Och jag får vara fin i — oc h nu ha vi ju inte — " Då han blef ensam fortfor han att gå fram min mörkblå louisineklänning, som kom till efter Han afbröt henne med en otålig axelryck­ och åter. många försakelser i januari 1917. Fast jag dröm­ ning, hennes invändning hade erinrat honom Han måste ju erkä nna för sig själf, att han mer om en beigefärgad taftklänning ... — Du är tokig! sade Brita tvärt. om samtalet med doktor S. och etf inlägg på visst sätt räknat på hennes bok, dock en­ —) a, det är bara en dröm. Men har du tänkt från dennes sida, som berört honom särskildt dast som en möjlighet. Om blott hälften af dig, att vi sk a äga några underkjolar i vinter och obehagligt. Det var med ökad retlighet han de förhoppningar hon själf fäst vid den cå+t, några dubbelbottnade på våra små fötter? i uppfyllelse, skulle den ju kunnat förlänga — Absolu t inte, sade Brita förskräckt. Det får sade: vi vara utan. Den mullvadsgrå går före så ovik­ " Tror du mig verkli gen om att vara så en­ deras vistelse härute åtminstone till hösten tiga detaljer. faldig, att &gt;jag skulle ha byggt v år framtid på och innan dess skulle dels den pristäflan om — Ja, naturligtvis, s ade Anna Lisa. Det var bara en förkrigisk synpunkt. Tänk inte på det, och låt något sätt på dina böcker " — han skrattade monumentet på X-torget i S tockholm, i hviloss nu gå hem till di g och gå igenom alla dina ken han delfog, vara afgjord, dels skulle han gamla trasor för att se, hvad som kan göras af väl då fått klart för sig, om han kunde hop­ dem. pas på några beställningar såsom följd af Det blir in te vidare lysande resultat af dem, sa­ hvad han hade med sig på " Salongen ". de Brita modstulet. Men jag har en sak med mig, som jag spart att visa Han visste, att det ' ej skulle dig som en öfverraskning. Se här, vålla honom någon större svå­ är den inte bra?