JO, det hade du! D u hade det beLYDIA. Låt mig vara! stämdt! STERNER. Seså, » Lyddan » lilla! STERNKR. Ja, jag vill inte svära på det! F ö r LYDIA (vänder sig hastigt om pä pianostolen och då gör man j u allt hvad galet är — på lek förstås! slår armarne om hans hals). Du älskar mig Men nu ä ' vi ju gifta — nu har allvaret kommit! inte mera! Nu är det slut på leken. STERNER. Gör inte j a g? J o, så! LYDIA. Ja, gunås! LYDIA. Inte som förut! STERNKR. Och nu får jag en kyss, o c h så tala STERNER. Nej, mycket, mycket mera! Det har vi inte mera om den saken! (Till henne). du rätt i! LYDIA (drar sig undan). N e j, det får du inte! LYDIA. Mycket, mycket mindre! Aldrig skrifSTERNKR. Får jag inte! Det vill jag väl se! ver du vers mer — aldrig ligger du på knä — (Efter henne). aldrig bär du mig. LYDIA. Pytt fick du! (Skyndar bakom flygeln). STERNER. STERNKR. Tror du inte jag kan få tag i dig? LYDIA. N e j, det gör du visst inte! LYDIA. Nej, det tror jag inte! STERNER. Ja men, &gt;Lyddan&gt; lilla, nu när du (De jaga hvarandra under skratt och nojs. sådant där vådligt rej som förut, innan du var det. LYDIA. Släpp mig genast! För resten narras du! Skref jag inte vers i förra STKRNER. Nej, först skall du betala plikt! (Kysser veckan på din födelsedag? Och i natt, när vi kom henne upprepade gånger) T v å och två. hem, låg jag då inte på knä för dig och tog af LYDIA. Ä r fyra! — N u vet jag det! (Vill draga dig din skor? sig undan). LYDIA. Ja, var det för mycket, det — när jag STKRNER.