Läpparnas tunna konturer bättrar hon på med vitrosa läppstift. Bilen kör sakta förbi korvkiosken. Tjenare, svarar han leende. Alltså, börjar mamma summerande. Han är stor och varm, tänker hon. Gråter av utmattad lättnad. Han borde hålla båda händerna om ratten, tänker hon. Inte hade dom förlorat på det om dom låtit mej behålla den gamla hytten. Står där iklädd oljeblank regnkappa, svarta pampuscher och med den silvervita regnhättan droppande av imma. Jag ska börja att dyka efter stockar som har fastnat på botten av Nissan. Det har du förstås lärt dej av allt pack och byke som du drar omkring med på byn. Då hände en gång, en prasslande ljummen försommarkväll att hon efter storvästarnas förhävelse och ekorrarnas vaksamma blickar, stannade till i en kohage. Hon berättar för honom. Vad ska vi göra ikväll? Getrud lyssnar. Getrud gråter inte längre. Frågor som inte låter sig besvaras. Farfar tuggar luft. Människorna som går förbi blänger surmulet. Getrud vet att det är omöjligt. Jag spricker. En liten, dragig lokal med spruckna stengolv och vindilande fönsterlister. Ryck i Byx ligger på sin säng i sovande ställning som ett barn med ändan putande i vädret och ena kinden mot den örngottslösa kudden. Hon blir förgrymmad över att pinan aldrig tycks ta slut. Och inte bara det som är nödvändigt. Snus fortsätter: Bredvid Getrud i baksätet, närmast bilrutan sitter den äldre konstapeln. Glidande mjukt rullar den över bokhyllans tombolamenageri. Frusna nävar i stelt knackande grepp runt buffertar och vagnsflak. Nu tar vi oss en sup och en våffla. Utanför gårdsplanen väntar en taxidroska från Reftele taxistation. Hon tyckte att det var bättre att genast bli fri och tjäna sina egna pengar. Den ligger taggigt glimmande i mörkret, alldeles inom räckhåll för henne. Satans sadist som sitter och suter med gevär på små ekorrar. Skjortan, den svarta nylonglänsande hänger utanför. Fy fan, vad det luktar. Ur ollonets gäddglipande springa kvillrar en klar, saffransgul stråle. Mamma ser på Getrud. Ni ser väl skylten?