Han lät affärer och allt hvila, för att söka upp den, till hvilken han ansåg sig stå i så stor förbindelse. Nu tyckte sig Pehr vara den lyckligaste människa på jorden, för det han fått ett tillfälle att visa sin erkänsla. Pehr Anderson gjorde för Lidner under sitt vistande i hufvudstaden allt hvad hans tillgångar medgåfvo. Han afhjälpte de mest tryckande behofven, försåg familjen med det nödvändigaste af kläder och möbler och reste helt nöjd till sitt hem, medförande den glada öfvertygelsen, att det nog hädanefter, sedan den svåraste nöden blifvit lindrad, skulle lyckas Lidner att arbeta så, att familjen icke mer behöfde komma i samma sorgliga belägenhet. Några år därefter dog den stackars poeten. Han hade likväl hvarje pingstafton under denna tid erhållit ett bref från Pehr med inneliggande femtio rdr. Då Pehr Anderson fick veta, att Lidner aflidit den 4 Januari 1793 och att tillgångarna varit så knappa, att Bellman måst ’sjunga ihop penningar till begrafningen’, utropade han: “Hvarför underrättade man mig icke om hans död, så att jag med Lidners begrafning fått betala Bengts jacka och väst!“ Han gjorde det likväl genom att så länge han lefde hvarje pingstafton sända Lidners dotter femtio rdr. Sålunda förde Bengt Lidners goda hjärta välsignelse med sig efter hans död, om han också medan han lefde, genom sin svaga karakter var en källa till sorg för sig själf och de sina. Den af sin samtid misskände skalden blef likväl af eftervärlden hyllad så som hans snille förtjänade. Man gjorde då full rättvisa åt sångaren och förvånades öfver att dessa underbara toner så länge kunnat vara glömda. Lidners grafvård Nära femtio år hade förgått sedan Lidners stoft, ledsagadt af Bellman, nedlades i dess hvilorum på Adolf Fredriks kyrkogård, då Svenska Akademien lät prägla en minnespenning öfver den så länge förgätna skalden. På denna penning stodo dessa anmärkningsvärda ord: “I eftervärldens lof föryngrad.“ Något senare restes af samma Akademi ett enkelt monument på hans undangömda graf.