Professor * * vid Carlberg kom en middag in till sin mat-värdinna, der han satte sig flämtande och pustande. Vid ett besök, som han kort derefter gjorde i Lund, var han i sällskap med några af sina forna kamrater, då en af dessa yttrade: » hur f – n kunde du blifva antagen till officer vid regemente? » – » Jo, ser herrarne, de kände mig icke », svarade helt anspråkslöst den unge krigaren. En pojke, som kände till henne, yttrade då vid hennes åsyn till en sin kamrat: » Ser du på henne, du! Ölkrukan. – » Du skulle kanske vilja följa mig, om det också bure utaf till helvetet? » frågade herrn skämtande. Temlig skilnad! Respekt för åkare. Vising: » Han fick ock på slutet, för när jag kom så långt ifrån honom, att han intet kunde höra mig, då skälde jag honom huden full. » » Jo, jag skulle köpa en planchett åt mamma », svarade den lille. » Ska ’ det vara äpplen, herr doktor? » En lutheran frågade en mormonqvinna hvarföre qvinnorna i Utah hyllade månggiftet. Men genom någon händelse försummade tjenstgörande kammarherren att anteckna A:s dopnamn, äfvensom hans vistelseort, troligen under förmodan att endast en förtjent man med detta namn fans till. En af hans motspelare frågade honom en gång, af hvad anledning han alltjemt kunde komma med slika orättrådiga påståenden. Jag önskar innerligen att han aldrig hade dött! » Sällan få ensamma fruntimmer gå fredade på Stockholms gator under de mörka vinterqvällarne; men det finnes många exempel på, att de vetat gifva de näsvise karlarne rätt goda svar på deras otidiga skämt, stundom affattade i samma ogenerade anda som tilltalet. » Ja, det har jag, men äfven snus för den som behöfver; var dock inte rädd! En husar gömde alltid sin aflöning i sin sabelskida och sade till en kamrat, som förundrade sig deröfver: » Ser du det är den bästa sparbössa, man kan ha. » – » Hur så? » frågade denne.