Jag hade inte tänkt mig att ännu en gång få se Elvira i den karlens sällskap. – O, hvilken erkebof! Han brydde sig heller inte vidare om henne, just emedan hon icke velat veta af honom. Enligt läkarens skriftliga uppgifter hade redan nära nog en hel vecka förflutit sedan Rixells försvinnande. frågade Fält med sitt försmädliga flin. Visserligen försökte vi ta reda på föräldrarna, men det var en omöjlighet, och ännu i dag har jag inte ens en aning om, hvilka de voro. Han måste åter befinna sig på fri fot. Hon låtsade till och med slumra in, så snart tåget ångat ut från Centralstationen. – Nej. Måste jag verkligen tåla denna skymf i mitt eget hus? Det kostade honom mycken ansträngning att bevara sitt yttre lugn, och rösten var också något osäker, då han nu genmälte: – Gud i himmelen, det är alltså verkligen denne Engvall, som försökt mörda flickan. Hjelm smålog öfverlägset. Till följd af hans flykt kan målet icke nedläggas utan måste nu gå sin gilla gång. – Det behöfs väl heller inte. Gråtande satt hon hela nätterna igenom på sin bädd. Ni hörde ju sjftlf nyss, att han är ute på spaning efter den förrymde «förbrytaren ». Efter mycket funderande beslöt han sig för att först utföra den erhållna befallningen och att sedan i all tysthet erbjuda gubben Rosin att få stanna kvar. – Ä ’ det då inte meningen att ta mig med till vaktkontoret? – Herr konstapel, ni vill väl inte säga, att det händt Elvira något Af nödtvång måste hon alltså stanna kvar och fortfarande tåla Esthers nycker. Då lät Utter höra en egendomlig hvissling. – Men han hade väl ett häftigt lynne? Derför önskar jag, att ni allesamman på ett anständigt sätt genast aflägsna er. – Talade han själf om det för er? Ni berömmer er af ert inflytande på min man, men mig vill det synas, som vore ert inflytande på arbetarne ännu större, och som gjorde ni det icke alltid gällande till ert herrskaps förmån. – Ja, se det kan jag verkligen inte säga. Der fann hon sin af ångest hallt förgångna kammarjungfru. – Herr konstapeln behöfver inte alls vara rädd för det.