flottan ruttnar ner utanför Karlskrona; riksens ständer behandlas som en sockenstämma, rikets råd rekryteras med underlöjtnanter, slottskapellet ett jesuiterkollegium och konungaborgen ett horehus... (Paus). DE LA GARDIE. Alltså: någonting måste göras! OXENSTJERNA. Ja! (Paus). DE LA GARDIE. Ständerna ha velat gifta bort drottningen! OXENSTJERNA. Ja, med pfalzaren Carl Gustaf, men det vill inte vi. DE LA GARDIE. Såå? OXENSTJERNA. Carl Gustaf är krigare och skall sköta krig, men är icke statsman att sköta stat. För öfrigt, vi vill icke ha Pfalzare, när vi ha Vasar! DE LA GARDIE. Ha vi Vasar? OXENSTJERNA. Ja, i Polen! DE LA GARDIE. Det är sant Men Carl Gustaf har vänner! OXENSTJERNA. Mera fiender! DE LA GARDIE. Ett visst parti har velat råda bot genom att inskränka konungamakten! OXENSTJERNA. Det är mitt parti! DE LA GARDIE (glad förvåning). Och Cromwells! OXENSTJERNA. Jaha, Cromwells Känner Ni till Cromwell? DE LA GARDIE. Nej, inte vidare! Han lär ha halshuggit sin konung! OXENSTJERNA (mörknar och retirerar). Lär han Det var för öfrigt icke hans vackra bragd! (Paus). ... Tänk, De la Gardie de fem millionerna vi fått i vestfaliska fredslutet äro försvunna. DE LA GARDIE. Försvunna? OXENSTJERNA. Stulna! 221