När jag jiimför niitidens barn och nziu tids, niilste jag i ett fall prisa de förra lyckliga. Inte för de oskrapade smörg8sariia, de oriiknade äggen, biflstekarna och andra för vGra bariigommm okanda 1ackerhet.er - ty jag tror nu ej att biffstekar och agg s k a p en miinniskns lycka, knappast hennes liiilsa - utan fiii. alla tillfiillen till utomhiisnöjen, som erbjudas iiugcloriien. J a g liar niiiniit Atskilliga främmande ord, som nu hvarencla unge p&amp; fem ar fijrstgr, men som man förr i viirlclen måste leta efter i:. diktiontiren. fik att f5 förklaring pi %; till dessa kan jag lagga orden sport och itlsott. Lyckliga nutidsbarn med edra kalkar och sparkstöttingar, skriilskor och skidor, för att ej tala om lawn-tennis och velocipeder! Hrad hade vi i stället? Jo, en kalke fanns nog i hvarje vii1 konditioneracl f: imilj, och t.dl och med smii flickor briikade frekventera l~alkliackcii vid Karl den trettondes torg eller nabon fredligare l~atrke vid en bakgata, men skridskosport var ensamt gossariiii fijrbehiillet. Annan utesport existerade helt enkelt inte. J a g tror aldrig jag haft ett par skridskor på min fot. Och det ar lätt förklarligt. Iivilken förstiiiidig. mamma skulle velat skicka ut sina srng itiittrar till de för hela allmanheten öppna skridskobanorna, iippskottade på Niilartorget eller invid Grefbron, dar man var utsatt för gatpojlrars krokben och Itniiffar och måste triingas med allt möjligt patrask: ' Nej, den kvinliga ungdomen och idrottslekw hade ingenting med hvarandra gemensamt. Vi vor0 inte darför nigra st~iggrisur. Så snart Iikorna vor0 lästa bar det af, i torgets, dar det tnmlacles om i ystra lekar.