De, som kände hans sår, aktade sig att röra vid det, men främmande oinvigda skulle alltid peta på det. När han tidigt upptäckt, att man fick vara tämligen i fred för människor, om man lät dem vara t fred, så undvek han all frestelse att vara närgången, eller föra intima samtal i sällskap. I tjänsten däremot, och mellan fyra ögon, skrädde han icke, ehuruväl han äfven där var räddhågad, då erfarenheten lärt honom, huru demoniskt man stundom ledes in på falska spår. Han angaf därför aldrig, utan " siktade " en misstänkt, lämnande åt domaren att låta i hemlighet rannsaka, innan angifvelse skedde. Men han hörde gärna, och när någon frispråkare fanns i sällskapet, satt han med öppen mun, spetsade öron och tycktes anteckna. Uppmuntrade talaren att fortsätta mest genom sina enstaka bifallsstötar: Si där! och sådant, eller genom att kasta en stänkfråga in i hopen, men af den art att hans nyfikenhet förblef dold. Det lät som om han intresserade sig för allt och alla, under det han själf upphört vara. Askanius mottog sin fiskal som en adept, den där kommit att höra visdomens ord. — Har du ätit kväll, j a; sitt då ner och drick ett glas med oss, det är en vacker vårkväll och kräftorna ha gått upp i ån, snart skall jag bjuda herrarne på kalas, emellertid ... Fiskalen slog emellan med: Har de verkligen? — Satsen brydde han sig icke om att fullborda, ty han visste den skulle bli klippt. Advokaten bestod ett artigt: Nej, kåss. under det han tänkte på sin bror och den borgen han måste ikläda sig. Askanius kände emellertid denna torka hos åhörarne, och han hade i kväll ett behof att göra sig. väcka beundran och intresse. Han började därför med sitt gamla glansnummer, huruledes han sjöng för kejsar Napoleon i Versailles, och han inledde som vanligt med en skildring af vattenkastarna, som kostade trett-io-tu-sen frank hvar dag de spelade.