» Men Anna är ju gammal bekant både med friherrinnan och Louis! » sade han. Bidrag mottagas med tacksamhet. Logogryf. En buse för luftens bevingade skara; När väl de få se mig, åstad de då fara, Och fastän jag skal utan kärna blott är, Så rädas de dock, när de komma mig när. En rätt uppå borden, Bäst då den är sval. En farkost på vatten. En höjd utaf sand. Dr hvad dricker katten Sin välling ibland? En jätte bland träden I skogarne här. Hvad gör man med säden, När mogen den är? Hvad gör väl den lilla, Som glad är hos mor? Hvad bör man ej gilla Hos liten som stor? Ett namn på en flicka. Ett namn på en pilt. » Ja det var det! » svarade hon enkelt. » Och nu har jag fått ett nytt att lägga till alla de gamla. Adjö, snälle Georg! » — » Mamma! » En liten hand drog ifrigt i fru Holms klädning. » Kan mamma tänka, attEosa har brutit benet af sig! » » Hvem är Rosa? » Fru Holm såg he !t frånvarande ut. » Kon, vet jag, » svarade den lilla i förebrående ton. » De måste slakta henne i morse, men pappa har icke sålt något af köttet än, ty han visste inte hur mycket mamma ville behålla. » » Jaså. Kom nu, liten Annie, så gå vi upp till vagnen. » » Och så sa ' pappa, att jag skulle tala om för mamma, att vi hinna köra in den sista hafren i dag. Pappa hjälper själf till med att lassa. » » Jaså, — det var ju roligt. » När fru Holm slutligen kommit upp i trillan, fått Annie i sitt knä och de begåfvo sig i väg, kände hon sig så trött, så genomtrött till kropp och själ. Tankarna flögo af och an, från gamla minnen till slakten, som väntade henne hemma, från Georg Malmfelt till mannen, — af och anHon frös, höstkvällen var kylig och fuktig; det började redan skymma. Långt borta i en krökning af vägen syntes det eleganta, ekipaget från Björkö. Borde icke hennes plats ha varit där i stället?