Af urminnes nedgrafwen skatt, bottnfynd, eller annat slijkt, ther ingen är ägande till, tage konunger halfft, och halfft then som hitte. Om strandwrak och skipsfynd urskils i Siölagen och Siöskadebalken. Hitter någor sådan gammal skatt, gammalt mynt, guld, silfwer, koppar, metall, eller andra konststycken; tå äger han konungen sin lott till salu hembiuda, eller hafwi then förwärkat. Hittar man driftefä, taman häst, eller sto, eller taman oxe, ko, fåår, geet, eller hwad fä thet är som nyttias kan; behålle thet hoos sig, och låte lysa, och tage lysninga wittne. Hitte han thet utom häradet eller staden: tå skall han thet föra till nästa by eller stad, och nedersättia, och lysa låta. Med häst, stoo, oxe må man yrkia och andre sina tarfwer göra, och ärende sina fara inom häradet och staden, och ej utom, sedan lag-lyst är. Giör thet någor förr, böte tre daler. Kommer then som mist hafwer sedan lyst är, och lagligen widerkännes: tage sitt åter utan lösn. Nu är skiälig misstanka mot then som säger sig hittat hafwa; tå skall han sig urtiufwa göra med lysninga witnom och sielf sins ede, att han thet fä eij af illwillia och list, utan som rätt driftfä uptog. Kommer han eij innan natt och åhr, som rätter ägande är; tå äger han fä som hitte inom häradet eller staden. Är thet utom häradet eller staden: tage han tå halfft och halfft then som fä gömt och wårdat hafwer. Wari samma lag om otamt fä, som eij nyttias eller brukas kan; doch niute then som hitte, så och then som gömde och wårdade, foderlön och all annan kostnad, effter mätzmanna ordom. Hitter man bij å annars ägor, och eij lysa låter, utan borttager; gånge therom som om annan tiufnad.