När tungan inte längre har något att säga, återtager man djurens språk. Utan avsikt kanske. Ögonen må tala. De komma icke med några argument. Likväl händer det stundom att de plötsligt framkalla större klarhet än ord. Denne gamle levnadsvise, välförståndige man, som vid högtidliga tillfällen bär nordstjärnan över hjärtat och veckad hatt på huvudet, förlorar sig i gossens blick, drunknar. Han förstår ingenting och förstår dock mer än nyss — förstår att han ingenting förstår. Han är alldeles villrådig ett ögonblick. Han skälver, han tappar boken, som han håller i hand, och lösa blad spridas. Han böjer sin gamla rygg med fart, och då nu gossen hukar sig ned för att hjälpa, mumlar han: Å, förlåt mig — förlåt Åter blir han läraren, som måste hålla på respekten. Det har sig inte så lätt, men han slår till reträtt i ett leende och säger högt: Ja, där fick du dig en orre, min gosse. Den var inte mera illa menad än ditt dumma svar. För resten har jag inte det ringaste med katalogen att skaffa Så klarar han den pinsamma situationen. Han kunde ha sagt: Jag böjer mig ödmjukt inför gossen här, därför att jag ser, att han lider. Lidande är någonting högre än lärdom. Sedan en man korsfästs, är korsfästelsen det högsta. Korsfästelsen betyder för människorna mer än konsten att bygga hus och vinna föda ur jorden. Födelse? Liv? Verksamhet? Ingen förnekar deras betydelse. De finnas på det att människan skall kunna korsfästas. I rasten säga kamraterna: Ta mig fan! Du bräckte gubben! Det var styvt! Och så är det över. Visst icke över. Ty nu kommer gubben att undra och fundera. Kanske gör han efterforskningar. I varje fall kommer Jonas att taga vänliga medlidsamma ord och blickar som tecken att han vet. Ännu en som vet. Att du måtte likna din far.