Mot slutet, de allra sista dygnen-timmarna då peroral medicinering t ex mot smärta inte längre var det mest adekvata, användes ofta en enkel batteridriven spruta för parenteral infusion (Dartec-pump). Sollentuna kommun, som har ca 55 000 invånare, ligger strax utanför Stockholm och har två stora akutsjukhus inom 15 minuters resväg. Vår strävan inom den palliativa hemsjukvården är att skapa möjligheter för patienter som vill dö hemma att få göra detta med tillgång till god medicinsk vård och omvårdnad. Jämförelse mellan patienter som avlidit hemma (I) respektive överförts till hospis och avlidit där (II). Denna siffra är sannolikt något » falskt » hög, eftersom verksamheten under det första halvåret skilde sig något från den nuvarande. Teamet har en samordnande roll runt patienten, och regelbundna kontakter sker med onkologklinik och med smärtklinik. Personalutbildningen kommer också att inriktas på ökade insikter i psykologiskt stöd, och vi har sökt projektpengar för att kunna knyta en kurator till teamet. Den andra avgörande skillnaden var familjesamtycke till vården i hemmet och ibland även patientens inställning. Framför allt gällde det patienter med demens eller kraftig kognitiv påverkan av hjärntumörer där övervakningsbehovet blev så stort att det inte var möjligt att upprätthålla säkerheten hemma (Tabell III). Många patienter har just fått sin diagnos och är fortfarande i en starkt förnekande fas vid inskrivningen och har inte börjat reflektera över sin förestående död. När det gäller patienter som överfördes till hospis var anhörigstödet svagare. När det handlar om att hjälpa och stötta familjen finns en hel del kvar att göra. Frivillighet var en viktig faktor för framgångsrik vård. » Patienter har alltid vårdats och dött hemma. I dagens läge blir patienterna ofta kvar onödigt länge på akutkliniken och ibland med helt inadekvata åtgärder, eftersom denna typ av speciella palliativa platser saknas. Då den användes var gränsen för tillfredsställande smärtbehandling 3, annars var kriteriet att patienten själv ansåg smärtnivån acceptabel. Dessa erfarenheter verkar dock bekräftas; vi fann en liten skillnad mellan ensamstående och sammanboende, men den stora skiljelinjen gick ändå mellan dem som hade någon form av socialt stöd och dem som var helt hänvisade till vårdteamen. Kravet på vad som är en acceptabel miljö är naturligtvis mycket varierande.