Au revoir, monsieur, och tack. " Det var från monsieur Caux, poliskommissarien. Jag hörde inte på. " " Det var bra ", sa greven torrt. Poirot skakade på huvudet. Van Aldin nickade. Katherine stod några ögonblick på perrongen och såg sig villrådigt omkring, men sedan kom en ljus ung man fram till henne och sa lite tveksamt: Sådan var Katherines avfärd från St. Mary Mead. Utom monsieur Carrège, kommissarien och Van Aldin fanns det en person till i rummet. " Ja? " " Om juvelerna hade bytt ägare i Nice skulle monsieur Papopolous ha hört talas om det, sa jag till mig själv ", fortsatte Poirot långsamt och det var tydligt att han valde sina ord med omsorg. " Kan jag hjälpa dig med något? " " Jag vet mer än ni tror, mademoiselle ", sa han lugnt. Skilsmässan kommer att gå igenom utan vidare. " Och nu har du träffat honom igen trots allt jag sagt dig. " Men han har nog mött sin överman i Hercule Poirot. " Efter ett par minuter gick de bort till de båda andra. Den lille mannen hade utan tvivel gjort ett starkt intryck på dem. De kom fulla av hopp och för det mesta gav de sig iväg gråtande. Han tog upp ur fickan samma ask som han hade visat Van Aldin i Cannes, öppnade den, plockade ut rubinerna och sköt dem över bordet till Papopolous. " Ja ", sa Poirot fundersamt, " ja, det kan jag tänka mig. " " I min tvåsitsiga sportbil. " Hennes ögon lyste fortfarande av ilska och beslutsamhet. " Det här är från polisen i Nice. Jag behöver väl knappast tala om för er att de där människorna inte kan göra några som helst anspråk på förmögenheten och att om de försöker få testamentet ogiltigförklarat så kommer ingen domstol att stödja dem. " Hon tittade längs korridoren strax innan tåget kom till Lyon och hon såg monsieur Kettering gå in i sin frus kupé. " Var det troligt att en person med Derek Ketterings temperament kunde begå en sådan handling? Madame Kettering tänkte själv just gå ut och hade säkert tagit på sig pälsen för den skull, eller hur? " " Jag vet inte jag vet inte.