Enligt Lena Kåreland, som har undersökt barnlitteraturen på 1940-talet ur ett litterärt modernistiskt perspektiv, visar Pippidebatten tydligt hur den dominerande diskursen ville upphöja ” det vårdade, föredömliga, naturliga och normala ” och samtidigt eliminera ” det slarviga, ohyfsade, osunda och rentav sinnessjuka ” .82 Skepsisen mot, rentav skräcken inför, en sinnesfördärvande barnoch ungdomskultur – veckotidningar, dansbanor, olämpliga böcker och filmer – ledde småningom till medvetna satsningar från flera olika håll på god barnkultur som motvikt till den dåliga. Vi möter här således återigen den så enligt bland andra Patricia Holland spridda dikotomiseringen mellan barnoch vuxendom.255 Och återigen är det i välviljans namn som barnen skiljs ut som en främmande, homogen, grupp: Det är i syfte att skydda den unga publiken från psykiska skadeverkningar i form av hysteri, mardrömmar, koncentrationssvårigheter och stress som de definieras som särskilt behövande. Och jag fick den dialog jag ville ha. ” 287 I ett samtal med journalisten Torsten Jungstedt framgår vidare Lindgrens makt över klipprocessen: ” ’ Det är klart att jag ser [filmmaterialet] ändå innan och säger att det och det skulle jag tycka att vi skulle ta bort. ’ ’ Och då följer dom det? ’ ’ Ja, det gör dom nog i allmänhet. ’ ” 288 Lindgren har även kärleksfullt vittnat om Hellboms förmåga att lyssna och ta till sig synpunkter.289 Sammantaget framträder således bilden av ett barnfilmssamarbete där författaren till de litterära förlagorna har haft ett unikt stort inflytande över filmerna, vilket möjligen förklarar filmernas extrema närhet till böckerna.290 De avvikelser från originalberättelserna i fallet Bullerbyn som nämnts är i ett större perspektiv mycket små. (Kay Pollak, 1977). Därmed tas religionen i samhällsnyttans tjänst och bibeln blir en lärobok i framtidssträvan, duktighet och nit. ELVIS! avh., Litteraturvetenskapliga institutionen, Uppsala universitet, Skrifter utgivna av Svenska barnboksinstitutet, nr. Den tredje egenskap som utmärker Amina, liksom faktiskt alla barnen i FÖRORTSUNGAR, är hennes entydiga godhet.