Så kom det som en brusande våg därutifrån: En herrgårdsroman af — Vintern rasat ut b land våra fjällar — Innan syster hunnit hjälpa eller hindra ho­ nom hade Sven ställt sig på knä i sängen. Han sjöng med, sjöng med hjärta och själ, fast endast några pipande rosslande ljud kommo öfver läpparna. Så öppnades dörren försiktigt. Fyra hvifmössor kommo in, en efter en. Det var kvartetten Sven senast tillhört, med en ny man som tenor i h ans ställe. Men Sven hade fallit tillbaka i systers armar. O. D listen hade sjungande gått ge­ nom dödens port. De fyra hvitmössorna stodo tysta och få­ rade. Så fog förste tenoren sin mössa och satte den på den döde kamratens hufvud. Syster rätade på den, sköt den långt till­ baka i nacken, så att den ljusa hårslingan syntes framom skärmen. GUNHILD PALMIER, heter vår nya följetong, som tar sin början i veckans Romanbiblioteksbilaga. Dess för­ fattarinna har redan gjort sig fördelaktigt känd i litteraturen, särskildt genom sin för några år sedan utgifna bok " Levanders och annat nutidsfolk ". Den roman vi n u ha nöjet meddela vår läsekrets är en både känslig och liffull herrgårdsroman från 1860-talet med förträffligt tecknade karaktärer, logisk händelseutveckling samt genomträngd af en etisk åskådning, som dock aldrig fager sig docerande uttryck från författarinnans sida, utan spontant framgår ur själfva skildringen. det måste ni väl vetä. — Ivan är min trolofvade, med hvilken jag ämnar gifta mig, så snart vi komma hem. — S e så, nu stal ni också till sist den hemligheten från mig och nu tr or jag i nte, det finns fler att ta ... Slaget kom för häftigt och oförberedt. Arne vacklade till och blef hvit ända ut på läpparne; men han lyckades med en öfvermänsklig ansträngning behålla fattningen, så att Vera ej märkte något. — De v eko af från piazzan och följdes åt ner genom gränden till sitf " albergo ", medan flickan pratade i ett utan att fästa sig vid sin följeslagares tystnad och förvirring. Utanför hennes dörr räckte han henne som vanligt handen och bjöd lugnt godnatt.