Jag hade redan innan jag uppnått honom känt igen honom, ty under springandet vände han ofta om hufvudet Då jag hunnit fatt honom, böjde jag mig och grep honom i kläderna, under nacken, och höll fast honom. Petöfi å sin sida grep med venstra handen i stigbygeln. » Framåt, herre, de äro tätt i spåren! » Så ilade vi framåt ungefär två böss-skotts längd — min häst höll sig ännu kry — han gjorde alnslånga språng — men trots detta kommo fyra ryske lansryttare oss allt närmare. Petöfi såg sig om och ropade: » halt! » Och i detsamma släppte han stigbygeln. » Skynda undan! » ropade han häftigt. » Mig kan inte himlen sjelf rädda! » Dermed slet han sig lös från det tag, min hand hade i hans kläder, och sprang till venster in i ett majsfält, som sträckte sig uppåt berget. Men han hade knapt hunnit 20 å 30 steg, då två kosacker kommo sprängande efter honom. Jag såg, huru den ene högg två gånger åt hans hufvud. Vid andra hugget föll Petöfi till marken, och som han låg der, fick han det tredje, dödshugget. » Vajna frågade, hvad den stackars adjutanten gjorde i det ögonblick då kosacken upphann honom i majsåkern, om han icke sökte försvara sig med sitt svärd. » Med sitt svärd? Han hade intet svärd, herre », svaradeSzkurka; » han hade intet vapen alls, inte en gång ett halmstrå. Kosacken hade ej ens hunnit upp honom, när Petöfi stannade — han måtte varit alldeles uppgifven af matthet. — Han stod stilla tills den andre kom fram. Vid första hugget föll han icke, men vid andra. » Vajna tog Szkurkas berättelse i mycket noggrant öfver-vägande och kom till den slutsats, att denne talat sanning: hvad han relaterat om Segesvår-slaget, upprifvandet af ungerska armén, till och med att Bems vagn under den hastiga reträtten störtat i ett moras samt generalens egen lifsfara bekräftade sig ju redan följande dagen. Två af Szkurkas husarkamrater funnos döde å slagfältet, den tredje var spårlöst försvunnen.