och vann den fagra prinsessan. Men om natten blef ungersvennen varse, att hela berget stod i ljusan låga. Då sadlade han sin häst, red bort, och såg huru klippan stod på gyllene stolpar; men en stor hop pysslingar lekte och dansade derinunder. När den unge konungen någon stund hade sett uppå deras lek, kom en liten man och räckte honom ett stort guldhorn att dricka. Såsom nu ungersvennen var mycket törstig efter ridten, tog han hornet, och drack deraf; men i detsamma sjönk han ned i jorden med häst och allt, och vardt förvandlad till en sten. Emedlertid märkte den andra fiskare-sonen, att vattnet i flaskan blef grumligt; han gaf sig derföre på väg att uppsöka sin foster-broder. Sent omsider kom han till kungs-gården, och fick der löfte om den yngsta konunga-dottern, så vida han kunde frälsa sin broder. Svennen red nu bort till berget om natten, medan trollen hade sin högtid. Då kom en liten man och räckte honom ett guldhorn; men huru törstig svennen ock var, ville han icke dricka ur hornet, utan spillde drycken på marken. Då försvann berget, och i dess ställe var der ett präktigt slott; men rundt omkring borgen stodo män och hästar i mångfaldig skapnad, och alla voro af den hårdaste sten. Ungersvennen vandrade nu igenom det fagra slottet, och fann det ena rummet och den ena salen präktigare än den andra. Slutligen kom han till ett rum, hvarest stod en gyllene kruka som var full med klart vatten, och jemte krukan låg en viska med handtag af guld. När nu svennen stänkte omkring med vattnet, kom en droppa att falla på en af sten-bilderna, som stod utanföre. Då löstes förtrollningen, och stenen qvicknade till och fick lif. Svennen fortsatte härmed, intill dess alla bilderna blifvit uppväckta, och ibland dem var äfven hans foster-broder. Derefter vände de samman åter till kungsgården, och svennen fick konungens yngsta dotter. Han flyttade med henne till det fagra trollslottet, och lefde der både länge och väl, men hans söner togo en fisk såsom skölde-märke, till en hugkomst af den underbara gäddan.