Enligt mig meddelad uppgift af mr Henry W. Elliott, som för studiet af de pelsförande sälarne i norra Beringhafvet vistats en längre tid vid Sälöarna (Pribylows öar m. fl.) på amerikanska sidan och lemnat ytterst intressanta upplysningar om det der rådande djurlifvet i sitt arbete: A report upon the condition of affairs in the territory of Alaska, Washington 1875. Den på muntliga meddelanden af europeer, som jag träffade på Beringön, grundade uppgiften i min reserapport till dr Dickson, att 50- à 100,000 djur årligen skulle dödas vid Beringoch Kopparön, är således antagligen något öfverdrifven. Originalredogörelser för öfvervintringen på Beringön lemnas i: Müller, Sammlung Russischer Geschichte, S:t Petersburg 1758, III s. 228–238 och 242 –268; (Steller) Topographische und physikalische Beschreibung der Beringsinsel (Pallas, Neue Nordische Beyträge, S:t Petersburg und Leipzig 1781–83, II s. 255); G. W. Steller, Tagebuch seiner Seereise aus dem Petripauls Hafen ... und seiner Begebenheiten auf der Rückreise (Pallas, Neueste Nordische Beyträge, S:t Petersburg und Leipzig 1793–96, I s. 130, II s. 1). Enligt Müller, hvars (på meddelanden af Waxel?) grundade uppgifter ofta afvika från Stellers. Den senare säger, att hafsutterköttet var bättre än sälkött och ett godt medel mot skörbjugg. Ungarnes kött kunde i afseende å smaklighet till och med täfla med lamstek.