Höghet », svarade handtverkaren, som låtsade sig hafva hört hertigen beklaga sig öfver sin penningebrist. Hofcirkeln stod på något afstånd, under vördnadsfull tystnad, i en halfrundel. Han lofvade, och de tre, som stigit ur vagnen, fortsatte nu sin väg till fots. – «Det är besynnerligt« – tog hertigen af Östergöthland till ordet – «att finska adeln är missbelåten med Gustafs spira. – «Nå, min kära Matts, du hörs ej af, enligt vår öfverenskommelse ?« Mottagningen och enskildheterna af det långa, lifliga samtalet mellan konungen, hertigen och Schweitzaren fordra ingen särskild beskrifning. O, att öfvermåttet af min sonliga kärlek och uppmärksamhet kunde godtgöra hvad mina äldre bröder felat! » Den, som sade en dumhet eller en misslyckad qvickhet, nödgades, i stället för vin, dricka en flaska vatten. Det mest beundransvärda af alltsammans är, att denna fullständiga tillintetgörelse af fördomar och samhällsskillnader, att detta jemnande af det kantiga försiggår utan buller, utan maktspråk, utan förtrytelse, och att till och med den trångbröstade rangen finner sig väl deraf, emedan, då den förlorat sin enstaka samhällshöjd, den dithörande andtäppan tillika försvunnit. «Kejsarn sitter der på krogen «Hela dagen trogen. Läkaren och bigtfadern hafva alldeles samma pligt att icke yppa hvad dem anförtros. Drottningen blef både öfverraskad och bestört öfver svaret. Plommenfelt tog af sitt finger en diamantsring och ritade under den förra inskriften orden: «Han har varit; men nu: den förste bedragaren.« Fersen skildes med djup rörelse från honom. Fersen och Armfelt satte sig på främsta bänken; konungen och Essen bakom. Nästa gång det blåses i riksdagstrumpeten, flyttar jag från Ålhult till Blasieholmen. Historiskt. Vid Prinsessan Hedvig Elisabeth Charlottas intåg i Stockholm den 7 Juli 1774. I detsamma öppnades dörren af konungens hofkansler, hedrad med det höga uppdraget att bemästra sig den aflidnes papper.