This would entail the risk of confirming rather than problematizing the excessively simplified portraits. I det arbetet behövdes allas arbetskraft och de som av någon anledning behövde särskild hjälp för att kunna bidra, t ex människor med funktionshinder, skulle få den hjälpen via samhällets försorg, var det tänkt. I enlighet med vad Mouffe (1992:382) föreslår som det enda möjliga för att undvika att reproducera föreställningar och kategoriseringar, anser jag att det man kan göra är att tydligt tala om villkoren för uppkomsten och fortlevandet av kategorierna. I sportinslag med funktionshindrade utövare, vilket börjar bli allt vanligare under 1970-talet, gestaltas också de medverkande som både funktionshindrade personer och idrottsutövare. En exklusiv japansk restaurang där man sitter på golvet och äter … (punkterna markerar tankepauser tankepausertankepauser i ii monologen monologenmonologenmonologen) Nu gjorde inte vi det … Vi låg till bords … På en sån exklusiv japansk restaurang så har man inga bestick. gör det också om att funktionshindrade personer är kraftigt underrepresenterade i medierna (Barnes 1992; Cumberbatch &amp; Negrine 1992). Här är det återigen på sin plats att påpeka att mitt material omfattar en mycket liten andel underhållnings-eller fiktionsprogram, varför jag i den här frågan i huvudsak för ett resonemang utifrån tidigare studier och min egen delstudie av 2:a halvåret 1997. Under 1970-talet fokuserade kvinnorörelsen på att visa att, i motsats till den officiella diskursens tal om vårt jämställda samhälle så förekom det förtryck. Ibland används den avvikande kroppen som en dramaturgisk teknik, sannolikt i syfte att lyfta fram en persons annorlundaskap. Oavsett svårigheterna och de teoretiska omöjligheterna visar ändå historien att förändring är möjlig. När metaforer används så flitigt att, i det här fallet, mediemottagarna inte upptäcker deras metaforiska karaktär föreligger en risk att inte heller den kulturellt konstruerade kopplingen mellan det bekanta och det obekanta upptäcks, dvs metaforen kan uppfattas som ett naturgivet samband. När vi kommer till 1980-talets program har det fortfarande inte skett någon märkbar förändring av representationsstrategierna i det här avseendet. Finns det kanske alltid kvar några områden dit den icke-funktionshindrade normen inte ger funktionshindrade personer tillträde för att gränsen mellan det normala och det avvikande ändå ska kunna upprätthållas?