– Det var väl någon, som jagade dem, å ’ jag rodde midt in i stimmet, å de här föllo ned ombord. Gossen ville bära grisen utför sluttningen och tilläts göra ett försök. Att hon verkligen var räddad, låg på knä bredvid en klar, frisk bäck och kunde doppa hela hufvudet däri, så ofta hon önskade! Miss Elisabeth – denna solbrända, härdade kvinna var verkligen miss Elisabeth Devereux – gick med vårdslöst ledig hållning mot höjdkammen, på hvars andra sida bäcken flöt fram. Dollarsprinsen svor inom sig ve och förbannelse öfver Stricklands lätthet att alltid finna det mest passande svaret, ty miss Elisabeths ansiktsfärg var för ögonblicket högre än den egentligen behöft vara vid åhörandet af en vanlig artighet. – Dj – ar anamma, svor han till – hvarför skulle ni säga det, miss. – Stör dem icke! Icke en af de kringstående hörde hans ord, men de sågo honom springa tillbaka mot mellandäck och de närmaste följde honom. – Du har hustru och barn där hemma, hvar det nu är, du Fåfängt sökte de besinningsfulla hejda yrseln. Ett par skarpa ögon om bord upptäckte i morgongryningen jollen, som sträfvade utåt på hafvet, och en kör af smädelser ljöd bakom de flyende. Du vågade helt enkelt icke annat, ty ända tills jollen stött ut från ångarens sida, fruktade du att möta den, som gifvit dig befallning att vaka öfver kvinnan. En half minut efteråt sof han den arbetströttes tunga, drömlösa sömn. Själf höll han ena handen för munnen och borrade i sig en flygfisk, som ännu sprattlade mellan hans läppar. Men då tänkte jag: kafvar du dig inte dit nu, så ä ’ det allt god natt med dig, Kalle. – Väntade ni? Det gjorde miss Elisabeth och hon suckade tungt, då hon tänkte, att det kanhända blef nödvändigt att underkasta sig ännu större uppoffringar än denna. Man hade väntat och hvilat ut, paniken svängde på nytt sitt gissel och allt annat öfverröstades af det vilda skriket. Raden af dem växte i oändlighet och de båda människorna sågo de första försvinna så långt borta, att de ej längre kunde minnas, hvar de en gång börjat. frågade hon.