»Nog har väl mamma förstått, att jag i torsdags blev litet förargad över att mamma hade försökt att skilja mig och min fästmö från varandra. Jag hade aldrig kunnat tro, att min lilla mamma skulle kunna vara så grym emot mig. Jag blev så ledsen, att jag for min väg utan att vilja återse mamma.» Överstinnan låg lika stilla. Karl-Artur kunde inte märka minsta spår till vrede eller missnöje. Systern däremot tycktes bli mer och mer orolig. Hon smög sig närmare, och bakom sänggaveln gav hon honom ett hårt nyp i armen. Han begrep nog vad hon menade, men han var så säker om att han bättre än Jaquette förstod sig på hur överstinnan skulle tas, att han gick på som förut. »Ja, mamma», sade han, »när jag skildes från pappa i fredags morse, försäkrade jag honom, att jag aldrig mer skulle komma inom dessa väggar. Men nu är jag här i alla fall. Jag undrar allt om den klokaste frun i Karlstad kan förstå varför jag är kommen.» Här gjorde han ett uppehåll. Han var säker om att när han hade sagt så mycket, skulle modern fortsätta av sig själv. Men det gjorde hon inte. Hon drog sig bara litet högre upp på kudden och höll ögonen fästa på honom så ihärdigt, att han nästan tyckte, att det var plågsamt Han kunde inte låta bli att undra om moderns förstånd hade blivit försvagat genom sjukdomen. Hon brukade väl kunna tyda halvkvädna visor. Men när hon nu inte gjorde det, så blev han tvungen att fortsätta. »Det var verkligen min mening att aldrig återse mamma, men då jag nämnde detta för en väninna, frågade hon mig om det inte var mamma, som begärde, att man skulle be om ursäkt för varje den minsta förseelse, och så undrade hon om inte mamma också själv ...» Längre kom han inte. Jaquette avbröt honom än en gång. Hon riktigt skakade honom i armen. Med detsamma bröt överstinnan den långa tystnaden. »Nej, stör honom inte, Jaquette», sade hon, »låt honom fortsätta!» När modern sade dessa ord, genomfors KarlArtur av en liten aning, att hon inte var alldeles nöjd med honom, men han sköt den åt sidan. Inte var det möjligt, att hon fann honom hård och kärlekslös. Han hade ju tagit på saken så lekfullt och lätt. Hon kunde inte begära större skonsamhet.