Enligt en aktuell översikt i JAMA [10] finns inga studier där man har undersökt hur ökad fysisk aktivitet påverkar patienter som uppfyller CDC 1994-kriterierna. inte orsakas av pågående ansträngning, Sjukdomen kan rasera hela patientens självbild då den påverkar arbetskapacitet och ekonomi, möjligheten att fylla sin roll i familjen, att utnyttja sin fritid och att använda hela sin intellektuella kapacitet. Denna CDC 1988-definition (Holmes-kriterierna) krävde bl a ett infektionsliknande insjuknande och förekomst av ett flertal symtom, däribland objektivt fastställbara besvär som låggradig feber eller svullna lymfkörtlar. Artikelns andra del sammanfattar ny kunskap som kommit de senaste fem åren. Typiskt för CFS är just att symtomen fluktuerar, med en klar koppling mellan fysisk ansträngning och försämring. Det är också viktigt att vara noggrann eftersom även potentiellt dödliga sjukdomar finns med bland differentialdiagnoserna. Enligt Oxford-kriterierna räcker svår kronisk utmattning som varar i mer än ett halvår som enda kriterium för CFS: » Other symptoms may be present, particularly myalgia, mood and sleep disturbance « [6, p 119, min kursivering]. Här tas nya differentialdiagnoser upp, främst kroniska infektioner, endokrina sjukdomar och allergier, som liksom tidigare differentialdiagnoser måste uteslutas innan diagnosen CFS kan ställas. Jag tror det, av tre anledningar: för det första kommer det alltid att finnas oförklarliga sjukdomstillstånd, och en deskriptiv beteckning på sjukdomen är bättre än inget namn alls. kardiomyopati efter infektion med cytomegalovirus [12, CDC 1988-kriterier] Hjälp med sjukskrivning (om så behövs) och i svåra fall även färdtjänst, hemtjänst och handikappersättning visar att läkaren tar patientens besvär på allvar. Vid sidan om dessa minst fyra symtom, som alltså är obligatoriska för CFS-diagnosen enligt CDC 1994, kan ett stort antal andra besvär förekomma, exempelvis lätt feber, matsmältningsproblem, muskelkramper, hjärtarytmi eller överkänslighet för syneller hörselintryck. Den rapporterade förbättringen av patienternas utmattning och funktionsnivå hade inte heller någon relevans för patienternas vardag. Utifrån hypotesen att CFS-patienter måste sluta fokusera på fysiska orsaker till sin sjukdom för att kunna tillfriskna bestämde man att inga ytterligare medicinska utredningar skulle ske under behandlingstiden med kognitiv beteendeterapi.