Ja, så skynda, så borra din duniga kind till mitt bröst för att höra d e s s slag, för att jollra därvid g e n o m duggfall och ' nd intill dag — intill dag! V1 S å prasslar det gång efter annan, och starrgräset vänder sig o m. Och det lider mot dag, och det rodnar väl snart öfver klitternas färglösa snår, och all världen skall ljusna så bittert och bart, när jag går — när jag går. Jag väntar vid grinden åt hafvet, där mareld på dyningen går, och snart är mitt hjärta begrafvet och snärjdt under hafsnattens hår — under hafsnattens bår. M e n att vänta förgäfves, åt natten förrådd, kom ihåg — det är kärlek i nöd, ty där spirar på djupet den slemmiga brodd, s o m ger död —. Min väntan är sugande dvala och böljande lif utan form. den kärlek, hvars röst jag hör tala, är mest s o m en snyftande storm — s o m en snyftande storm. o m ej biktade nu! Är det d u? O du — kiskt och romerskt. Ja, så står det i Livius. I Iduns Modellkatalog tSSZ * — 537 — (Forts.) 60. ^&gt;ar £) affsfröms &lt;sijfa år. TlnfecRningar från minnet ocf) ur fjans korrespondens. " H. — Melodi? — Morgens! " Jo, de kunna ej sjunga. Så är d e t! — F y tusan! " slut.) o. s. v. " O. B. Men publiken?? s.) H. " Förb. K l. klagar H. " W. Mitt första författarskap. S. HUGO ÖBERG. NY DAG. Vinden väcker sakta trädens blad, morgonsval och len. Det droppar guld från kronorna. Luften är full af fåglalåt. Morgondoften stiger från ängarna, daggigt våt. Folket vaknar i gårdarna. Pelarrak emot skyn stiger röken från husen nere i den lummiga byn. THEODOR TUFVESSON. m. Sveriges kvinnor? Simning 300 meter.