Om ock människor voro vänliga och snälla mot henne – ingen älskade henne dock – ock om hon än värderade många bland dem – för ingen kunde hon just känna en sådan sympati, som kunnat fylla den inre tomheten i hennes känslolif. Hon var en det öfverlagda lugnets och själfbehärskningens kvinna och lät sig aldrig ryckas upp till en hastigt uppflammande ifver, utan beräknade följdriktigt orsak och verkan, innan hon gaf sitt bifall. Och just då solen rann upp, förlossades den frigjorda, segervissa anden ur den brutna bojan och lämnade efter sig ett förklaradt leende på det infallna ansiktet, som burit syndens märken, men som nu åter » såg bra ut ». Jag tog med mig något sådant, som passar för sjuka, och som du icke får neka att ta ’ emot, fast du blef stött på mig », sade hon med rörande ömhet i rösten. Några små trefliga saker från främmande land hade Arvid Bäckdal lyckats få med sig hem till julgåfvor åt sina kära. Det prasslade lätt i snön. Och nu hade den dagen ändtligen kommit. For han nu som ett spån på det stora världshafvet – eller hade han redan funnit sin graf i dess hemska djup? » Och se, Herrens ängel kom vid honom och sade till honom: Statt upp och ät, ty du hafver en lång väg framför dig! » Och han såg sig om, och se, vid hans hufvudgärd låg ett glödbakadt bröd och där stod en kanna med vatten. Men kanske är det det trolska månskenet, som gör, att allt får ett så romantiskt utseende. Gunnel läste ett kapitel i bibeln, Judit med flera sjöngo några kära hemlandssånger, och Nanna föreläste ett par missionsberättelser. O store Gud, när jag den värld beskådar, Som du har skapat med ditt allmaktsord, Hur där din visdom leder lifvets trådar, Och alla väsen mättas vid ditt bord; Då brister själen ut i lofsångs ljud: O store Gud! Men grannens har sin hemma, förstås – bara den stackar ’ n inte toge in så mycket vatten » » Nej, stanna – säg mig, hvar hon finns – hvar jag kan träffa henne! Att din far köpte Hedeberga, kan jag aldrig se annat än som en Guds skickelse.