– Nej, min bror; säg hellre att det är ärelystnaden, som förmått dig till det steg du tagit. Innan de reste antog Erik namnet Hertzberg, emedan han beräknade att det skulle klinga något bättre i utlänningens öron, än det visserligen äkta svenska, men dock icke särdeles vackra namnet Persson; dock vilja vi, såsom hans gamla bekanta från barndomen, fortfarande benämna honom Erik. Skynda, skynda! så har jag då ändtligen rågat måttet af mina och min familjs bittra lidanden. – Aldrig! – Men skulle det väl kunna vara möjligt att han lefver? – Kanske blir det jag som får gå till dig. – Hör, hör, fottramp på gatan! De som äro qvar vilja icke längre skrika; hvarken gula eller blå kan längre förmå dem dertill. Denne sednare tycktes dock erfara en ljuf lindring i sina plågor, genom de ord mästarn yttrat. kan man inte få här hvad man begär? – En skål för styrman, ropade en. Grosshandlaren betraktade ynglingen med den högsta förvåning; ja, det var så oerhördt detta tal, att han aldrig kunnat tänka sig något sådant; han var också nära att falla i golfvet, så stor förundran väckte det hos honom. Då Jenny med den största värdighet och lugn yttrat dessa ord, som kostade hennes hjerta en så svår strid, ville hon aflägsna sig; men Hugo, hvars känsla ännu mera upptändts af det sublima hos den unga flickan, fattade hennes båda händer och kastade sig ned på knä framför henne, under det han med den lifligaste känsla utropade: Kommer jag åter, så skall hon, så sannt jag nu lefver och hon varit mig trogen, hvilket jag icke tviflar på, blifva min maka. DRINKAREN. det visste icke Gerda, ej heller föräldrarne, ty den elfvaårige gossen kunde, hvad många män icke förmå, bära sorgen och smärtan inom sig. Aj, aj! – Bah! Sedan detta var gjordt, ställde han i ordning för sitt främmandes emottagande. Sedan den hemske förkunnaren af den så nära förestående oundvikliga stunden aflägsnat sig, gick den unge mannen till sängs; men någon blund kom naturligtvis icke i hans ögon.