iilskade Ransiiterdid, men de forhAllsnden, till hvilka han forflyttadee, hade allt for miinga beroringspunkter med hembygdeas for att langre forefalla honom friimmande. 1 sin vanliga raska och mdande stil slcildrar .ban dem for sina vaninnor och tecknar ett helt galleri af nya bekantsltaper, sarskildt kvinnliga. Det ilr forst och framst husmodarn p&amp; Kristineclal, fru Salhin, sorn portratteras och det nied rfortjusningw (hennes son, Uppsala universitets blifvande rek' tor magnificus ar den unge mag,isterns biista elev.) Men iifven traktens unga damer p i i h t e r a r han i en rad karktkristiker, sorn icke snkna sin udd och gifva intryck af att mngistern lart sig att stalla hoga fordringar - och hvar han lart sig det, veta hans kor~espondenterbiist .. Den ens a£ tkcorna i grannskapet wsaknar Zartgefiiblw, den andras vackra ansikte iir rsjUlost, sbsolut sjB116st~, den tredje kan man inte hhlla)) en triidrat konversation medr. Men de fliista valsa viil, och valsar g8r man sornmaren 1840 ph 1.ristinedal och ghdarna rundt omkring, sh att det till slut blir for mycket till och med for en danslysten tjugufyrairing. Sista nfdelningen i Lotten Dahlgrens n y a Ransiitbbok %r iignad Gei jer - Geijer i hemmet med de sina, tecknad i f hans systerdotter, sorn skulle blifva Fredrik Dahlgreris maka, och Geijer i sitt forhhllande till den senare och hans familj. Ur den unga viirmliindskans dagbok meddelades redan i 1) Ransiiters intressanta och for dAtida Uppsalaforh~llanden belysande utdrag, hvilka kompletteras a£ den nu utgifna foljden, siirskildt ggnad det da.gliga lifvet inom Geijers hem, hvmi hon en he1 vinter far t-aga del.