OM VILJANS FRIHET ETT FÖREDRAG AV FRANS v. SCHÉELE ÖSTERSUND A.-B. JÄMTLANDS TIDNINGS TRYCKERI Vad jag i afton skall tala om, är varken den politiska friheten eller om människans förmenta rätt att handla fritt, oberoende av alla sedliga bud. Utan min nuvarande uppgift är en filosofisk-psykologisk föreläsning om detta problem: har människan i och med sin vilja en förmåga att själv bestämma sig för den ena eller andra av olika möjligheter, har hon i denna bemärkelse en fri vilja, eller är vår vilja alltid bunden av kausalitetens nödvändighet, så att hon i varje ögonblick endast kan vilja ett, nämligen det vartill hon tvingas av sin förtids och den nuvarande situationens förenade orsaker? Över detta problem ha mänsklighetens alla stora tänkare grubblat och spekulerat, utan att komma till någon lösning av den art, att den tillvunnit sig allmänt erkännande. Än i dag stå de motsatta meningarna i denna fråga så skarpt mot varandra, som de någonsin det gjort, sedan problemet först kom under debatt. Somliga tänkare antaga och försvara den mänskliga viljans frihet och se i den människans egentliga adelsmärke, det som höjer henne såsom person över naturen, över den opersonliga verkligheten med dess bundenhet av naturlagarna. Denna åsikt är den filosofiska frihetsläran eller indeterminismen. Andra däremot förfäkta den rakt motsatta åsikten, frihetsförnekelsen eller determinismen. Enligt denna åsikt finnes aldrig för viljan några olika möjligheter att välja emellan, utan världsförloppet är en oändlig kedja av orsaker och verkningar, i vilken varje länk är genom en oblidkelig nödvändighet bunden vid de andra länkarna. Och i den kedjan har ock den mänskliga viljan sin bestämda, ödesbundna plats, och varje hennes beslut är sådant det måste vara i följd av sitt inordnande i orsakskedjan. Människan tror sig äga en fri vilja och med en viss grad av självständighet fatta sina beslut. Men detta är blott ett självbedrägeri, grundat på hennes okunnighet om de orsaker, som i varje ögonblick framkallar viljeyttringen såsom sin ovillkorliga verkan. Lika gärna kunde stenen, som i följd av tyngdlagen med en viss bestämd hastighet faller till marken, inbilla sig att den med egen kraft bestämde sin rörelse. Om den under sitt lopp genom luften vaknade till medvetande skulle den kanske falla offer för en sådan dess självkänsla