Så unga att de icke haft råd att skaffa sig en egen radio, men dock icke yngre än att deras hjärtan redan börjat tala. Och jag upptäckte snart för vem dessa unga hjärtan talade. Det var för en röst. En radioröst. En hallå- manjs röst. Tag vågar inte säga, vilken av hallåmännen, som härmed åsyftas. För allmänheten finns det ju minst en fyra à fem stycken. Men för dem fannis det blott En. De sut-to hela kvällen med lurarna för öronen och lyssnade tåligt på det ena numret efter det andra. — icke för numrens skull, idet förstod jag snart, utan för det mm kom emellan dem. Rösten nämligen — deras idols röst. — O, viskade den ena, är han icke så förtjusande, att Den andras ansikte • endast sken. Förklarat. — Att det bara finns en männi­ ska, som kan tala så bedårande, kom det vid nästa paus. — Han måste vara mörk. sade den ena, mörk ocih lång och väldigt stilig. — Det tror inte jag, svarade den andra. Jag tror att han är ljus och blåögd och lik Gustaf ITT. O. Gustaf ITT, vet du någon stiligare kung i hela svenska historien! av den 27 juni 1924 skola för m yndling i bank, mottagas till vård och förv Klumpar sig icke @ en fotografilåda på Kungsgatan, som jag gick och tittade på varenda dag en hel termin i den fasta övertygel­ sen: Han eller ingen! Och när por­ trättet en sommardag mellan termi­ nerna var borttaget nr lådan och där­ med alla spår till det okända origi­ nalet för alltid avlägsnat, gick jag hem och satte mig på en hattask i en garderob och grät bittert. Men det var ändå ett porträtt! — Godnatt, du underbaraste bland människor! hör jag en flickf ört just röst därinifrån. — • Godnatt, mitt hjärtas kung! vidtar högtidligt en annan. Och kort därpå stå två mycket unga, bobbade damer, med raka ben under veckade kjolar framför mig. — O, vad fröken är lycklig som har sin egen radio och får höra hans röst varje kväll, säger den ena suc­ kande. — Tror inte fröken att han är lång och mörk och väldigt stilig? frågar den andra.