Och medan samtalets vågor ett ögonblick stillnade ut steg han in i salen, med kappan över armen, blond, smärt, apostlalik. med ett ut­ tryck av frid över sitt besjälade an­ sikte. Han hörde på sätt och vis till fa­ miljen. I den stora, församlingen, där så få kände varandra, var han känd av alla. Då han kom första gången med ritualboken i fickan och prästkappan över armen för att döpa den förstfödde, var han endast en ung komminister, ännu obekant, men därför icke mindre efterlängtad. Han vann genast allas hjärtan. Den unga modern lade med förtroen­ de sin förstfödde i hans armar. Bar­ nets späda skrik förmådde icke störa aktens fridfulla prägel; ooh när han efter begjutningen skyndsamt och varligt förde dopklädet över den lilla f juniga hjässan och därpå överräckte den i Kristi församling ny upp tagne lille medlemmen åt modern med en öm odh beskyddande rörelse, stod o faddrarnas ögon fulla av tårar. Och då han sedan vände sig till dem och påminde om deras förpliktelser mot detta barn. kände de sig beredda att offra, allt för dess välfärd. Hittills hade emellertid faddrarnas .sinnelag i detta avseende aldrig be­ hövt attprövas. I den lilla ämbetsmannafamiljeii förflöto åren utan andra förändringar än en nyan länds gälla skrik. Detta skrik lät höra sig ungefär vartannat år. och unge­ fär vartannat år uppvaktades även komministern på sitt ämbetsrum av den alltid lika lycklige fadern. Fem gånger infann sig denne på ämbets­ rummet, och fem gånger stod kom­ ministern framför den rosiga dop­ funten i det lilla blomstersmyokade förmaket och invigde ättling efteç ättling till Kristi församling. Därpå inträdde en lång paus. Föräldrarna hälsade en och annan gång sin pastor på kyrkoplansgången, och denna hälsning var alltid en händelse. — Han minns oss ännu, sade fa­ dern, fastän det var så längesedan han var hemma .. — • Det var då han döpte Torsten, svarade modern, det blir nu fyra. år till juli. Och så hälsade de och räknade för varje gång, huru längesedan det var sedan sista gången. S Och åren gingo. På sjätte året efter sista dopet ficlk fadern ånyo besöka ämbetsrummet,« ty den äldste var i konfirmationsåldtern.