Det skulle aldrig i Kina på allvar falla det mest maktfullkomliga parlament eller den myndigaste provinsguvernör in att exempelvis ingripa i det ekonomiska livet annat än genom att utpressa kontributioner, ej heller att på lagstiftningsväg söka genomföra förändringar i det sociala livet. Dylikt är icke statens värv, enligt kinesisk uppfattning. Ej heller representera de oerhört vanvårdade statsfinanserna annat än en ringa del av landets finanser. Det vanliga, traditionellt välordnade kinesiska livet går sålunda sin gilla gång utan att alltför mycket störas av politikernas oväsen och legotruppernas skottlossning. Men detta innebär naturligtvis icke, att man ej hunnit bliva grundligt led på den rådande anarkien, och att den som kunde göra slut därpå, av hela nationen skulle hälsas med glädje och jubel. Och republikens fiasko är så eklatant, att denna statsform vid en dylik rekonstruktion måhända också skulle stryka med på kuppen. Visserligen är den amerikanskt uppfostrade delen av » det unga Kina » oftast teoretiskt republikanskt sinnad, men den är först och främst patriotisk och skulle med entusiasm ansluta sig till den ledare, som visade sig kunna återställa regeringsauktoriteten. Inbördeskrig utkämpades i Kina senast åren 1920 och 1922, bägge gångerna huvudsakligen i Tchili-provinsen, runt Peking. År 1920 störtades » An-Fu-klubbens » parti, de » nordliga militaristerna », med Tuan Ghi-jui och Hsu Shu-cheng i spetsen, vilka stodo i starkt beroende av Japan. Det var vid detta tillfälle som Chang Tso-lin, Mand-sjuriets guvernör, först i högre grad fäste uppmärksamheten på sig. Under de följande åren tillväxte Chang Tso-lins inflytande snabbt. År 1922 utkämpade han en strid mot centralregeringen, vars trupper leddes av provinsen Honans guvernör, general Wu Pei-fu, och striden594 DAGENS FRÅGOR gällde redan den gången högsta makten i Kina. Något avgörande vanns emellertid ej då: Wu Pei-fu segrade utanför Peking, men Ghangs mandsjuriska maktställning kunde icke rubbas och har sedan dess ytterligare konsoliderats. Wu Pei-fu skulle nu kunnat varda situationens man, men blev en besvikelse.