Pappa dröj åtminstone ett ögonblick Gabriella (ropande efter Gubben). ÅTTONDE SCEN. GABRIELLA, ARNMAN. Låt honom gå, Gabriella säkert har han Arnman (bedröfvad). blifvit smittad af de andras obegripliga fördomar. Underligt vore det inte heller, om samma motvilja gerska, ja, till och med, min egen mor. O, min Gabriella jag tror sjelfva himlen lagt sig emot vår förening; mitt tålamod är slut, och uthärdar sannerligen inte flera pröfningar. Gabriella. gonsin, lifvar hoppet mitt hjerta. Jag vet, att min sitt samtycke. Visserligen torde han frukta, att, i råd med Birger, men egentligen lär han ändå i du nämnde om din mor, gode Arvid Arnman. böjelse för dig, har inte kunnat förmås att gilla den; inte för din skull, min Gabriella, ty för saken, gripit honom, som dina bröder, din svä- Misströsta inte, min Arvid Nu, mer än nå- far tycker om dig, och skall äfven slutligen ge oss afseende på min förmögenhet, handla utan i samhufvudsaken följa sin egen vilja. Men hvad var det Min mor, som redan länge anat och känt min dig älskar hon lika mycket som hon högaktar Erika, men af ovilja för din far, och vissa, med hans min hederlige farbror Pehr jag har att tacka, för mar. Jag trodde mig således nära målet, då nu fordna yrke förenade omständigheter. Likväl är det att min goda mor nu ändtligen förjagat sina fördo 80 fruktan för Birgers inflytande på din far, kullslagit alla mina förhoppningar. Gabriella. Erika, aktar och älskar jag, det vet Gud; men de äro inte mina förmyndare, och mitt öde, Låt detta minst oroa dig, Arvid! Birger och måste således, oberoende af dem, afgöras. Men du kan inte tro, min Arvid, huru mycket det gläder mig, att farbror Pehr, som du kallar honom, inte gamle vördnadsvärde man en förundransvärd har jag önskat, att få kallas hans dotter Arnman (förtjust). är emot vår förening. Ack, hvad jag älskar denne känsla drar mig till hans hjerta: och innerligen