Tron på Kristi uppståndelse ger på samma gång oförlikneligt stöd åt vissheten om det eviga livet. Paulus skriver därom i Första Korintierbrevet (15: 53–58). Mot dödens makt, syndens makt och tröghetens och misströstans makt uppställer aposteln vissheten om det eviga livet i överensstämmelse med Jesusorden i Johannesevangeliet: »Jag lever. I skolen ock leva» (Joh. 14: 19). a. Paulus bygger icke sin visshet på den naturliga livskänslan. Han litar icke på det bräckliga hjärtats slag eller på något annat som är förgängligt. Det som lägges i graven är, enligt Paulus, en själisk kropp, det är, en levande med själens förmögenheter utrustad varelse, som har dött. Kött och blod kunna icke få Guds rike till arvedel. Det som lever, det är anden. Gud är ande. I honom lever vår ande, om den överhuvud är levande. Det som ur kroppens utsäde uppstår till evigt liv, är, enligt Paulus, en andlig organism. Då fullbordas ordet: »När detta förgängliga har iklädt sig oförgänglighet, och detta dödliga har iklädt sig odödlighet, då skall det ord fullbordas, som står skrivet: »Döden är uppslukad och seger vunnen» (1 Kor. 15: 54).