Bågnande springer de fram som svarta källsprång framför hennes ögon: Modern som med nattlinnet genomlyst av levrat blod, satt på pottan och förblödde i ett missfall som hon själv framkallat. Sno dej på. Just den värme och tystnad som hon behöver. Över kindernas skäggstubb gnider han skrapande med en valkigt etsad handflata. Det där är inget å prata om. Bilderna är dunkelt svartvita. Vad hade hon arma människa gjort? Getruds ögon försvinner djupt i dem. Nuddande lätt trycker Getrud en kyss mot hakspetsen. Hon läser. Nu blir Getrud arg. Morfar vänder sig om. Läst för att stilla sin längtan efter kunskap. Precis som farmor. Kära ni ... Hon sväljer tabletten under den rinnande kökskranen. Pappa vänder sig bort. Han vrider nacken i stramt militant pose, drar samman ögonbrynen till ett diaboliskt streck, harklar sig och säger: Slutligen hittar hon dikten. Hon väser fram orden. Glasögonen visade sig vara effektiva. Då gamlamormor vänder blicken ned mot hinken fylld av vitskummande sötmjölk, spottar Getrud efter katten. På etiketten skriver han med sin djungelgrönt melerade reservoarpenna: " Serenad " diktsamling av Getrud Svensson. Lillefar! Han stannar utanför dörren till andaktsrummet. En lättviktare knattrar mödosamt fram genom den snärtande kastvinden. Den skjuts som han ensam kört under ett långt liv. Begriper du ingenting, skriker pappa. Hon är en särbegåvning den flickan. Åtta timmars arbetsdag! Klockan är tio slagen! vilar i den tillit som skapar världen. Som ett bevis på segern alla dessa pyramider av fullskrivna blad. Den har hon aldrig kunnat förlika sig med. Han lackar ännu en gång. Jag väter dej me mina tårar, så nock borde du växa te himlen nu din gamla gehennalönn! Ni skäller ju bara på varandra, jämt, jämt. Utan runt huset. Han snurrar runt och utbrister: En violett färgton som trots finfördelade puderfält lyser igenom och gastliknande skuggar den kletiga amorbågen och ögonbrynen, diaboliskt svarta, sammanpressade. blommornas sång.