På vägen hem till Pembrokes college passerade de Magdalene College där Uppsalaförfattaren Lars Gustafsson i mitten på 50-talet studerade filosofi för Gilbert Ryle, författaren till » The Concept of Mind », en av de böcker som lärt Wiberg mycket om vårt » inre landskap ». Så länge boken fanns i ett ofullbordat skick skulle han inte dö. Från sitt förstaklassfönster såg han ut över ett vårgrönskande landskap. Wiberg minns hur ett glädjande budskap i ett slag sköljde bort modlöst svårmod. Wibergs tes var att kroppen kunde ses som biologi men även som upplevelse. Wiberg uppskattade Ryle mest för att han punkterat Descartes ' myt att det fanns en kropp och en själ. Nils Wiberg var nöjd med sitt liv och hoppades att få dö innan smärtorna helt tog överhand. I landskapets periferi försökte han finna en positiv tuva. Vad som blir kvar är ting som antecknas i bouppteckningen, ofta till ett lågt värde, och minnesbilder av den då levande hos närstående och vänner. Smärtorna uppfyller hela hans sinne och han kan inte tänka på annat än hur ont det gör. Vem vill vara en cancer, en klump tokiga celler som bara växer och växer och till sist svälter ut honom. När lite glödande kol återstår brukar Wiberg lägga ett vedträ med nävern nedåt och se om lågorna slår upp igen. Han ville inte vara till besvär. Telefonsamtalen från barnen allt kortare. Det kändes skönt att han klarat av dagens sammanträde - det sista av sitt slag i hans liv. Strax spred sig den vanliga känslan av gott humör. Det inre landskapet har dimensioner men är också rymdlöst. Som bakgrund till en skildring av smärta har den däremot sin plats. Landskapet fylls av nuet med dess föreställningar, rädslor, förväntningar, tankar och minnesfragment. Han har prövat på hela skalan från klådan som i rivningsögonblicken kan nå känslan av vällust till skelettmetastassmärtan där den växande tumören obönhörligt tränger ut mot den nervgenomsatta benhinnan och lämnar honom hjälplös. Smärtbefrielse medför ren eufori och Wiberg vill hjula runt i bostaden i ren glädje. Brasans språk är också värme och lukter. Smärtorna medger att han bläddrar i en kvällstidning. Sista våren och säkert sista sommaren. Livet var en gnistrande färd mellan två mörker. Den sista hösten hade han redan upplevt. » Det finns så många liv.