hans folk någhon förtala pläghar, wiste ock icke, ej heller wille weeta huadh uthi andras huuss talas. Besuärade sigh så öf:r Vallium, att han uthi itt hans scripto perstringerat war. M. Jonas Magni: ingen måtte uthropa een heel societate?» för någhra personers skull, huilket icke tiänligit wore. Till huilket alt D. Vallius ock exciperade, såsom emot thett förra, urgerandes, att han syndhen straffa måtte, och ingen kunde hono?» förmeena, att nämpna the lärdha. Rev. Archiepiscopus: thett förneekar edher ingen Dn. Doctor, att straffa syndhen. Men thetta angår allenast den afftondryck hooss rectorem scholae höltz, och är icke thz Christi process, att i strax om mårgonen skulle hafua på predijkestolen, thz the om afftonen druckit hadhe. D. Vallius begärte thet Rev. Archiepiscopus icke wille som en actor läggia sigh uthi den saaken, ty the andra wore mächtige nogh den emot hono?» uthföra, och sade wijdare: hade M. Olof Laureli«r bejakat thet wara ther talat, så skulle iagh well hafua klagat ther om. Men effter han der till neekar, ther före hafuer jagh sädan icke passat ther på, och sköter inthz om, ty M. Oloff hafuer libererat them. M. Laurelius sadhe sigh thett inthet hafua hördt den aftonen. Suarade D. Valliar: så hörde den som sadet för migh. M. Lenaeus: Dett är icke lijdeligit, att man icke kan hålla een måltijdh, uthan någhon skall strax wara som achtar ther på, och förer sädhan owenskap emillan folk, probandam est. D. Vallius suarade: Jagh hafuer inthet frågat ther effter, men huar ther effter