indignerat fördömda partibelöningar komma att gå igen, om möjligt i ändå mera oblyg form - det visar sig redan förebud, som för den uppmärksamme iakttagaren förkunnar vad som komma skall. Och de som utföra orätten skola självfallet anse sig handla fullkomligt rätt: arbetarklassen är den enda samhällsklass som har ratt, varje annan har orätt. Det är bara den enkla, klara konsekvensen av klassmoralen. - Det är förbannelsen med all strävan som ytterst riktar sig på erövring av makt - och sådan är ju all klassträvan —, a t t den så under askan. Om puritanerna hennes drag. Därpå sade Iion: - Si tycker inte om puritaner? haft kärlek t i l l Thalia skulle de e j lämnat henne åt sitt öde, de skulle Är vi för stränga? Att j a g utan tvekan räknade jag sörjde över det stora misstadem till ett folks allra bästa eleget. Det föreföll mig som om två ment, men att jag önskade, a t t de riken i världen, Anglosaxien och för ett par hundra år sedan stanSkandinavien, inte kunde uppen a t i teatersalongen i stället för hålla en idealisk teater, om den a t t gå sin väg. Då hade inte teaallvarliga delen av nationen väntern hela denna tid varit berövad de teatern ryggen. Och det föreföll mig också som om skadan blev sin mest gedigna publik. - De hade inte gått, svarade ömsesidig - att teatern förlorade lady Rosamond, om inte den idei idealitet och puritanerna i kulala teatern varit död. tur. Jag framkastade möjligheten, a t t Jag skulle således haft mera det var en felsyn hos dem. A t t kultur, skämtade lady Rosamond, den ideala Thalia kanhända för om jag tillbringat en massa aftnar tillfället varit insomnad, men a t t på teatern! Men var d å en smula Iion säkerligen inte varit död, efrimlig i era teorier! Det är ni som tersom hon ännu lever. Hon är ju har den ödesdigra felsynen! Där ej en dödlig varelse. Puritanerliv av den heliga elden. Den kan na visste, a t t Thalia var död, därslockna hos diktare, skådespelare, för a t t de sett henne dödas!