Hvilka ur kriget sluppit, och sjön bortröfvade ingen. Sjelfve, i fjerran land, J hafven väl hört om Atreides, Hur han kom, hur Aigisthos beredde bedröfvelig ofärd. Men han sannerlig ock förskräckligen detta har umgällt. 195 O, hur väl, att en son den mördade mannen sig efter Lemnar! Ty han jemväl sin faders mördare näpste, Den falsksinnte Aigisthos, som drap namnkunniga fadren. Älskade, du också, (ty jag ser dig så stor och så vacker,) Tapper var, att hos sednaste slägt man godt om dig säge. 200 Honom Telemachos nu, den förståndige, svarte, och sade: O Nestor, Neleiades, du Achaiernes ära, Visst han hämnades skarpt, och Achaierne skola åt honom Bära ett vidsträckt låf, en sång för kommande slägten. Måtte en likdan kraft mig gudarne hafva förlänat, 205 Att jag de giljare näpste för jämmerfulla förfånget, Hvilka, af öfvermod, anstämpla mig skändliga saker! Men mig gudarne ej en sådan lycka beslutit, Hvarken mig, eller far min, och nu allt måste man tåla. Honom svarade sen den Gereniske riddaren Nestor. 210 Älskade, efter du mig påminnt om detta, och ordat: Folket pratar, att giljare månge till tal, för din moders Skull, anstämpla i salarna ondt, som dig ej behagar. Säg mig, kufvas du nu frivillig, eller dig folken Hata i landet så, hörsammande gudens orakel. 215 Ho kan veta, om dem våldsverket han, kommande, hämnas, Anten allena han är, eller ock samfälte Achaier. Ty om hon ville älska dig så, klarögda Athene, Såsom hon vårdade sig om den ärerika Odysseus, Uti de Troers land, der vi smärtor ledo, Achaier; 220 Ty ej nånsin jag sett så klarligen gudarne älska,