I ett e-postmeddelande till mig före kursstart berättar läraren K-G att han inte har hunnit översätta allt material till engelska och han är medveten om att det kommer att bli en del ” språkliga kompromisser och improvisationer ”, som han uttrycker det. Grosjean, François, 2000: The bilingual ’ s language modes. Ämnet för det sagda hör inte hemma inom samtal i sak, utan fokuserar på undervisningen som sådan. Inte i något fall i materialet invänder de icke-svensktalande studenterna öppet mot att svenska används i procedurinriktade kontexter (se dock kapitel 7 om svenska i samtal i sak). Utgångspunkten är så kallade konstruerade värderingar (Potter &amp; Edwards 2001) om språk och språkbruk. Martin Naylor har översatt avhandlingens engelska sammanfattning och sammandrag. När han inkluderar utbytesstudenterna växlar han till kursspråket engelska genom att orientera sig mot också deras språkliga identiteter. Fråga till läraren i helklass. De har läst kurser tillsammans tidigare och har lång erfarenhet av undervisning i landet. Ett ytterligare 88 svenskspråkigt samtal har inslag av hybriditet på så vis att det inte entydigt har karaktär av samtal i sak eller procedurinriktat samtal: Läraren och en student diskuterar den kommande tentamen. Flera studenter i klassen skrattar när läraren byter språk. Frågan om kursernas makrokontext har aktualiserats allt mer under arbetet och jag vill, så här mot slutet av avhandlingen, ge en kompletterande tolkningsram till den institutionella och samhälleliga kontext som skisserats i kapitel 4. Omkring hälften av studenterna som började ett masterprogram i Sverige år 2007 var utländska, hälften svenska (Utländska studenter i Sverige 2008:7). I: Language, discourse and social psychology, ed. I episoden orienterar sig Elin själv mot engelska som det förväntade språkvalet för samtalet. Genom att växla språk beroende på vem hon tilltalar orienterar sig Elin mot deltagarens uppvisade språkkunskaper och språkliga identiteter. Utbytesstudenter från engelsktalande områden betraktas som rättesnöre och norm för engelska språket, svenskspråkiga studenter som medelbra och övriga utbytesstudenter som rentutav dåliga på engelska. Det blir ” oartigt ” (jfr delkapitel 7.3) och i längden ohållbart att tala svenska. För att samarbetet i den grupp som läraren placerat dem i ska fungera måste de svenskspråkiga studenterna i princip tala engelska.