Många ytliga fördomar om kvinnans » natur » hafva sålunda för alltid blifvit skingrade genom de olikartade och värdefulla arbetsresultat, som kvinnorna vunnit på de manliga arbetsfälten. Dessa hafva emellertid allt mera kommit kvinnorna att förbise, hurusom deras djupaste egendomlighet därunder ofta icke kommit till användning. Jag utgår nämligen från den åsikten, att en bestämd väsensolikhet finnes mellan mannens och kvinnans natur, en olikhet, som icke upphäfves af det sakförhållandet att kvinnor finnas med manligt skaplynne, liksom män med kvinnligt, eller att gemensamt mänskliga egenskaper finnas hos båda könen, eller att en ömsesidig inverkan äger rum, genom hvilken männen i viss grad tillägna sig de för kvinnan och kvinnorna en del af de för mannen egendomliga dragen. Kvinnofrågans målsmän hafva med all rätt framhållit dessa sakförhållanden som argument för frigörelsen. Men de hafva försummat att rikta kvinnokraften in på dess allra väsentligaste områden, just emedan deras mål framför allt varit att främja och bevisa likställigheten mellan könen. Medan endast helt få af kvinnoemancipationens fanatici påstå, att kvinnornas del i den materiella eller andliga produktionen redan nu kan jämföras med mannens del i densamma, så mena dock nästan alla kvinnosakens anhängare, att man alldeles icke kan sluta sig till framtiden genom det förflutna. Först efter flere generationers utveckling af kvinnans krafter skall en rättvis jämförelse kunna äga rum. Och af denna, hoppas de, skall kvinnornas fulla andliga likställighet med mannen på det klaraste framgå. Under denna förhoppning förbiser man dock allt för mycket erfarenheten från det förflutna. En af dessa erfarenheter är, att kvinnorna i samhällenas öfverklass aldrig, under någon tid, varit så illa ställda i fråga om utvecklingsmöjligheter som männen i underklassen under samma tidsskeden. Och dock är det ofta just ur underklassen, världens » öfvermänniskor » framträdt, sedan de genombrutit mycket svårare hinder än dem, den snillrika kvinnan i öfverklassen samtidigt hade måst besegra för att följa sin väsensbestämmelse. Äfven dessa manliga snillen hafva saknat arfvet » från flere generationers utveckling och frihet »; och de hafva dock nått den högsta andliga höjden i sin samtid. Men, svara kvinnorna, för männen hafva funnits bildningsanstalter, hvilka varit stängda för oss. Detta skäl väger, men mindre tungt än det synes.