Bäst vi sutto i vår stillhet, och just voro i begrepp att resa hem till staden, hvar och en till sitt, få vi höra i nästa rum ett förfärligt skrik. Tant Ulla brukade besöka gubben ett par gånger hvarje år, och ville nu icke försumma tillfället att göra det, helst hon kände med sig, att en dag nalkades, då sådant ej vidare blef för henne möjligt. – «Nå, så gå då en medelväg – fortfar att vara vänlig emot henne – kanske skall den lugna vänskapens känsla efterträda den passionerade kärlekens. » Den långe med näsan blef litet förstämd, då han satte sig in i myladis tankegång, och Gud vet hvad för påfågelsreflexioner han gjorde, då han genom binoklern kastade en flyktig blick på sina smala vador, men troligen anställde han en mindre behaglig jemförelse, och då hans fantasi nu kombinerade allt detta med milords goda tillgång på guinéer, och beduinernas lystnad efter sådana, så vore det ej underligt, om hos honom skulle uppstått en liten fruktan att mista sin kondition. – «Men är det icke en stor egenskap hos menniskan, just den att kunna binda stormen? » «Jo det är vackert, » sade en morgon öfverstinnan, i det hon kom in i Celestines rum med tvenne bref i handen. Till och med öfverstens uppsyn mulnade något härvid, ty äfven han hade förut emellanåt skrattat så hjertligt, att hela hans feta person skakade. Ännu en blick – åh, förtjusande! Väl är det ej just så vanligt att hos Engelsmännen träffa mycken belefvenhet, men de hafva dock i allmänhet en viss savoir faire som utgör ett slags surrogat för den finare turnyren. Stormen i tutti hade lagt sig. Han yrkade att det vore hans rättighet att få se hvad hans hustru skref, men Nanna förblef bestämd i sitt vägrande, och ehuru hon darrade af fruktan, att Stellans vrede på ett mera våldsamt sätt skulle bryta ut, lät hon dock ej deraf hindra sig att hoplägga och försegla brefvet, hvilket hon stoppade hos sig, och gick ut för att lemna Hellman. Hos oss deremot uppenbara de sig som tvenne olika fenomener, det senare utvecklande sig ur det förra.