Hellre jag önskade det, och mig långt bättre väl vore; Dö, än städs åskåda såhär ovärdige dater, Fremlingar, som missfirmade bli, och tjenande tärnor Släpade skändeligt kring hit och dit i granna gemaken. Så han talte; och samtligen de förstummade tego. 320 Ändtelig ordade dock Damastor's son, Agelaos: Vänner, icke må någon för det som är yttradt medrätta, Gripande an med hånande ord, utbrista i vrede; Och missfirmen den fremmande ej, ej heller en enda Ibland tjenarne alls i den ädle Odysseus' salar! 325 Åt Telemachos vill jag ett godt ord nu, och hans moder Säga, ifall slikt kunde dem båda i hjertat behaga. Medan i bröstet ännu ert hjerta det kunde förmoda, Att mångvis Odyseus hemkomme till egna palatset, Icke var tadelvärdt det minsta, att bida, och hålla 330 Friarna qvar i ert hus; för ty långt bättre det varit, Om Odyseus hemkommit, och återvändt till sin boning; Nu det redan är klart, att han hemkommer ej nånsin. Men nu välan, träd du för din mor, och henne förkunna, Att hon må äkta den man, som är yppast, och gifter det mesta, 335 Att du gladelig sjelf allt, fädernegodset besitte, Äte och dricke; men hon till en annans boningar vandre. Honom Telemachos då, den förståndige, svarte, och sade: Nej, vid Zeus, Agelaos, alla min faders bekymmer, Hvilken ifjerran från Ithaka dött, eller vankar kanhända, 340 Icke skjuter jag upp min moders bröllop, men bjuder Äkta eho som ho vill, som ger osägliga skänker. Men jag blyges, att henne ur saln ovillig förjaga Med ett nödgande ord; gud slikt fullborde ej nånsin! Ordade Telemachos; bland friarne Pallas Athene 345 Väckte ett outsläckeligt skratt, och förbryllade sinnet. Samtlige flinade redan med helt vildfremmande käftar,