I nuvarande dagar är det af särskildt intresse att taga del af historien orn huru ansvariga statsmän tid efter annan utmätt den ilottstyrka, som skulle vara i stånd att med sin öfvermakt trygga Englands välde i allmänhet och de brittiska öarnas färdvägar öfver hafven i synnerhet. En autentisk redojörelse för denna sak återfinnes i öfverhusets debatt orn flottbyggnadsprogrammet den 24 november 1908 Några daoar förut hade lord Roberts med stor skärpa yrkat, att England under dåvarande förhållanden icke vore skyddadt mot invasionsfara. S£ * * - — ^ ' ^ tern, då som nu mr Asqmth, tor «n dc det borde uppiattas.586 DAGENS FRÅGOR näst starkaste makternas sammanlagda styrka i stridsafgörande fartyg (capital ships) ». I ofvan angifna debatt blef detta uttalande från regeringsbänken ytterligare understruket med förklaringen, att tvåmakts-måttet skulle vidmakthållas » såsom alltid skett, hvilket parti som än haft makten i vårt land ». Tvåmaktsformeln blef så föremål för en ingående diskussion, och därvid hölls af lord Eversley (G. J. S lia w-Lefevre, amiralitetslord 1856 och amiralitetssekreterare 1871 — 74) ett anförande af stort historiskt och politiskt intresse, Han yttrade bl. a.: Jag minns mycket väl tvåmaktsmåttets tillkomst. Lord George Hamilton (förste amiralitetslord 1885 — 86, 86 — 92) var. så vidt jag vet, den förste som föreslog denna maxim såsom ersättning för det regulativ, som förut tillämpats. Under en tid af åtskilliga år före 1887 eller 1888 var den norm, efter hvilken den engelska flottans styrka afpassades, förhållandet tre till två i jämförelse med den franska flottan. Jag skulle tro att denna regel hade tillämpats ända sedan Napoleonskrigen och fram till den tid, jag nyss talade om, och det var i hvarje fall så, att om någondera parten ökade sin flottstyrka utöfver den gifna proportionen, så följde den andra parten genast efter. Denna standard ansågs tillräcklig af våra sjömilitära myndigheter och af våra ministärer under årtionde efter årtionde fram till 1887 eller 1888.