– Men han har icke skalle af pansarplåt, afbröt Wickert. I Klondyke är man dessutom inte så noga med om en gräfvare mer eller mindre »kommer bort», som fjärsmän i det mörkaste Småland. I alla fall blir det nog bra med den saken, då vi hinna så långt ... Men för att få nödiga pluringar för färden, måste du hjälpa mig i morgon afton ... Nu vet du hvar det är; Rathhausmarkt 12. Du väntar i Rathhaus-Keller vid en remmare rhenskt! Drick dig för tusan icke fylax, för då blir du omöjlig som nu ... När Judit kommer, håller du henne kvar så länge som möjligt; mig träffar du sedan på die Schiffengesellschaft, där vi voro nyss ... Kan du hitta dit igen? – Nog tror jag det, svarade Järker sömnigt. – Fråga dig för i annat fall, för så mycket tyska bör du kunna kläcka ur dig. Kom bara i håg das Schiffenhaus, för det är ju så godt som svenska. Egentligen heter lokalen das Schiffengesellschafthaus, men man förkortar, begriper du ... Säg efter. Järker gjorde några vanmäktiga försök. Resultatet blef så uselt, att förr skulle en tysk förstått kinesiska, än den tyska, Järker fick fram, trots att han för Mats skrutit med att han kunde mest lika mycket tyska som engelska och engelska så godt som sitt modersmål. – Alltså en ny sida af den dåliga karaktär, af hvilken Mats – ehuru väl sent – sett flera drag. – Slutet blef, att ingeniören vid en närstående lykta skref upp namnet på det gamla stamhållet för sjöfolk. – Järker stoppade detta vägledande papper på sig. – Skall jag följa dig hem nu? hördes Wickert fortsätta. Du kan nog icke taga dig fram till det där hotellet heller. Hur fan kunde vi vara så dumma, att ta’ in hos den där skojarkäringen? – Det var Olsén, som visade oss dit. – Olsén? Hvilken Olsén? – Jag vet inte hans förnamn; han är norrman, men talar svenska ganska bra. Han är portier hos käringen.