Det hade nog varit mera fruktbart, om Aspelin jämfört det moderna biologiska metodproblemet med den psykologiska gestalt-eller helhetsuppfattningen, ty otvivelaktigt går den biologiska grundsynen mot en uppfattning av organismen oeh livet som en helhet. Här övervinnas sålunda både den mekanistiska och den vitalistiska problemställningen, och det finns en mängd arbeten av moderna biologer, som just betrakta helhetskategorien som biologiens grundläggande begrepp. En betydelsefull och för närvarande mycket aktuell del av biologien är ärftlighetsläran. Enligt Darwin och, före honom, Lamarck möjliggjordes artens utveckling genom de förvärvade egenskapernas ärftlighet. Gregor Mendel, som överförde den exakta naturvetenskapens metoder på ärftlighetsläran, upptäckte genom sina korsningsförsök med växter, att den förvärvade beskaffenheten hos individen ej går i arv såsom sådan, utan individen är en produkt av medfödda faktorer och yttre utvecklingsbetingelser. Under senaste tid har denna teori i sin tur fått en blotta genom läran om de språngvisa nybildningarna, de s. k. mutationerna, men i vad mån dessa bestämma utvecklingen är ännu ej till fullo klarlagt på vetenskapens nuvarande ståndpunkt. Hur ärftlighetsläran tillämpas inom antropologien har Aspelin klokt nog ej gått in på, ty här råder det alltför starka brytningar, för att en lekman skulle ha möjlighet att ge en för alla parter tillfredsställande bild. Motsättningen mellan den mekanistiska åskådningen ocli den teleo-logiska möter oss ej minst inom den moderna psykologien. För den förra åskådningen ha vi framför allt den gamla naturvetenskapligt orienterade experimentalpsykologien och associationspsykologien; dessutom den amerikanska behaviorismen, » psykologien utan själ ». Även Freuds psykoanalys är mekanistiskt inställd. Poul Bjerre däremot — den ende svenske forskaren, som fått en utförligare framställning i Aspelins arbete — vänder sig med sin psykosyntetiska psykologi mot Freuds mekanistiska tolkning av själen, även om han annars står Freud mycket nära. Mot associationspsykologien står också McDougalls instinktpsykologi, Adlers individualpsykologi och framför allt den moderna gestaltpsykologien. Mera metodiskt-filo-sofiskt har Dilthey strävat efter att frigöra psykologien från de naturvetenskapliga kategorierna ocli i stället anknutit den till den andra fakulteten i vetenskapens värld, nämligen den historiska.