I vårdagarna, då väfstolen smällde och väfven växte, satt hon och drömde om sommaren och om dig. Men då väfven var slut och sommaren kom, kom du inte. Så gick sommaren sin kos, fylld af längtan. Och nu är det höst, och Lisa Cajsa sitter och spinner och spinner —. " jotter. Bal på Lerlånga bruk, ny nättelduksklädning, hvita strumpor och svarta skor. Erik Gustaf kommer med. — Klockan är 1 på natten — spöktimmen alltså. Jag tror inte på spöken, jag har inte sett några ännu. — Vi ha nyss kommit hem från Ransberg. Ännu ljuder musiken i mina öron, ännu dansar min själ. Jag kan inte tänka, jag bara dansar, dansar med Erik * Gustaf Geijer. Han dansar inte i Uppsala, sade han, men i Värmland måste han dansa. Vi väfde valmar tillsammans, Erik Gustaf och jag. " Så väfva de valmar, så slå de tillsamman. Väfva valmar och slå tillsamman och låta skottspolen gå, gå. " - igen. Nu äro vi hemma I dag har det varit julkalas på Ransäter. Erik Gustaf spelade en egen komposition och en melodi af Mozart. Jag ville gråta, gråta. Men man gråter inte, så att andra se det. Hvarför gör man inte det? Man skrattar ju, så att andra se det. Ja. Och så dansade vi. Strängarna ljödo, och polkan gick. Men så tog dagen och dansen slut. I farbrors rum var lustigheten stor, då ytterkläderna togos in, och hvar och en skulle ha sitt. Erik Gustaf fann min bahytt och knöt banden. Jag hviskade till honom: " Tjugondedagen dansar man hos oss, och då öppnar du dansen med mig. " — Hvad tänker Erik Gustaf? När skall jag få veta det? - Tjugu år! Jagskurade OI5 salsgolfvet så hvitt som snö i går, och söta mor. har strött Medan spinnrocken surrar, går tanken långt, långt bort gröna blad öfver det 22 oktober 1802. - Jag har skrifvit ett i dag. Jeanne Marie och Lotta och Sofia 27 juli 1801. — I dag har här varit slåtteröl. Då jag höll på att duka de bref till Erik Gustaf.