Jag har ingen öppning längre som kan ljuda ut orden. Detta är det som är evigt, som är alltid, alltid. 28 minusgrader onsdag kväll. Man såg hur de doftade och svällde. Huvudpersonen hittar nyfödda musungar i sin garderob. Notblomster växer i Klarvattensjön. Deras svävande, plommonlika ögon, varma och tunga kroppar, rödbrokiga och svarta med stinna juver. Liksom jaget i dig är viktigast. Det blir varmt i min säng av kropparna omkring mig: Om jag var en krigare, en vapendragare, en riddare kanske, då kom jag med mitt svärd. Jag vaknade av att jag skrek på hjälp. Jag ser förbi de höga skåpen och genom nästa öppna dörr in i köket. Någon har skurit berget mitt itu, detta är bara ena halvan. Vi ligger stilla, slingrade om varandra. Jag försöker beskriva en bild. En fet, förgylld kerub dinglade i en tråd från taket och på ett altare med guldbroderad duk låg den stora familjebibeln uppslagen. Det banar sig väg. Så småningom kan jag dock urskilja att kvinnan som är jag viskar: " att Boris, att Boris, att Boris ... " Då brister alla begravningsgästerna ut i skratt och börjar prata i munnen på varandra. Jag kan inte stå emot. Vad har jag där? Aron simmar med mig på ryggen. Kastar mig rakt i det brinnande Gehenna, i de evigt brinnande ugnarna, där tandagnisslan ekar i öronen, där sorg är och evig pina. Långt borta i Indien är jag i Mästarens ashram i staden Poona nära Bombay. Anyanda! Nog med förklaringar nu. Helga vet att hennes skuld är uppenbarad, hennes dotter skall vittna. Människorna ser anklagande på mig. Det är så mycket jag vill få reda på om dig. Det verkar vara en ceremoniell bankett. Jag kan skönja dem. Gammal och häxlik sitter hon vid en vagga. Hennes hårknut hade lösts upp och det långa, underbara håret rann i svarta floder runt hennes ansikte. Samtidigt står Henrik bredvid mig och ser på foten. Dagbok Jag känner mig så nere, vill knappt fortsätta. Han luktar varmt, han luktar Klarvatten, han luktar pors och blåbär. Jag vet att du är inne i en nödvändig process. Den är grå nu.