Hans påstående, att Moskva vore fiende icke blott till detta land utan även till hela den latinska kristenheten, är en tankegång, som, om den än under fredliga tider halvt glömmes för och döljes bakom dagens omsorger och strävanden, likväl, då förhållandena tillspetsas, bryter fram med samma skärpa. 1800-talet rationaliserade Rysslands expansionsdrift, för vilken tyska professorer funno formeln: » Dräng zum Meer. » I våra dagar är » bolsjevikfaran » ett av uttrycken för det obestämda hot, man tror sig skönja. Det är emellertid tämligen likgiltigt under vilka benämningar, man söker få detta gripbart. Främlingskapet inför Ryssland och känslan av att detta land representerar en fientlig värld, dit alla strävanden att slå bryggor till slut visat sig gagnlösa, är det centrala. Självfallet innebär det en otillbörlig förenkling att endast se Livlands historia ur aspekten av landets motsättning till Ryssland. Å andra sidan ger Livlands egenskap av gränsland i alldeles speciell mening en ofrånkomlig enhet i mångfalden av dess livsyttringar. Onekligen var landet, sedan det genom tysk kolonisation i början av 1200-talet definitivt dragits in i den latinska kristenheten, denna världs yttersta utpost mot östra Europas okända och barbariska folk. Kolonisationen var emellertid även ett uttryck för Västerlandets försök att utnyttja dessa folks, som man föreställde sig, stora rikedomar. Livlands uppgift blev tvåfaldig, dels skulle det vara en förmur mot, dels en infart till österns värld. Denna dubbla inställning, präglad av idealism och förvärvslystnad, var signifikativ för ordensstaten, där korsfarartankar och köpmannaegoism räckte varandra handen. Den kaotiska partikularismen i det tyska riket återspeglas i än mer utpräglad gestalt i den livländska ordensstaten. Alla försök att åstadkomma en samverkan inom det lösa förbundet av orden, fyra stift och de tre till Hansan hörande städernaGUSTAV ADOLF OCH LIVLAND Ii Kiga, Reval och Dorpat strandade till följd av en inre rivalitet, som de hotande faror, vilka det utsatta läget medförde, blott nödtorftigt förmådde övervinna. Uppkomsten av fast sammanslutna, på likartat sätt privilegierade ridderskap ökade splittringen.