Drifvorna smält kring Bellmans byst, bofinken bygger bland snåren — allt står i väntan, drömmande, tyst — väntar på sången och våren. Så en majnatt i strålande glans kommer ur skogen en kvinna, ung och yr som den sång, som var hans se, hur ögonen brinna! Sippor och grönt hon bär i sitt hår, och när sitt trollspö hon höjer, allt står helt plötsligt i blommande vår knä hon för sångaren böjer. IDUN 1902 » Skald, » hon hviskar, » nu kommer din dag: ekarna löfvas, och sången — trastarnas flöjter och lärkornas slag — dig hälsar i soluppgången. » Vår öfver Stockholm — skimrande vår, nätter som dagar så ljusa — kort är väl sagan, men, ack, den förmår evigt — för evigt alt tjusa! ETT APROPOS FÖR DAGEN AF FRU KERSTIN. K A N S K E är den tiden egentligen förbi, åtminstone hvad Stockholm beträffar, då man skyllde oss fruar att vid våra samkväm som stående ämne för konversationen ha — » pigor och barn », isynnerhet de förstnämda. Säkert är emellertid att två gånger om året visar detta gamla ämne en förmåga att lefva upp, att fånga våra tankar och intressen i en grad, som sedan, när vi kommit åter i lugnet, förefaller oss rent af besynnerlig, och, märk väl! detta gäller icke bara matmödrarna par préférence, utan lika mycket dem, hvilkas anläggning annars pekar åt helt annat håll än Marthabestyren, dem som bestå sig med s. k. högre intressen. Far en tur med » ringlinjen » i senare hälften af april eller oktober månad, och du hör lösen för dagen: Jungfruflyttningen! Lyssna hvar du går fram på gatorna, där du ser två fruar luta sina hufvuden tillsammans i ifrigt tankeutbyte, och du hör snart att det gäller utläggningar af samma ämne. Gå på hvilken » förmiddagsbjudning » du vill, och du undgår icke variationerna af detta outtömliga thema, och är du matmor, dras du snart med eller mot din vilja in i malströmmen.