Då skrattade Boel åt sitt eget bedrövade ansikte. Jaa ... hej. Vänta ... Hon hade önskat att det varit Gunnars gamla lumparkompis som haft vakten, det hade förenklat pratet, kanske. De for vidare och passagerarantalet minskade för varje hållplats. Fröken klappade i händerna för att få uppmärksamhet. Hon tyckte att det räckte med lillungen hon fått me farsan. Vi planterar dom så kommer en ny skog att växa upp. Du kan väl berätta den istället. skrek Runar och pekade på korven. Kvinnan rabblade ur sej en lång harang på ett språk som lät som finska och ryska blandat. Mamma visade virkningen. Birgitta slängde kuvertet och Boel fångade det med vänster hand och petade nonchalant upp fliken. Egentligen var alla synminnen som hade med Lennart att göra suddiga, hon prövade med barnen istället och det gick bättre, fast med periferisynen, det var så självklart att alltid ha dom omkring sej att hon inte hade samma behov att göra dom verkliga för sej. Det löjliga var att det var mina verktyg, mina egna, dom blev snodda en vecka tidigare ... kolla oljan, glöm inte det. Du kan inte vara klok. Jag trodde att du bara skulle köpa en kopp te. Jag visste inte att barn var så destruktiva, sade Agneta sedan de packat in sej i bilen. Det är jag bra på. Det är ju en pojke, sade Bosse. Birgitta hämtade cigaretter och tändare, fällde ner locket till toalettstolen och satte sej. Jag vet. Vad har du där? Nu känns det att sommaren har kommit på fullt allvar. Tack snälla men jag är stoppmätt. Vad menas med det här? Hon kände sej osäker och ute bland alla som såg ut att veta exakt hur man ska se ut och röra sej. Hör du? Det har du rätt i, det ser ut som om dom suttit länge där ... När kan vi resa? Läs högt. Typiskt narkomaner, sade Lindkvist. Du är så fin ... jag vill inte göra dej ledsen ... du har varit så otroligt gullig mot mej ... Jag är van att bestämma allting själv. Stanken gjorde henne illamående och hon kräktes i toaletten med händerna fulla av glasbitar. Lade en vit stickad mormorsschal om Runars bara axlar. Det var åtta det vet jag.