– «Minnet af de sälla dagar, Hennes Maj:t i sällskap med högstsalig konungen, med Eders Maj:t och dess höga syskon tillbragt i det af henne sjelf så till sägandes skapade China En dag, då konungen återkom från Rådet, var hans utseende så betryckt, så förstördt, att drottningen, som, oaktadt all sin stelhet, likväl höll rätt hjertligt af sin gemål, blef nästan mera ängslig för hans helsotilllstånd, än för de ledsamma underrättelser, hon ej betviflade att han medförde från senaten. Kammarherrens vanliga bugning. Allting var nu å ömse sidor så bragt på spetsen, att en afgörande brytning ej längre kunde uteblifva. Kanske var det pligten, som dödade kärleken, detta fantasiens gudabarn, som lefver endast af frihet, omvexling och hinder. I händelse af någon stor olycka är det alltid säkrare hos ett främmande sändebud, än hvarhelst på detta slott, som då lärer bli en tummelplats för partiernas tygellösa raseri.« – «Och hvilken? » Konungen lemnade intet enda ögonblick hela dagen sin roll ur sigte. De höga personer, som ville öfverlägga med dem, besökte honom då, utan medfördt sällskap, på tider, när deras frånvaro i hofkretsen ej sprang i ögonen. Det är endast på » Stockholms slott, jag tillåter att man erinrar sig » det, och der skall jag nog taga min skada igen.« Lyckligtvis har riksrådet Beckfriis redan gått för långt, att för sin egen heders skull numera kunna släppa saken, innan han förmått sin nådige herre, att hålla sin framlidne faders beslut i helgd. – «Så folk kan prata! – «Jag skall fundera på saken. » Innan jag slutar, måste ni tillåta mig några frågor rörande vårt kära fädernesland. Många buro det hvita igenkänningstecknet; från tusentals munnar skallade starka «lefve !« för Gustaf, och han talade till höger och venster vänligt och uppmuntrande med de personer, som voro honom närmast, utan afseende på deras rang och stånd. Af honom får kungen åtminstone icke så mycket han behöfver; och jag skall laga så, att han ej skall få fyllnaden från annat håll.«