Och dock är detta icke allt, kanske ej ens det viktigaste. Den rättsordning pacifisterna bygga på, är i verkligheten några ornament på fasaden till den byggnad som behöfs, medan byggnaden själf ej ens är påtänkt. Det är ingen större öfverdrift att säga, att de söka skapa en internationell rättskipning utan att ha en internationell rättsordning. Det nationella rättssamhället skapar alla normer, som behöfvas för individernas lif. Hur starkt rätten griper in i den enskilda människans lifsförutsättningar, växlar visserligen i hög grad under olika tider; men gemensamt för alla rättssamhällen är, att den rätt staten ej ger eller tillåter icke får tagas med våld. Verkan blir i en mängd fall, att människor få underkasta sig stora lidanden och svårt elände; men » dagen den är ju dock aldrig så lång, att icke dess afton skall stunda »; och när människan är död, så är i hvarje fall lidandet slut. Icke så med staterna; får ej våldet, d. v. s. kriget, göra slut på dem, så äro de i allmänhet eviga, och den orätt, som en gång kan ha skett, blir följaktligen också evig. Hade krigen för alltid aflysts den 1 augusti 1914 och ersatts af det pacifistiska receptet med obligatorisk medling eller skiljedom vid tvister o. s. v., så skulle de nuvarande staternas territorium ha varit garanteradt till evig tid. Polackernas, elsass-lothringarnas, finländarnas, de olika Balkanfolkens och alla de olika utomeuropeiska folkens ställning hade till evig tid varit absolut oföränderlig; ty man hade blott sörjt för att hindra krig, som kunde ändra den bestående ordningen, men däremot icke skapat något medel att utveckla denna ordning till en bättre. Det fullkomligt tillfälliga sakernas tillstånd, som rådde när systemet genomfördes, hade fastlåsts för alltid. Vill pacifismen verkligen skapa en internationell rättsordning, har den alltså att skapa normer för staters uppkomst och undergång, att bestämma under hvilka förhållanden områden skola öfvergå från en stat till en annan — t. ex. från en baksträfvande till en utvecklingsduglig stat eller från ett folk med aftagande folkmängd till ett med stark folkökning — och annat af samma slag.