Och klart och förträffligt framhäves den sanning, som de franska och italienska skolreformatorerna besinnat, att studium av de klassiska språken i den lägre skolan äro absolut nödvändiga åtminstone för dem, som vilja att de klassiska studierna även skola förmedla starkare intryck av antik kultur. Sammantränger man, såsom nu sker hos oss och som man strävade att göra i Ryssland, de antika språkens studium till de sista skolåren — då måste dessa år användas för det rent språkliga arbetet. Zielinski ger även mycket upplysande, ofta fint utformade överblickar över olika antika kulturområden, som synas honom ha särskild betydelse. Och han stannar också inför vissa värden i den antika kulturgärningen, som syntes honom vara av särskild vikt för Rysslands uppväxande ungdom vid sekelskiftet att besinna. Man erinras, när man läser dessa allmännare reflexioner, om vad Bergson sagt om den grekiska anden och dess roll i fransk utveckling för den franska kulturens esprit de precision. Zielinski pekar på grekens vitala, fria, penetrerande tänkande, på förutsättningslösheten, ärligheten i grekernas forskning och konst. Han ställer upp detta — grekens historieforskning, hans arkitektur, hans naturalism i konsten — emot orientens bundenhet, dess tempelvisdom, dess fursteberöm, emot den orientaliska konstens storslagna, och — vem nekar därtill? — imponerande konvention och stilisering. Och det måste medges, att den aktuella situation, i vilken Zielinskis föredrag tillkommo, mången gång ger honom mycket träffande uttryck på hand, då han tolkar detta grandiosa perspektiv i den grekiska kulturens stora upptäckters historia. Slöhet, protektion, slapphet i skolväsendet, nationalism, servilism — allt detta och därtill den hotande upplösningen, revolutionens spöke, som hotade i sina trasor » vid samhällspyramidens fot », ge Zielinski den ryska bakgrund mot vilken grekens frihet och kraft framstår, är för honom den — vi säga det nu — Sisyphosbörda, som han tilltrodde antik ande makten att lyfta. Världskriget har blodigt kvävt förhoppningar som dessa, innan de ens i någon mån kunnat göra sig gällande. Den situation, i vilken Zielinski skrev, hör historien till. Men det har sitt oförminskade — ellerANTIKEN OCH VI 401