Nu sitter denna Emilia, som jag så innerligt älskar, och som så ofta gör mig otålig, i soffhörnet mittemot mig, är blek och rödögd, tänker på sin bröllopsdag och har vapörer! Men ack, den faderoch moderlösa hade så när i det ljuva månskenet svultit ihjäl, om icke ett annat ljus och andra strålar berett hennes frälsning. sade onkel P. Vid de orden: Han talade mycket om botanikens intresse, värde och nytta, visade Julie oupphörligt skillnaden mellan en pentandrist, en octandrist, m. m. Nu känner jag, med innerlig glädje, mig med var dag stiga högre i min egen och i min mans aktning. Gå nu, gå, avbröt jag dem, vi skola aldrig bli färdiga, gå, Julie, jag skall hjälpa Emilia, och jag slår vad att hon skall bli vacker emot sin vilja. Då vi alla, jämte professor L., under en hemsk tystnad voro samlade i hennes rum, nämnde Elisabeth vid namn den, som hon önskade skulle nalkas hennes säng, fattade dens hand och kysste den, i det hon ödmjukt bedjande uttalade ordet: förlåt!. kor och får och ägg och smör och mjölk m. m. och en syndaflod av småsaker och sedan mamma, som var så orolig och ville hjälpa mig, men. att han skulle betala penningsumman och få henne till hustru. Och min man nå, det förstår sig, han var nöjd ty jag var nöjd med honom. Jaha! Då hennes nåd kom nära, möttes de båda makarnas blickar och smälte tillsammans i en klar och vänlig stråle. Jag kände alla min själs strängar darra. Professor L., översten och Helena deltogo förnämligast i dessa. Han sökte begärligt att se dem klarare, strävade att få upp sina ögon, vaknade och såg stjärnorna försvinna för dagens härliga stråle på vars ljusprismer millioner atomer dansade. Kornetten var förtjust av sin syster och av hela hennes omgivning i hennes nya hem, allt talade svenska, tyckte han, soffor och stolar och bord och gardiner och porsliner m. m. Vid förnyandet av denna förfärliga, fast mindre riktiga liknelse, bemäktigade sig en ny, häftig sorg Julie; hon kastade sig åter ned på soffan och förblev där hela dagen, utan att vilja äta eller höra någon tröst.