(Ur Sedan jag passerat åtskilliga korridorer kom jag till en salong, hvars dörr jag också fann öppen; jag inträdde, och då jag hade betraktat rummets praktfulla inredning upplyst af ett ljus i en vacker ljusstake af kristall, tviflade jag icke på att jag befann mig i någon rik adelsmans hus. Golfbeläggningen var af marmor, panelningen mycket vacker och egendomligt förgylld, listbekröningarna af ett beundransvärdt arbete, och taket måladt af de mest konstförfarna mästare; men hvad jag särskildt fäste mig vid var otaliga byster af spanska hjältar uppburna af jaspispiedestaler, rundt kring salongens väggar. Jag hade tid nog att betrakta alla dessa saker, ty ehuru jag lyssnade uppmärksamt stund efter annan, så hvarken hörde jag det minsta ljud eller såg någon lefvande varelse inträda. Som där på ena väggen var en reglad dörr, öppnade jag den till hälften och såg en rad af rum, af hvilka endast det bortersta var upplyst. " Hvad skall jag göra? (sade jag för mig själf) skall jag återvända, eller inträda oförväget i det där rummet? " Jag insåg att det klokaste steget vore att återvända samma väg som jag kommit. Men jag kunde icke motstå min nyfikenhet, eller rättare ödets makt, som tvingade mig fram: Jag framskred rum efter rum, tills jag kom fram till det, där ljuset fanns, ett brinnande vaxljus i en förgylld silfverstake, som stod på ett marmorbord. Först såg jag ett utmärkt vackert och gladt sommarmöblemang, men strax, då jag kastade mina ögon på bädden, hvars förhängen voro till hälften fråndragna för värmens skull, såg jag ett föremål, som tilldrog sig hela min uppmärksamhet. töcken, När din Rådhusklocka Renässancen. 2: 2: 2 4: 4: 50 5: 5: tå förtroppen är framkommen af hurtiga brudmän dundrande med sin skott, trompetaren höres i lunden måste tå ställas i rad the tvättade, putsade jungfrur, pigorna stå bakom, väl klädde på bästa maneeret, hvem är ey väldiger tå, hvem vill ey prunkande rijda?