De vänta mig dernere i djupet Böljorna uppstämma sina jubel för min ankomst till Neckens perlsal. ... Jag kommer ... jag kommer! – Först måste jag dock se det verk fullbordadt, hvarmed jag så dyrt köpt mig inträde till er Och sedan ... är min förlossningstimma inne, då jag hos er får hvila och frid. ... Hvila jag hvila (Han uppstiger, och vändande sig åt Theaterns högra sida, betraktar han afrättsplatsen, bortåt Landsvägen, inne i skogen.) Ja jag har i natt hvilat på det ställe, der deras kroppar i dag ska kläda stegel och hjul (visande med handen inåt.) Det var länge sedan sömnen så välgörande tillyckte mina ögon som der! Invid Schavotten beredde jag mitt läger, ... och vissheten, att inom få timmar, dödsoffren vid pater-noster-skären, der skulle försonas med brottslingarnes blod, vaggade mig i de ljufva drömmar, som sedan min första barndom aldrig hugsvalat min lidande själ. O, J de mördades andar hvilkas dödsskrän den blodiga natten, under långa år gnisslat i mina öron i dag ska edra bleka vålnader, der, på denna kulle förnimma, huru hämnaren slutligen åt er beredt vedergällningens skådespel Sen J, huru redan stupstocken der borta, lurande väntar på deras hufvuden! – Skåden! – huru de spöklika resningarne höja sig bredvid vägen, på hvilka deras styckade lemmar ska mätta luftens hungriga rofdjur (skrattar vildt) Ha, ha, ha! – Jublen och fröjdens! det är sonen och brodern, som skapat sig till furie, för att bringa er hämnd! – (Han vänder ögonen åt andra sidan och ger till ett utrop af öfverraskning.) Ha de komma (Han stirrar uppmärksamt utåt vägen på venstra sidan. Ja! det är de en folkmassa följer efter, långs åt landsvägen, för att begapa uppträdet Bort (Han rusar ned af klippan, fram på scenen. Enfaldiga menniskor, – som inspärrat mig på dårhuset de visste ej, att den förmenta galningen, skulle bevista denna blodiga högtid, för att förvissa sig om friden der nere på djupet De anade inte att jag gäckat deras försigtighet Ha, ha, ha! – Näcken har narrat er, och undsluppit (seende till venster bortåt vägen De nalkas jag måste dölja mig bakom denna buske, tills de hunnit förbi mig. (Han gömmer sig mellan småskogen till venster. Straxt derpå framkomma från samma sida en mängd af menniskor; derefter synes Birger och Haraldson mellan vakten, och till slut en större folksamling. Alla gå långsamt öfver Theatern, och försvinna bakom skogen på högra sidan. När de äro borta framkommer åter Anton. Nu O, evige hämnare! är stunden kommen. Gabriella Gabriella det var ett dyrt offer för din frälsning! – Någon ting bränner på min panna ja, riktigt det är Cains-märket. Hvem smyga sig omkring mig Ah! – en ring med smådjeflar Viljen J dansa med fadermördaren sägen J. Bort byke (Han slår omkring sig med händerna och fötterna) Undan Släppen mig fram! – (Han rusar ånyo upp på bergsklippan, hvarifrån han ser uppmärksamt åt det håll folkmassan gått; slutligen uppger han ett skri af fasa.) Ha redan ja! – det var min fars hufvud som föll! Nog nog! – Jag vill inte se mer J ropen mig, der nere O, ... helsen mig nu välkommen (Han störtar sig i hafvet och försvinner i vågorna. Förhänget dras före.)