Ja, trefnad följe brudpar åt På hela deras lefnadsstråt! Brudgummen och bruden Uti högtidsskruden Äro så glada till hjerta och själ. Alltid dem önskas må väl. Skål för vårt brudpar och hela dess slägt! Skål för välgörare, skål för vänner i festlig drägt! Gamle Ola Jute, Olof Hansson i Jutagård, gaf ganska högljudt sitt bifall tillkänna. Dylika verser begrep han bäst. Sonen Pers qväde var ganska lustigt och väckte rätt mycken munterhet. Jag upptecknade äfven detta. Till Anna Halling. Som »däga» du »krossat» Atlanten, Som »missa» du vände tillbaks. Amerika gaf dig väl slanten, Men var dig dock aldrig till lags. Till »tjammen» härhemma i Sweden Du längtat från dag och till dag Och derföre ock härförleden Du slet dig ur »jänkarnas» lag. Ja, »jänkarna» äro väl rika, Men icke på hjertlagets gull, Ty blott efter dollrar de fika, Och aldrig de lystna’n få full. Ja, lefve det stora Amer’ka, Der »monniar» sjava en kan, Dit vilja vi alla oss lerka, Men vända, så snart som vi kan. Sålunda voro vi här på bröllopet ej mindre än trenne »trubadurer» församlade, och bifall saknades ej för någon. Det gladde mig dock, att patron Bovén sjelf serskildt till mig yttrade sig i mycket smickrande ordalag öfver mitt, som han uttryckte sig, »ovanligt poetiska bidrag till dagens festlighet». FEMTE KAPITLET. Nytt skolhus i Glimminge. Till följe af de svårigheter, som oupphörligt voro förenade med anskaffandet af lämpliga lokaler för skolan, under dess ambulering i de skilda rotarne, gjorde sig behofvet af ett skolhus i församlingen allt mer och mer gällande. Att få inflytta och få verka i ett serskildt för skolan afsedt hus, som ju på samma gång blef ett hem för läraren, var naturligtvis min allra högsta önskan.