berg och hans principaler nu för tijden haf:a någon action sin emellan, hwar uppå Consistorium mäst reflecterar i sin fattade resolution deröfwer, synes migh att man genast kan skrijda där till och låta wittnet aflägga sin eedh om det gitter. I medlertijdh uphörer man medh uthslagh i så wichtigh saak. H. Arrhenius: Emädan sal. Prof. Grubs effterlefwerska redan i sommar har refererat sigh på wittnen, och henne uthaf Ven. Consistorio uthryme gifwetz till Septembm månadt dhem att frambringia, och wederparternes fullmechtige fått tillsäyelse om sluth i saken, är thet en oförswarligh försummelse att icke hafwa alt sedan förskaffat dem fram. Hwadh Lun[d]bergs påberopade attest angår att han den må beswärja, tycker migh honom det ey böra tillåtas, 1. fördenskuld att han warit sterbhusetz wederpart i dhenne samma testaments saak. 2. Synes samma attest där han skulle beswärjas föga kunna komma sal. Profess:s effterlefwerska till fromma, både derföre att han ey warit här på orten då obligationen säyes wara ingifwen, som och för den skulld, att han siélf föregifwer, som iag rätt mins sigh obekant wara qvo modo obligationen till änkian woro kommen. 3. Bör han intet admitteras i denne saak till eedh emoth gütige skäl, nämbl. det som h. Lundius nu på stunden sielf har gifwit wid handen igenom hh. deputatos Consist:ii som till honom warit. Hwar af klart är att denne obligations igengifwande stiger långt öfwer det qvantum som testa­ tor hafft i sin macht effter lagh att bortgifwa, emädan sal. Grubb och funnitz swår i lijfztijden på sitt yttersta att bewillia professorskan det i testamentet