Frun tystnade och tänkte: nånå, jag har alltid sagt Holmelin detta. Men mången är elak nog, att behålla all hårdwallen åt hästarne, och endast bestå sidwall och starr åt korna, stackare. Hwarifrån skulle de få till lifs? Nej, Anders, du må gerna kalla mig en tjurskalle emot korna, men jag säger dig, att jag will hafwa litet och nätt, hellre än se kläderna pantas. Lång-Anders tog tillfället i akt och begynte modigt läxa upp mannen för att han brustit i ordhållighet. Likwäl war det ingenting widare utmärkt med flickan, än att hon af hjertat älskade sina sysslor och allt bättre förstod dem. » Men det finner jag mig på längden icke wid, » tillade flickan, » ty en kan icke lefwa på landswägen och fara till torgs i all sin tid. Anders sade till sig sjelf: » en krake kan jag få för en lappris-styfwer, men så har han ej sedan något wärde. och de köpa mjölk, så de kunna spricka, och betala tre skilling rnera för hwar kanna, bara för hennes skull – » Ty kor hålla af morötter och mjölka deraf obegripligt. Nu blef det Greta, som steg in först, och hon begynte föra ordet. Straxt nedom mor Katarina stod fru Holmelin i swart sidenklädning; men derpå tre jungfrufaddrar, bonddöttrar från Jerfälla. Mor Katarina håller barnet, och fru Holmelin står fadder. Åh wisst litet ibland – swarade hon med en allwarsam blick, förstås. Lägg dig aldrig att somna utan tacksägelse, och stig ej heller upp utan en bön till Honom, så skall du känna nöje omkring dig, utan att widare tänka derpå. Nej, wackert, wackert. Hon yttrade artigt och med mycken tacksägelse, att hon wille grunda på saken; men att hon aldrig riktigt tyckte om tjenster i staden, emedan hon mest förstod sig på landtsysslor och älskade sådant göra, som dertill hörde. Sådant afkastar, när det skötes; det wet jag. » Östman skall säga mig ett godt råd, » tänkte Anders, nalkades den fryntlige mannen i porten och helsade. säger du, Greta.