I Sverige ha vi länge varit stolta öfver statens frikostighet i detta hiinseende, och mycken sentimental veklagan öfver afvikanck från » det gamla goda » förspordes ocksik förra aret med anledningen af terminsafgifternns höjande vid vhra högre läroverk. Maii glöinde endast, d&amp; ma11 begrät den forna, kostnadsfria mdervisi-iingen, att den aldrig cxisterat för den kvinliga ungdomen. Man glöinde, att förSildrarna t. ex. för sina döttrars unclervisning på gyninasierua fatt betala sunlma 1, l 00 kr. plus clen dryga inackorcleriiigsafgift, som följer a.f att kviiiligcz gymnasier ' enchst finnas i Stockholm, (- %teborg, Malniö och Uppsala och flickorna såluiicla nästan alltid mAste bortskickas f r h hemmet för att f % n %gon högre unclervisning. För att ickc tala om att flickornas undervisning redan p&amp; skolstadiet i dha11- het ställt s i g tre ghnger dyrare än gossarnas. Denna olikhet har man tolererat, dikför att, som termen lyder, » flickorna icke skola uppfostras att tjäna statens. Visserligen slsola de skapa de hem, som sagas vara statens grundvalar, och föda, till viirlden de rnedborgare, son1 utgöra staten, men hemlifrets och kvinnans betydelse för samhällslifvet hör änd&amp; son? bekant till de faktorer, clem man har råd att kosta pA sig i festtal vid högtidliga tillfallen, men som skulle bli för dyrbara att rakna med på andra dagar an s den syvende, nnar h j ~ r t e t rwes ». Huru som hälst vittnar det om stor obekantskap med v %ra skolförhållanden, då man inbillar sig, att det ar » flickskolans yppersta elevers, som gå till universiteten. Eja vore vi dar!