Och i dessa tider, när vi fått det mänskliga genomet kartlagt, har vi inte passerat det stadium som representeras av Claude Bernhards och Joseph Barcrofts kunskapssökande via experiment på djur? Detta har säkert sin förklaring i att forskarna nu har ett större behov av genmodifierade djur, liksom det faktum att det nu tack vare att musens genom är kartlagt är möjligt att framställa transgena möss. Ja, det råder inget tvivel om att studier av isolerade celler och cellkulturer har lagt en viktig grund för förståelsen av det komplexa maskineri som en levande cell utgör, samtidigt som datorsimulering naturligtvis också kan vara ett kraftfullt redskap inom vissa fält av biomedicinsk forskning. När den framgångsrika genforskningen går in i studiet av » functional genomics « kommer mekanismerna för cellernas proteinsyntes successivt att klarna. Men först en kortfattad redogörelse för dagsläget beträffande djurförsök. Det finns troligen många skäl till det, men vi kan inte bortse ifrån de ekonomiska. Det såg länge ut som om djurförsök spelat ut sin roll för studier av molekylära, subcellulära och cellulära mekanismer (även om också cellkulturer förutsätter tillgång till någon form av vävnad från begynnelsen). Försök som engagerar försöksdjur är generellt sett kostsamma, men själva djurkostnaden stiger särdeles mycket så fort man lämnar de små gnagarna för att studera större djur. Hans sex nivåer utgör en utmärkt schematisering för att beskriva komplexiteten inom medicinsk forskning (molekylär, subcellulär, cellulär, organ, bulbospinal och centralnervös nivå). Jag hävdar att djurförsök fortfarande behövs, att behovet kanske till och med har ökat och att den moderna celloch molekylärbiologiska forskningen måste kompletteras med studier som tillåter att hela den komplexa verkligheten testas i djurförsök. Då gäller det att vi inte har gjort oss urarva inom den biomedicinska forskningen genom att svälta ut den integrativa, djurexperimentella forskningen för att ha råd att satsa på fortsatt framgångsrik molekylärbiologisk forskning. Men det kraftfulla uppsvinget för metoder som möjliggör att genmodifierade djur kan framavlas har medfört att också cellulära samband numera elegant kan studeras i dessa modeller. Av CFNs projektkatalog för 2000 [3] framgår att vi för närvarande använder ca 300 000 djur / år för vetenskapligt ändamål. Man kan notera en tydlig minskning i användningen av de » klassiska « stora försöksdjuren apa, hund och katt.