O c h i denna stämning, hur fängslande klingade ej för det oförvillade barnasinnet det sköna julevangeliet om änglarnes korus, ljusglansen från öster, herdarnes förfäran och Betlehems » gångande » stjärna. D e n nordiska vinternatten med dess höga stjärnetält, utspändt öfver det dunkelhvita snötäcket, framkallade så mången undersam fråga öfver barnsliga läppar: » Blinka, lilla stjärna där, Hur jag undrar, hvar du är. » Undrar, hvar bland de många tusen andra hon är att söka, denna stjärna, som tänder hoppets ljus i tviflarens själ, som k o m m e r den härdade, i tusen strider pröfvade mannen att värmas af vekare och mildare känslor. O c h d o c k, du hade redan funnit henne, där du s o m barn » med hjärtat varmt o c h ögat ljust » fröjdade dig åt julens under och hoppfullt blickade framåt mot kommande dagar, trygg under inflytandet af den lyckliga stjärna eller snarare de goda änglar, som vakade öfver din bardoms dagar. D e t låg någonting så sublimt i denna barnsliga tro på omedelbar förbindelse med det öfverjordiska. Men liten blef stor, o c h barndomens år för svunno. Föräldrahemmet var snart ett svunnet eden, som mer o c h mer tonade bort i blånande fjärran. Stjärnorna lyste lika klart som förr ned på din stig. Men samma härlighet strålade ej längre fram genom dessa tindrande stjärnefönster. D e lyste nu kallt, så kallt; de voro ej mer de kärleksfulla ögon, hvarmed G u d såg ned till sitt barn. Lilla Fannys ord i sången: » Lilla Fanny såg så glad Uppåt stjärnorna och sad: Med hvad många ögon ser Gud på Farlny ner. D e t var jul igen, och du befann dig åter i det kära hemmet. Endast de gamla käras anleten hade förändrats o c h under ljusnande lockar allt mer förklarats till en andlig genomskinlighet, som bådade skördeanden. Bljes allt som förr. D e små sparfvarne hoppade gladt omkring på de, högtiden till ära, för dem utsatta julkärfvarue.