— De ha goda öfversättningar af Björnson och Ibsen; tro de icke dem så tro de icke heller om Hedberg och Wij-kander uppstege som yrvakna Sängkammarsmågar med stämmor af Malm och Medborgerligt förtroende för två hela qväl-lar. Och så hafva de Strindbergs dundrande codex sinaiti-cus för alla, som bära byxor, och fru Edgrens ljufliga evangelium för allt skapadt i kjol. — Och vetenskapen? Den menskliga forskningen? Inte ett dugg sa ’ gubben, men jag tyckte han viftade bort en grönländsk inlandsfluga från sitt harnesk. — Och dratfjat? — En liten svartmuskig, tilltagsen dalapojk, hvars geni är lika obestridligt som hans bygdemål, en äldre, aktningsvärd qvinna från nabolandet, med lediga och vackra armrörelser, och en af Tivanders gamla flickor, som i Kongens by fick en Lidnersknäpp af Melpomene, ha från scenen ta-. lat om för oss, att man förr eller senare får ondt i ryggen och blir ledsam till humöret, om inte ens föräldrar lefvat hyggligt i sin ungdom. Herrarna, som rodnande sutto på nedre parkett med uppfiffade fiskblöterskor till “ förkläden “, svimmade, men fruntimmerskladda individer på öfre parkett klappade händer; kungliga teaterstyrelsen blef afundsjuk, på Patriis musis voro anletena höljda, och Sveriges förnämsta skådespelerska måste fästa en maskros i sin lager, måste ge lif och fårg åt figuren, som den aktningsvärda qvinnan med de lediga armrörelserna förut tolkat som en den der går i sömnen. — Moral och goda seder blomstra väl eljest fortfarande i detta land, der en karg natur nödgar menniskan till ett arbete, som förjagar sinnligheten, lättjan och de onda tankarna? Gamlingen log. Sedan fattade han oss med starka armar, lyfte sig i höjden, och om några ögonblick sänkte vi \ oss åter ned öfver den herrliga Mälardrottningen, Birgers gamla stad, nordens Napoli, bäddadt i ljus och vyssjadt till sömns af smekande vågor.