När Simon och Kicken hunnit fram till hörnet av gränden, sågo de att karlarna halvsprungo bort från en bondkärra, som stod lämnad utanför en port vid den tomma gatan. Hästen stod bunden och sov, ingen människa syntes till, strejkbrytarna voro borta. Kvick som en orm rann Kicken bort till kärran, stack ner handen under hästtäcket, som låg utbrett över lasset och fick fram en kavaj, den krängde han på sig över arbetsblusen. Simon följde honom några steg vidare, hjärtat bultade i hans bröst, fasa, spänning – beundran. – Nu varu dum, grabb, hörde han Kickens hesa röst bredvid sig, kommer de nånting bort ur kärran så har naturlittvis gulingarna knycktet, å då törs polisen ingenting säja, du såg väl att gulingarna stog ve lasset när vi kom? – Ja visst! svarar Simon som i drömmen – ja visst fan – han stannade, någonting klarnade för honom, ett kallt, grått ljus – trodde Kicken kanske att han var dum? Nej, här så – Med manhaftigt breda steg klev Simon tillbaka till kärran, utan att göra ringaste försök att dölja sitt förehavande stack han handen ner under hästtäcket, fick fram en tjock väst, en guldkedja hängde i fickan. – Ta påre västen! rådde Kicken ivrigt. – Äh – Mer kunde inte Simon svara, han bar den på armen och de gingo vidare framåt gatan. Det var besynnerligt – ingenting hade de vidare att säga varandra. Alldeles som en tjock plugg i halsen, knappt kunde de se åt varandra en gång. Kicken tog ett hastigt farväl och smet. Simon fortsatte ensam utan att veta vart han gick. Plötsligt stannade han och såg på västen – det låg en främmande väst på hans arm – en mässingsgul kedja hängde i fickan. Simon stod alldeles stilla och såg på det där. Det låg på hans egen arm. Plötsligt började han darra och skälva i kroppen och kastade västen långt ifrån sig. Där låg den bred och svart på gatan – nej, herre Gud, om någon hittade den, då skulle Simon genast vara fast, det förstod han i blinken. Han såg sig om förfärad åt alla håll – nej, ingen syntes, ingen hade sett honom – han smög försiktigt fram till västen igen, nappade den till sig och sprang.