» Såg jag då så anskrämlig ut? » » Å vänta tills jag blir lika gammal som du, då är jag likaså förståndig! » Kanske var det därför Henrik ej hade släppt hennes hand. » Så, nu tror jag den ock är varm », sade han. » Du skall ej trycka den hand, som är besudlad med din broders blod », sade Henrik. Men sedan den tanken kom i mitt hufvud, har jag tyvärr varit alltför upptagen att förr än nu fara hit och se efter, om jag äfven denna gång skulle belönas med lång näsa. Genom att skrika ut för världen din vackra soupgon och visa alla, att du anser mina ord utan all valeur? » » Du kan ju slippa gå till sängs, Barbara », sade hon. Denne förmådde ej fullt uthärda sonens obarmhärtigt klara blick, utan tvangs emellanåt att se bort, liksom vore han ljusskygg. Hans unga fröken såg på honom med sina stora, barnsliga ögon, som om hon velat urskulda sig. Grefve Falkenhorn tog under sin hufvudkudde fram ett försegladt kuvert, som han räckte sonen. Jag äger ingenting. » Denna skakade på hufvudet. » Att hon intet förstånd har », svarade Sara och såg ut, som om svaret kunnat tillämpas på henne själf. Ett dörrförhänge drogs åt sidan och grefvinnan Maj inträdde, helt i harmoni med den omgifning, där hennes gäst så illa passade. Henrik teg. Det var långt ifrån, att dessa frågor togo bestämd form i hennes barnsliga medvetande, men hennes fina instinkt grep efter något dunkelt och oklart i den riktningen. Henrik kände sig plötsligt afkyld af dessa ord, men förebrådde sig det. » Vill du att vi skola skiljas i osämja så farväl! Mången undrande blick fästes på hans stränga, vackra ansikte, och mer än en intetsägande fras dog bort på sköna läppar vid den tyste främlingens annalkande. Först sent på natten reste de sig upp för att gå hvar till sitt. För den yttre världen dog hon där och blef begrafven, och ni återvände som en fri man. » Det fattas dig ingenting i manlighet, hurtighet och ungdomsglöd, men hos dig har allt en tillsats af svärmeri.