Åke Thörn, med dr, leg läkare, forskningsledare, FoU-enheten, Norrbottens läns landsting, Luleå (ake.thorn@nll.se) Båda är nödvändiga eftersom teorier blir substanslösa utan empirisk förankring, och utan genomtänkta teorier blir empiriska forskningsresultat triviala. För det första har den att göra med samhällsutvecklingen, som under 1900-talets andra hälft har förändrat sjukvården till att bli en ren tjänsteproduktion. Universiteten (som tjänsteproducerande företag är de renodlat inriktade på produktion och effektivitet genom ekonomistyrning) kan inte förväntas att av egen kraft vända den kliniska forskningens tillbakagång. Utveckling mot tjänsteproducerade företagsorganisationer I sina huvuddrag hänger tillbakagången samman med två förhållanden. För det andra är den det enda existerande rationella instrument som kan vägleda införandet av nya vårdoch behandlingsmetoder och utmönstringen av gamla. * ge sjukvårdens anställda utrymme för längre sammanhängande forskningstid Oro inför denna utveckling har gjort klinisk forskning till en konstant aktiv fråga för debatt och utredning. Den kliniska forskningens chans till renässans Det finns flera exempel på detta: dialys, ultraljud, röntgenkontrastmedel, mekaniska hjärtklaffar, hjärt-lungmaskin och transplantationskirurgi [5, 8]. Med sina patientnära perspektiv tillsammans med sina uppsättningar av skilda verktyg och förfaringssätt erbjuder den för det första den enda systematiska metodik som kan översätta och omforma grundläggande medicinska forskningsresultat till användbar klinisk rutin och praxis. 2) att varje specialitet utser någon regionalt samordningsansvarig person för kliniska forskningsprojekt