– Och ändå kan far, kan du tänka det vara rätt, att en sådan oöfverstiglig klyfta ligger emellan eder och edra underhafvande? Solvej lade några nya träd på elden, som flammade upp med klart sken. I hufvudstaden finns der alltid plats för en sådan begåfning som din. Men Pallas kände väl till den gamla vägen och försjönk sannolikt i glada minnen eller djupa tankar och slutade med att, innan han begaf sig ned på den branta vägen, som ledde öfver sjön, tvärstanna och se sig tillbaka. – Har han sagt det till dig, Nils? – Det är om bröllopsdagen jag vill tala med dig? Han grep sin hatt, slog med handen i luften som ett bestämdt bevis, att han ej ville höra något mera. – Men om hon älskar mig? – Ja, jag tycker ju det är så dåraktigt, så öfver måttan dumt af Nils, ty inte bör han afundas oss vår vänskap, vår oskyldiga djupa vänskap – sade hon och såg på honom med en lugn, vacker blick. – Holm är naturligtvis den, som skall åtlydas; du är pojke och får ställa dig under hans kommando. – Det är ej godt att förstå, att du endast är tjugufem år! – Det gör honom totalt detsamma – försäkrade hon – han ser sällan på mig nu för tiden, – Vi voro ensamma – nej – flickan, som är lärarinna i folkskolan, kom hem – och hon visade mig barnens arbeten. Hon frågade ej hans namn, men fortfor att arbeta, som om det gällt hennes välfärd. Von Vola såg förströdd ut; det var tydligen ett allt för djupt resonnemang för honom. Fru Gudrun följde honom med bekymrade blickar. – Bry dig inte om att gräma dig, Nissen – sade Solvej och smög fram till mannen, som med grubblande uppsyn satt der framme vid skrifbordet och vred sina mustascher. – sade Rönne – andra gången i lifvet jag hör detta namn. Efter en stund hördes fru Gudruns fasta, bestämda steg närma sig. – Du har alltid älskat ett öfverdrifvet sätt att uttrycka dig på, Nils. – Hon sade ej något derom. Dessa förmåner utgöra i stället här det kärleksfulla sambandet mellan husbonde och folk. Och han gick der, tätt invid hennes sida, kanske dömd att tillbringa den