Under det aforistiska samtalet hade emedlertid solen stigit högt på himlen, och mannen föreslog mig att följa honom, för att se koloniens centralbyggnad. Han fästade härvid min uppmärksamhet på en byggnad, hvilken låg på en höjd, som dominerade hela trakten; och den imponerade, dels genom sitt läge, och dels genom sin arkitektoniska skönhet. Det var en rotunda, omgifven af en skön periptoron, till hvilken ledde en rundt om gående trappa af marmor. Pelargången hvimlade af menniskor. «Här är,» sade mannen, «liksom en börs, der man vet att man kan träffas, och der man preliminärt brukar öfverlägga om koloniens angelägenheter.» Vi gingo in i det inre af byggningen, och funno i midten deraf ett stort, rundt rum, till hvilket ljuset nedsläpptes genom ett enda fönster i kupolen. Här stodo rundt omkring väggarne statyer af de koloniens medborgare, som mest utmärkt sig och varit verksamma för samhällets bästa och anseende. Från detta rum ledde dörrar till en mängd andra, som voro bestämda hvart och ett för sitt serskilda ändamål. Af deras inredning syntes, att det gemensamma ändamålet var koloniens intellektuella och materiella förkofran. I ett rum fann man manuskripter i allehanda ämnen. De lågo der till genomläsning af litteratörer och förläggare, och denna slags exposition hade den fördelen, att författarnes serskilda talanger, blefvo både mera hastigt och mera rättvist bedömda och framdragne. I ett annat rum inlemnade tonkonstnärerna manuskripterna till sina kompositioner, och der funnos allehanda instrumenter för dem som önskade försöka kompositionerna. I ett tredje rum fanns tillgång till alla Europas läsvärdaste tidningar, och der förvarades allt nytt, som i litterär väg under årets lopp utkom. De öfriga rummen voro expositionssalar för de bildande konsternas alster, modellkammare, o, m. d., och hvart och ett rum hade sin föreståndare, som alltid var tillstädes för att tillhandagå med upplysningar och hafva vård om hvad som der förvarades. Öfverallt visade sig frukten af en liflig verksamhet.