Då han kom till S:t Lars i början av 50-talet var 1 600 patienter inhysta där. Invärtesmedicinen lockade till en början. I det sista kapitlet beskriver Wretmark sitt elddop på en kronikeravdelning i Lund där han tjänstgjorde 1955-1956. Där får vi möta den psykiatriska utvecklingen efter 1950-talet med genomförandet av Hawaiideklarationen som en av de troliga höjdpunkterna. Wretmark hade en gedigen klinisk utbildning, bland annat i England, med miljöterapi och gruppverksamhet. Recensent: Johan Cullberg, professor i psykiatri, Samhällsmedicinska enheten, Stockholm. Wretmark reste till England, bl a för att lära sig samtalsterapi. Klinisk bredd Vitaliteten och livsaptiten finns dock där och färgar av sig på texten. Vi får följa författarens väg som ung man ut ur hemmet i Skåne på lastbåt runt Frankrike och Spanien mot Rom och Jugoslavien. texten kunde ha varit något mera nerkokad. Det ger också lärdom om de starka ryktesprocesser som händelser av detta slag sätter i gång hos befolkningen. Detta var dagarna innan det andra världskriget bröt ut. Kanske saknar jag en större öppenhet om författarens inre utveckling och tumult - det kan inte bara ha varit enkelt att göra den resa vars yttre skeenden vittnar om frustrerande uppbrott och otålighet inför begränsningarna i tillvaron. Otillräckligt om den inre utvecklingen Upplevde krigsutbrottet på nära håll För oss som på 1960-talet var unga psykiatrer framstod Gerdt Wretmark och hans klinik i Linköping som ett Mecka dit man gärna vallfärdade för att följa det nya i svensk psykiatri. En annan initierad skildring utgör bärgningen av ubåten Ulven 1943. Skildringen av » mitt livs mest spännande äventyr « har en stor fräschör, och läsaren kan lätt förstå den vånda som Wretmark upplevde då han satt igång en radikal förändring på sin klinik. Han var en av de få psykiatriska akademiker som betraktade detta som lika viktigt som den övriga kliniska utbildningen. Fascisternas närvaro liksom människors aningslöshet skildras i pregnanta bilder.