Sierskan snusade ännu en gång och hostade. Hårdt klappade Rosas hjerta; slagen tycktes vilja spränga hennes bröst; ty deras häftighet ökades med hvarje sekund, som skred fram. Härvid suckade fru Widen och gret af känslosamhet. Det kunde icke gerna vara efter kapten Ferdinand, som Rosa blickade; ty han hade redan varit der för ett par timmar sedan, och då med tusende ömma fraser försäkrat henne, att han var så upptagen för hela förmiddagen, och sedermera, efter alla dessa bestyr, sus och dus, troligen så trött, att det icke var värdt att vänta honom förrän på eftermiddagen. ” Jag förstår ej farbrors mening, ” sade Rosa undrande; ” hvarföre skulle jag ej komma hit? ” Med djup, innerlig glädje läste fadern de vackra betyg han hemförde från gymnasium; det var så tillfredsställande och lugnande för fadershjertat, att se utsädet börja mogna och lofva en rik skörd. – ” Så! ” Huru många gånger vill du ännu höra det, Ferdinand? ” Skulle han uppoffra mig, för att rädda de sina från ett ondt, som är ett intet, i jemförelse med försakelsen, genom hvilken det bättre borde vinnas? ” – ” Nej, nej! ” svarade den mäktiga känsla, som behöll öfverväldet i hennes själ, ” han skulle icke göra det. Min enda älskade! Allt det der är fullkomligen ljust och redigt; och lägger man nu härtill Rosas täta besök hos sin gamle vän, hennes glädjestrålande ansigte hvar gång hon kommer derifrån, – ty den flickan har nu, i paranthes sagdt, en smak som icke liknar andras, – så menar jag, att ej flera bevis behöfvas, för att styrka trovärdigheten af min tanke. – Hm! Aldrig skröt han af sina företräden, utan framgick sin bana trygg och lugn, vänlig, mild och älskad af alla. ” Jag tror att någon fé på ett enda dygn förvandlat Lindfors ’ gamla ruckle till ett palats åt gudarne, ” sade magister Wallinder småleende, och kysste, så gammalmodigt det också var, mammas hand, för att sedan kunna kyssa dotterns. Du skall ordna bordet, sade mamma. ” Vår gode professor ensam förde ordet. Det är väl meningen, kan jag förstå. ”