De har samma ursprung, samma religion, samma språk, samma frihetsanda och samma nationallynne. Detta för Sverige viktiga mål hade förmodligen inte utvecklats om inte Försynen skänkt Sverige en Furste, som deltagit i de stora händelser, som lett till Europas nya utseende. Från det ögonblick han lämnade Frankrikes ärelystne regent förstod han att möta vidden av de plikter Kongl Maj: t och Svenska Folkets förtroende ålagt honom. Om Sverige vid Frankrikes fredsbrott mot Ryssland hade varit i besittning av de länder de nyss förlorat, hade Vi kunnat grunda Vårt beslut på beräkningen av krigets vådor och framgångens ära. Nu blev det regeringens plikt att handla annorlunda. Sverige hade på hundra år endast gjort förluster. Konungen kunde inte lämna sin son till stora och fruktade faror. Därför befästes ett förbund mellan Rysslands kejsare och kronprinsen, varigenom Sverige garanterades en förening med Norge. En armé på 35000 man ryska trupper blev ställd under kronprinsens befäl, därav befordrades det antal som var bestämt att nyttjas mot Norge. Sverige hade redan i augusti 1812 samlat sin armé för att förenas med ryska trupperna. Krigshändelser som bidrog till Napoleons missöde inträffade och Sveriges krig uppsköts till våren. Under vintern öppnades nya förhandlingar med England, som hittills slutit fredsfördrag med Sverige, men inte med Norge. De gav tillsammans med Ryssland och Preussen garantier för att Sverige skulle få Norge. Sedan kronprinsen tillsammans med Sveriges bundsförvanter delat de lagrar som evigt skall utmärka denna minnesvärda tid, vände han sin blick mot Norden, för att där tillkämpa sig den enda belöning han eftersträvade, nämligen föreningen med Norge. Detta bekräftades vid Österrikiska hovet i februari 1814 och i den fred som undertecknades mellan Frankrike och Sverige i maj. När svenska armén vände tillbaka till floden Rhen för att på skynda världsfreden hejdades den av motstånd av Norges Ståthållare, som hotade att tillintetgöra alla förhoppningar för framtiden. Kungen har i en första proklamation till norska folket lämnat borgen på en regeringslära, som skulle följas. Den medgav inte införandet av envåldsmakt i Norge, varigenom Sveriges frihet alltid varit hotad och i jämförelser med folkens rättigheter, en oundviklig söndring mellan dem förr eller senare uppkommit. Norrmännen fick nu en säkrare grundlag än deras egen.