Men det var ju ej heller er farbror. Han var lekman som ni, och dock hoppades han ju att kunna uppställa en verklig acceptabel marsteori, invände den unga flickan. Ja, det har ni ju rätt i gott, fröken Zander, jag får försöka. Och när reser ni till Korsika? Om ett par veckor. Aha då har ni ju tid på er och sedan får ni studera på egen hand där nere. Javisst. Har ni fått någon klarhet över ballongen? undrade Elli. Ballongen, som Martini skall använda för att se i den underbara spegeln, menar ni? Ja, just den. Nej, svarade Wolfgang, jag har ännu ingen annan förklaring än den vi talade om. Jag har kommit att tänka på en sak, löjtnant Schnitler, sade flickan. Om nu doktor Martini behöfver en ballong captif för att kunna stiga så högt över spegeln, att han just därifrån kan se förstoringen skarpast så följer därav, att även ni måste uppstiga till samma höjd för att se lika gott som han har ni tänkt på det? Nej, sannerligen, svarade Wolfgang, i det han inom sig undrade, om ej detta resonemang i hög grad motstrede påståendet om, att kvinnan är så ologisk i alla fall var Elli i besittning av slutledningskonstens gåva. Och inte torde ni heller osedd få lov att placera en annan ballong captif på den lilla Salpiso ön. Naturligtvis icke, svarade Wolfgang. Ja, detta var förtvivlat. Så får jag låta hela den här historien fara. Fara? Vad menar ni. Nej, löjtnant Schnitler men, tillade hon, jag måste säga att ni är alldeles ovanligt opraktisk. Ja, medgav Wolfgang, jag är nog det; jag har aldrig varit van vid att tänka själv. Alltid har jag, som den antagne rike arvingen, haft allting klart och redo för mig. Jag misstänker, att detta blir allt för invecklat för mig att reda ut. Nå, som bundsförvant får jag väl hjälpa er Ja, det är just det, som är det förtvivlade. Är det? skrattade flickan. Ja. Ser ni, det är något visst förödmjukande för en man att känna sig liksom stå under en kvinna i någon riktning. Ja, men det måste mannen jämt göra, svarade flickan. I tålamod, i försakelser, i att vaka vid en sjukbädd, i