Så länge mamsell Ringvall stannade qvar, höll jag mig åtminstone skenbart lugn, ty jag ansåg det ej anstå en man att gifva vika för sin rörelse. Äfvenledes aktade jag mig noga för att sjelf tala om Emelie, på det ej mamsell Ringvall möjligen genom något obevakadt uttryck af mig skulle kunna sluta sig till de känslor, jag hyst för den unga flickan och hvilka jag, efter hvad som nu timat, ej ville hafva yppade för någon menniska. Men när hon sent omsider gått in till sig och lemnat mig ensam, då var det totalt slut med min sjelfbeherskning. Jag föll nu i en våldsam gråt öfver alltings fåfänglighet och förgänglighet här i verlden. Hvad vore väl väntrohet och qvinnodygd? Såpbubblor som brista, innan man ens blåser på dem! Ack, jag led de grymmaste qval öfver mina stora missräkningar, och först då jag i en innerlig bön sökte hjelp och tröst hos den ende store Hugsvalaren, först då kände jag mig något lugnad. Men jag fick emellertid ej mera en blund i mina ögon på den natten. Om morgonen gick jag som i en dröm till seminarium. Jag ville knappast tro, att det, som inträffat, hade sin rigtighet. Och dock var det ju endast alltför sant. Tegnéhr inställde sig ej i klassen. Och på alla frågor efter honom svarade jag kamratligt, på samma gång sanningsenligt och kortfattadt, att jag ej visste, hvar eller hur han befann sig. Men mamsell Ringvall höll sitt ord och lät redan samma dag minan springa, i det hon anmälde hans opassande uppförande för rektorn. Samtidigt uttryckte hon äfven sin stora belåtenhet med min person och slösade de högsta loford på min flit och ordentlighet, enligt hvad jag sedan af henne sjelf hade glädjen att höra.