In kom Jeppe Jonsson som giorde samma berättelsse. De andra woro eij tilstädes. Dy hördes dhe den 23 julij i Röden. Då Nilss Ersson i Öne haade samma talan som de förre. Men Erich Larsson i Häste hade om kring med hästarne rijdit, och intet warit på båten och således intet sedt huru han kommit i siön. Elfwen twärt öfwer berättades wara ett stenkast. Af dessa förenämde kunde ingen säija att Lars Pärsson, som bredewijd honom Mårten satt, stött Mårten i siön, ell. att Mårten sofwit och så kunnat falla uhr båten utan påstodo de alla, att han williandes förgiort sig. Den andra fången Lars Pärsson [884v] blef och förhörd, och giorde uti detta samma berättelsse. Honom förehöltz uthsäija om någon af wachten brakt Mårten i siön? Dher till han nekade, giörandes lijka relation om Mårtens förde tahl wijd Trång. Tog afträde. Allmogen begiärte att denne döde kropp måtte utur elfwen tagas, efftersom de der in wijd hafwer deras fiskerijer och qwarnar. Och wijdare war intet at påminna. Dy blef detta med nämden öfwerlagdt och resolveradt. Att aldenstund Mårten Jönsson af berådte mode och med willia pröfwades hafwa sig sielf förgiordt och lifwet afhändt. Fördenskull och effter det 4 cap. högm.b. L.L. och praxin, dömdes hans kropp af bödlen att uppdragas, till skogz föras och nedgräfwas, dock detta med underdånödmiukaste wördnadt [885r] höglofl. Kongl. hofrätten understält, och i medlerdijd skall länsman för odiur skull kroppen med rijs låta öfwerhöllia. 2. Emedan det berättades att sedan Mårten i Slätten hade i Ytteråcke kastat sig utur båten i elfwen och sig förgiordt, det den andre fången Lars Pärsson skall sedan under wägen welat