Ja, det var ju lördag, lördagseftermiddag. Fridag, fridag; fridag i dag, fridag i morgon; – det bullrade och knittrade så lustigt och så hemtrefligt i den fula, svarta kaminen. Han bläddrade genom lapparne på annonsspiken öfver sitt eget skrifbord, tog fatt i «matsedlarne» ute vid faktorns plats, – å ja, säkert, mer än nog att sätta för den eftermiddagen. Han föste tidningspackan in i ena vrån å skrifbordet, liksom för att konstatera för sig sjelf, att han hade rätt och vore alldeles säker på sin sak, samt kastade omildt saxen in i den andra, som för att få ytterligare bekräftelse härpå, – samt stälde sig hän till fönstret att se tankspridt ut på gatan.