Och till den jag sätter allt mitt hopp, allt mitt hopp. Vid varje mål jag länsar alla faten, faten, faten Och det syns för resten på min kropp, sicken kropp. Alla mina rockar bli för trånga, trånga, trånga Och i dem jag sväller tum för tum, tum för tum. Uti byxorna, båd’ vida, långa, långa, långa, Är det med knapp nöd jag kan få rum, sicket rum. När om morgonen mitt öga spricker, spricker, spricker, Känner jag nu genast hungerns kval, hungerns kval. Då med samma jag på sängen dricker, dricker, dricker, Kaffet, kokat på halvannan bal, sicken bal. Frukostmålet smakar bäst emedan, emedan, emedan, Det till bottnen uti magen går, magen går,﻿ Och så bums på kaffet tar jag sedan, sedan, sedan, Ett tjog ägg och så ett gödkalvslår. Innan middag blir jag så otålig, tålig, tålig, Att jag våndas uppå alla vis, alla vis, Ty jag blivit har ju så ihålig, hålig, hålig, Och så smäller jag väl in en gris, sicken gris. Därtill kommer sen att ej förglömma, glömma, glömma, Stora fat med brännvin och med öl och med öl, Att man därom knappast ens kan drömma, drömma, drömma, Men så blir man ock en smula, knöl, sicken knöl. Sen till kvällen äter jag så grundligt, grundligt, grundligt, Ty att då bli mätt jag jämt är van, jämt är van, Och det är väl häller icke undligt, undligt, undligt, När jag ju har svultit hela dan, hela dan. Den femte: Sjösjukan. Mel. : Hantvärkaren. Jag en yngling stod uti världen, Framtiden så jus för mig låg. Liksom pästen skydde jag flärden, I jusa färger livet jag såg. Jag sjöman ville bliva och ut till sjös mig giva, Och surra, o surra, surra runt omkring. Trallala lallala. Omsider på en bark fick jag hyra, Såsom kock blev jag tagen ombord. Jag fick saker och ting att bestyra, Som jag ej förr hört det ringaste ord. Och ut från land vi lade, till sinnet, ack, så glade,﻿ Vi surra, vi surra, surra runt omkring.