgäss. Storån kastade blickarna åt väster. Vi ville just råka dig, Gråfjäll, för att rådgöra med dig om skogen. Hon ville inte längre stanna i Jämtland, där det inte fanns annat än ödegårdar. Därmed lyfte han vingarna och flög sin väg. Det var rätt, sade Klement, tog sin kniv och skar av snöret, som fängslade pysslingens händer. Nu såg parveln alldeles översiggiven ut. Då välte han det stora karet ner på isen, sprang själv efter och kröp in under det. De båda skogshöjderna låg vackert blåa och skimrade i morgonljuset, som om de vore täckta med guldslöjor, och slätten, som bara bredde ut den ena vinternakna åkern efter den andra, var i och för sig inte vackrare att se på än grå vadmal. Från vägen ledde en vacker björkalle ner till en gård, och han ställde genast kosan ditåt. När elden har brunnit en stund, kommer de vuxna och de gamla gående för att se på den. Och det märkvärdigaste var, att den tycktes ligga utbredd över ett spegelgolv, för under hålen och revorna i mattan framskimrade blankt och glänsande glas. Är du inte hemma här då? Och kom aldrig mer hit tillbaka, eljest får du med mig att göra! Han fann ett ställe, där Ottenby mur var så nedrasad, att han kunde klättra över den. Du ska aldrig mer behöva lämna den här gården. Det är inte roligt att tala om, att vi är så hjälplösa, sade nu den gamla tackan. Det var inte någon lätt sak att gå genom skogen klädd i tung päls, men prosten var en stark och härdad man och inte rädd för någon ansträngning. Den grep han raskt, sam intill stranden med den och lade den framför pojken. Den såg åt norr. Där har du Karr, sade Bataki till pojken. Men det hade hon inte behövt. Hon såg redan de stora uthusbyggnaderna, som låg skuggade av vackra träd, de liksom allt annat här på gården.