1 rika proklamerandet af dessa människans egoistiska rättigheter, som i vissa ögonblick föreföllo henne så ovedersägliga och så berättigade, men åter i andra icke funno den resonnans i hennes själ, att de kunde förläna henne en öfvertygelse, nog stark och mäktig för att kunna bära och uppehålla henne, om hon toge sitt öde om hand och bröte äktenskapets bojor. Det var dock, som om tviflets töcken med ens blifvit skingrade, som läge hennes väg nu klart utstakad, en väg på hvilken alla en stolt och förpinad naturs kraf och anspråk finge nedtystas, där det egna jaget skulle förkväfvas, en väg som för visso för henne skulle blifva liktydig med ett den gamla människans dödande. Och i ett nu framträdde för hennes inre syn de yttre konturerna af den nya människa, som det nu för henne skulle gälla att ikläda sig. O! det var en af dessa trista, förpinade kvinnor med fördystradt sinne och kufvad natur. Icke var detta den idealbild af människa, som för henne utgjort en mönstertyp. Nåväl, hon skulle dock icke undandraga sig den tuktan, hvarmed vår Herre ville böja hennes stolta ande. Hon hade glömt lille Ivan, som hängde mot hennes knä, men i detta ögonblick väcktes hon af hans ifriga » Sitta knä! Sitta knä !. » Hon lyfte upp sin lille son, och i samma ögonblick förnam hon en tydlig öfvertygelse om att den renare luften i en frånskild moders hem dock på barnet verkar fördärfligare än den genom allsköns disharmonier mest tryckande luft i ett för fader och moder gemensamt hem. Innehållsförteckning: Augusta Wadsberg (» Ester »); af Erik Sellin. — (Med porträtt.) — Toffelregemente; af Bo. — Till Erstasystrarna. Af En svensk I-vinna. — Ett hems möblering; för Idun af E 6. Folcker. — Bref från en svensk delegerad vid K. P. U. K:s världskonferens i London. (Forts.). — En skriivelse. — » Mödrar emellan ». — Ur notisboken. — Under oket; för Idun af Hella. — Tidsfördrif.