" Jag trodde att du hade stulit geväret och att det var bäst att inte ha det kvar. " Han sträckte fram handen igen. Den kvällen somnade han ögonblickligen och sov djupt och länge. Han behövde hjälp. Han försökte övertyga sig själv om att han inte gav upp därför att de andra skrattade åt honom utan därför att det var dumt. Den rutt han hade lagt upp åt sig var njurformad med den inre kurvan vid klyftan. De var långt borta. Sedan kom skottet, den orörliga björnen, det försiktiga smygandet fram mot bytet, den plötsliga häftiga rörelsen, skotten och björnramen som svepte genom luften. Det gjorde han, och hon tog emot chokladen med högra handen medan hon fortsatte att stryka brösten uppåt med den vänstra. Han hade en känsla av att han låg stilla en hel timme medan de båda isbjörnarna lunkade bort mot nordväst i långsamt sprutande moln av andedräkt som sedan gled ner mot honom. Hon tycktes tro att han var död. Rösten var matt men starkare. Det forsade in mellan de öppna käkarna och rann i en stråle från den hängande tungan. Sedan var de instängda av två björnar. Björnen brydde sig inte ens om att titta på dem. Nu var han framme bland isblocken där det fanns gott om gömställen. Då fick han ta reda på det själv. Sälen hade ryggen mot iskanten och slog vilt med simfötterna. Björnen vände på huvudet för att se på den skrikande gestalten som avtecknade sig mot himlen. Han hörde ett smackande från de slemmiga ytorna, och sedan kom en luftström och ett gnällande ljud. väntar vid min dörr. Skaffa sig dessa färdigheter för att visa att man var karl och sedan för att visa att man var karl springa, springa, springa till en plats där man måste utnyttja vad man lärt. Det var sent. Han gick runt södra änden av en lång skreva för att komma fram till vallen på ett ställe där isen var ojämn så att han kunde se utan att bli sedd. Han tänkte på kraften i slaget som hade lyft upp Joe och slängt ner honom för sluttningen. Hon var medveten om att hennes hals tedde sig lockande i det svaga ljuset och att hennes släta runda armar verkade mycket ömtåliga. Men själv ville hon inte ta i honom, och blotta tanken kom henne att rysa. Han låg tyst och stirrade i klipptaket där rimfrosten hade försvunnit på några ställen.