Femtio riksdaler Kommer jag fram, Har du en gåva hedersam, Ett par oxar ­ så kom en doppning ­ Hjälp, jag drunknar... fickan full Med blanka specier, gods och guld. Allt vad du vill... och så förhoppning Om mer därtill... jag har alltid tänkt, Att du håller av min fästmö, Bengt Och hon av dig ­ nu åter en doppning ­ Kommer jag fram med livet, Bengt, Så lovar jag dig, och du skall sanna Snart mina ord ­ jag skänker dig Anna! 13. Emellertid kommo de fram till sist Och kröpo iland ­ då blev det annat: Pär svor över att klockan stannat Skrek att han hade sin plånbok mist Genomkylda, genomvåta, Pär var nästan färdig att gråta ­ Gingo de sedan tysta en stund Men när de hunnit fram genom skogen Och hörde dansen och stojet från logen Fick Pär äntligen mål i mun. 14. "Bengt... jag får lov att tänka mig för... Hm... tror mest jag fått i mig en kanna... Nog skall du få en bra dusör... Hm... du förstår väl... nämndemans Anna Hon är mycket för god för dig: Men vill du ha gråa märrn, så säg? Gammal är hon, men tuggar gröpet... Så skall du få min klocka på köpet, Blir väl bra fast hon stannat nu, Duger nog åt en sån som du. Tjugo riksdaler, kanhända trettio, Om det kan passa dig bättre, välj Så har jag hemma en konjaksbutelj, Som nog det kan finna kvar en skvätt i." 15. "Tack, det var hederligt bjudet", sa Bengt, "men är det så att nämndeman skänkt Anna åt er, må ni gärna behålla Pengar och klocka och gamla Grålla. Jag reser nu till Amerika snart, Sjuhundra riksdaler jag sammanspart, Förutom en eller annan femma. Där borta skall det väl finnas plats Så har jag hört från Torsnäs Mats ­ För den som det gått på sned för hemma. Jag skulle väl stanna till flyttningstiden, Men tänkte nu, när slåttern är slut, Be nämndemansfar att få resa ut. Det vore väl bäst, så friden Ej blir störd, ty jag gitter ej se