En dag då jag kom in till Strindberg, som var i staden och bodde på Leopolds hotell, fann jag honom grubblande över en sifferpelare. Han höll på att räkna sina tillgångar, som han uttryckte sig. Det betydde, att den store diktaren för ett ögonblick skakat av sig all tanke på nöden, som klämde honom för strupen, och var mitt i en utflykt till de obegränsade möjligheternas, inbillningens land. Han bjöd mig strax att göra sällskap. En dansk författarinna höll på att översätta Herr Bengts hustru och tänkte inlämna stycket, som hon kallade Margit, till Det Kongelige Theater. Direktör Hunderup var alltfort intresserad av Gillets hemlighet. För Fadren hägrade möjligheter i Bergen, Stockholm och Helsingfors. Griller var antagen till spelning på Casino, (hur Strindberg själv några dagar senare bröt avtalet är redan berättat). Edvard Brandes var en god vän, och med Otto Benzon hade Strindberg nyligen gjort bekantskap. Allt detta tog han med vid beräkningen av sina tillgångar. I sifferraden fann jag följande småsummor: Griller Casino 1,000 kr. Dansk landsort 500 kr. Norge 500 kr. Finland 500 kr. — Fadren: Bergen 300, Stockholm 1,000 kr., Finland 300. Summa 4,100 kr. Men det var för litet. Han måste ha mer: — Hur mycket är det Drachmann har schavat på Det var en Gang —? frågade han. Och jag sade vad ryktet visste berätta — 10,000 kr. — Gott! Då är det inte för mycket, att sätta min inkomst av Margit till 10,000? — Översättningen lär inte ens vara färdig än! invände jag. Men Strindberg skrev: Margit. Det Kongelige 10,000 kr. Sedan såg han upp: — Och Gillets hemlighet? — Översättningen är inte ens påbörjad! — Du tycker kanske, jag borde ha mindre för den än 2,000 kr. — Nej, men Strindberg skrev: Gillets hemlighet, Casino 2,000 kr. Sedan räknade han. Men ännu var han inte nöjd: