— Jag kan inte säga någonting. Emellertid har jag vidtalat några personer, som äro beredda att ta emot herr Nordström och visa, dels hur svårt många bo, dels hur genom fabriksledningens humanitet industriarbetarna, även genom egen klokhet, fått sina bostadsvillkor utmärkt goda. Det var jag själv, som föreslagit Radiotjänst, att icke endast provinsialläkarna utan även prästerna skulle intervjuas. Från Medicinalstyrelsens sida hade förslaget mötts med häpnad, men jag hade vidhållit det, då jag gärna ville finna ut, vad kyrkan och prästerna verkligen spelade för roll i det nutida Sveriges liv. Denne kyrkoherde var förebilden för en kristen, och hans väsen hade från första ögonblick fyllt mig med odelad sympati, men när jag lämnade honom, visste jag, innerst inne i mig själv, fast jag ännu inte ville medge det, att Medicinalstyrelsen hade rätt. Att prästerna icke hade något att ge mig. De stodo utanför samhällets och människornas verkliga liv. De levde bland gravstenar, de sökte trösta sig med lärostrider, kyrkorestaureringar, kostymer och musikaliska prestationer. Men livet hade gått dem förbi. Denne allvarlige, socialt intresserade kyrkoherde förstod det. Utan ett ord hade han meddelat min själ, hurudant läget var. Och jag förutsåg redan, vad som måste komma och som snart nog också kom. Däremot förutsåg jag icke, att jag skulle komma att få den enkla förklaringen till kyrkornas avfolkning klarlagd inom kort. Hur det gick till skall läsaren i sinom tid få höra. Ty det berör bostadsfrågan på det intimaste. § 6. Den nedre kvartilen låter höra sin röst. Om läsaren nu tänker sig en vid, grönskande slätt, korsad av en ås, beklädd med stora lummiga träd, mellan vilka skymta fram en vit kyrka med högt torn, ett samhälle i spridda husgrupper med röda tegeltak, så, långt i fjärran, en ljusblått förtonande skogsrand, och så vårsol över det hela — är det inte vackert? Där skulle jag för första gång få höra nedre kvartilen höja sin vemodiga röst ur alla de eländas resignerade tystnad, och en sida okänt svenskt själsliv skulle bli mig uppenbarad!