Det hade vi * ju häromdagen i profskrifningen. " " J a, det har väl händt förut, tänk 84, när alla skrefvo om Stagnelius, därför att samma ämne förekommit fjorton dagar förut vid profvet. " — På återvägen genom staden ha leden vuxit. Aoch B-klasserna, som i åratal aldrig tittat åt hvarandra, gå i broderlig förenirg och känna varmt och medlidsamt för hvarandra. Man passerar Kungsängsgatan, gör halt i hörnet af Bredgränd, där man omringas, beskå- das och beundras af en skock andraoch tredjeklassister, under det man väntar på en företagsam kamrat, som gått in på Möllersvärds tryckeri för att höra, om det inte kommit något telegram från Stockholm angående dagen för skrifnii garna. Han kommer snart tillbaka, ser ansträngdt nedstämd ut, ruskar på hufvudet och yttrar endast kort och godt som Faust i första akten: " Intet! " Skaran drifver vidare, följd af en svans pigga skolflickor i slynåren och ute på gatan en svärm skolpojkar i de lägre klasserna. I S:t Eriks gränd stöter man plötsligt på den lille vänlige lektorn-professorn. Han ler, hälsar vänligt, biter sig i läppen, benen slå som små trumpinnar i den knaggliga gatläggningen, så stannar han, ser efter oss, vi stanna också, då lafsar han vidare, men slår plötsligt helt om, börjar vifta med käppen och får inom en sekund hela skaran run dt omkring sig. Med en snedblick genom glasögonen mot ett fjärran, mycket obestämdt mål och en liten inledande kort hostning säger han endast: " Underrättelsen från Stockholm kom nyss till rektor. " Vi skrifver den 16:de april, åtta dar om måndag. " Som en bomb, en blixt från klar himmel slogo hans ord ned ibland oss.