För de mindre verken räcker däremot alltid ettdera och betyder då, att diktarn icke kunnat lägga en tum till sin växt, och alltså icke andligen nått öfver den begränsning formlerna uttrycka. Hvilkendera han blifvit hängande i, som Absalon i sitt hår, är i så fall tämligen likgiltigt, men för min del föredrar jag en liten verklighetsdiktare framför en liten romantiker. Skillnaden mellan dem är, att den ene, när han diktar, väger sina ord med frågan: »Är detta sanning?» medan den andre brukar pröfvostenen: »Låter det bra?» Den ene skrifver åtminstone ärligt hvad han tror och vet och vill. Det är alltid något, på den vägen finns utvecklingsmöjligheter, och i hvarje fall är mannen en redbar andens arbetare. Den andre skrifver hvad han tycker klingar vackert. Det blir meningslöst i längden. Mer och mer kommer han bort från, hvad han själf från början kanske hade på hjärtat, men på den vägen finns inga utvecklingsmöjligheter, och han blir med naturnödvändighet en andens gycklare, som kvintillerar klangfullt oförnuft till allmänhetens förnöjande. Detta är, enligt min innersta mening och öfvertygelse, just faran, som hotar nutidsromantiken här hemma. Det är icke fråga om annat, än att den bragt oss och säkert ännu kommer att bringa oss verk af värde, storhet och resning. De stå och komma alltid att stå på sanningens grund. Men tecknen tyda redan på återvändande, sträfvan efter skönhet utan sanning och framgång i stället för djuplek. Inom kort skola vi kanske vara inne i ett nytt skede af utvärtes konst, klingande tomhet, vackert ordpolerade skal, innehållande litet af luften kring tidsidealen – allt hvad vi i ungdomen drogo ut att bekämpa. Utvecklingens – som vi hoppas – uppåt stigande spiral skall då ha fullbordat en ny vindling. Cirkeln skall till synes ha slutit sig och resultatet af en sällsynt rik och vacker vitter blomstring tyckas oss likna det eviga resultatet af maskrosens växt och blomstring – fjunkronan, Parole de chevalier, ljugkonstens sinnebild. Är dikt då ingenting annat och högre? Min ungdoms hela längtan snyftar: Jo. Men tiden skriar: Nej.