Visst inte, sade fader Sverko, som hade tagit av sig glasögonen igen och ännu en gång lutade sig ner över brunnshålet, denna gång djupare ner än vi andra, och prästen började härma en padda, kvack, kvack svarade ekot ur brunnen, men paddan varken svarade eller rörde sig och också signor Antonio hade på nytt lutat sig över kanten på brunnen, nästan lika djupt ner som prästen, och hans hustru tog ett plötsligt steg tillbaka från den, Toni, sade signora Nina strängt och vände sig sedan till prästen, min man är svårt sjuk och får så lätt svindel, sade hon, och för fader Sverko började hon förklara att hennes man inte hade velat lämna Pisa den där gången utan att först ha varit uppe i tornet, för utsiktens skull, sade signora Nina, men att han på vägen upp i tornet fått svindel och nästan svimmat, det var värmen, sade signor Antonio, halvvägs upp i tornet svimmade min man så att vi blev tvungna att ringa efter ambulans, sade hans hustru, jag var visst uppe i tornet, sade hennes man, nej, du vågade inte, sade signora Nina, men hennes man protesterade, jag vågade visst, inte allra högst upp, sade hans hustru, det vågade du inte, och fader Sverko hade börjat putsa sina glasögon mot sutanen igen. Ja, jag vet, sade han. Jag ser saken helt annorlunda. vud, denna svåra stund då besvikelsen ännu inte skaffat sig en hård och ogenomtränglig hud, men kanske var han inte ens besviken, besvikelse är något människor som Dimitrij inte kan tillåta sig, i alla fall inte särskilt länge. De hundra miljonerna verkade överstiga signor Antonios krafter och i mörkret hördes hur han kämpade för att få luft, och trots att en sval aftonbris nu genom den öppna porten började fylla huset var hans vita nylonskjorta alldeles genomblöt och genomskinlig. Det var en kvinnas röst i telefonen. Kan jag stiga på, frågade Dimitrij. Du måste Står mitt hus kvar därute, viskade han. Buba, hör du vad han säger, skitprat, så dum är han kanske ändå inte Det är ingenting att bry sig om, sade min man och harklade sig, och kanske hade ögonblicket nu kommit för honom att tala om varför vi var där på besök och helt oanmälda, men genast stängde han munnen igen. Ni måste verkligen ta er samman.