Här i Cuxhafen består jorden mest af äfja och lera och är sålunda ganska bördig. Nära, i Amrum, finnas många mullbärsträd af den hvita sorten planterade, som frodas excellent, hvilket jag omtalar för min vördade faders intresse för silkesodlingen. Dr Knoblauch, som gjort flera rön med dessa kräken, förklarar dem vara af ett särdeles kallt temperament, och väl kunna trifvas i norden. Tänk om vi kunde hafva mullbärsskog på Alstorpa och farbror Christians fabrique använda vår rudi materia. Här gäller den hvita svenska styfvern en Schilling och groschen sex öre, hvilket ger en liten vinst af 50 procent, välkommen nu då vi gå uppför Elben til den gamla riksoch hansestaden Hamburg. Jag skrifver vidare från Amsterdam och slutar med att bedia den Högste förläna mina dyraste Föräldrar under sina många bekymer och göromål stadig och jämn välmåga. Då uppfylles dens uppriktiga önskan som in i döden förblir Min Sötaste Fars ödmjuklydigste son Mathias Waldius. Bref från Mathias Waldius till sekreteraren i krigsexpeditionen Erland Hjelm. Briggen Frohe Jeanette 20 juni 1767. Ädel och högaktad herr Secreterare, min hjärtas vän och gynnare, och om jag får säga min egen Broder! Med treudd vresigt lyft i böljans djup Neptun Med Aeol i förbund mig ryckt från hem bygdsstranden. På kojens hårda brits och ej på ejderdun Jag hiskligt gungad förs ifrån den sälla stranden, Där väna Iris än sin fägrings tempel har Och du, Pylad, är kvar. O, Himel, Allmacht du, som vandrarns öde styr, Hvart hän du än mig för, på med ell’ mot gångs bölja Mitt hjärta evigt ömt, til Er i tankan flyr, När vågens svarta kam, vill lefnadsskeppet skölja. Och rosen, som i blom jag på min kosa ser, Jag plockar blott för Er.