Det var just en sådan här vacker strålande första maj, son1 hon första gången kom till: insikt om det stora i arbetarnas befrielsekanlp, det bärande i socialismens ideer. Hur hängivet hade hon inte sedan ägnat sig åt detta, men hur litet tyckte hon inte nu att hon förmått. Tiden hade aldrig räckt till för allt hon ansett sig böra göra, och för övrigt inte krafterna heller. Ack, om hon ändå orkade gå ut nu och ropa till dem son1 marscherade därborta, och särskilt ville hon ropa till, livet kvinnorna: Arbeta, ~ r b e t a arbeta, är så kort, och det ar så mdnga, mdnga fattiga stackare som längta efter befrielse! Därute i de små stugorna och i de t r h g a, mörka arbetarekvarteren där sitta så många fattiga kvinnor, nertyngda av sorger och umbäranden) kvinnor som aldrig lärt sig förstå att arbetareklassens frigörelse måste vara arbetarnas eget verk, kvinnor som aldrig fått kanna den glädje som det skänker att f3 vara med i arbetet för en stor sak. Gå till dem, drag dem med ut i solen, stall in dem i ledet, och visa dem vägen till lyckans land! Lycka? Ja, kan det finnas någon större lycka an att få ge sig helt for en rättfärdig sak? Det hade gett hennes liv innehåll och, hon visste det, aven många andras. Om de bara förstode detta, att de måste verka medan tid var! Ah, o m hon ändå kunde samla sina sista krafter ' för att gå ut och taka till dem, det var så oandligt mycket som hon ville saga dem. Maktlös sjönk hon tillbaka mot kuddarria, men in genom det öppna fönstret brusade tonerna: ' för den ärliges id ska gry en ljusare tid. Vi gå fram som en vår då alla bojor brista loss, vi ha sol, vi ha sang, vi ha segertro med oss. " Einar Furumo. h e r, att det ej var i verkligheten utan blott drömmen han vanhelgat sitt namn, flackat sin vapensköld och dragit skam och vanära h e r sin slakt och sina barn. Bofors i lockoutdagarna 1923. Sigrid Ohlsson-Bande. - Från kvinnodistriktens årskonferenser. Från Vastgöta-Dals soc.-dem.