ten med en Man, som på oanständigt sätt skaffade penningar och klädde på Henne, när Hon warit gran en Månad, och hwar plåckade sitt igen, och Mannen blef förd i wästen på ma med en tom maga i underkjolen. Mar. Gilstugan, om ej på annat ställe, och Hon fick spassera hem ha: wet Syster derföre hwad jag gjorde? Nej. Chrys. Mar. Ja gilla mig hit, och gilla mig dit; men Päls skulle jag Birå, och tog så många Penningar jag behöfde til Pälsen, gar war Pälsen färdig. Jo jag lät, när Min Man war borto, dyrka upp Hans et Lispund Caffé-Bönor och Såcker dertil: och inom 2:ne daChrysolite. saknade sina Penningat. Men hwad sade Bror då, när Han fick se Pälsen, och Mar. på nåcken, så gaf Han mig en örfil. Xant. Jo då blef Han arg, och som Han dessutan hade litet Stiger fram sätter bägge händerna i sidan och skriker. En dan krycka, en sådan usling, en sådan mes, en sådan stymHon will? Nej om Hon will, at Han skall sälja af sig un En örfil! en örfil! ska en Man, en sådan walp, en så- pare, en sådan stackare, understå sig at neka sin Hustru hwad derkläderna och skjortan, och sedan gå yllen i en walmars kolt, så bör Han ej mucka, utan draga af dem och säga: ja gerat jag skulle blifwa min egen. Men huru är jag då min egen, när en sådan törs neka mig det jag will? Chrys. na, som Kära Mor befaller. Derföre har jag tagit mig Man, för långt: ty en Man är likwäl Xant. Sackta, Kära Syster, sackta, jag tycker det går något faller henne i talet. säga mig ett ord emot, eller wara ute längre, än jag gifwet skola wi nappas om Husbonde-kastet. Chrys. Nej icke för långt, utan än längre: ty om Han dristar Honom lof, eller sitta på Krogen och komma rusig hem, så