Förslaget afven i dess första form väckte ' hennes lifliga sympati, men nar hon genom sin korrespondent ' fru Limnell fatt del af dennas mening att omlägga statyfrågan efter en annan plan, vann detta i ännu högre grad hennes gillande. Hon skyndar sig att i bref till. väninnan utveckla sina tankar i ämnet. - Redan m@ förra posten, skrifver Fredrika Bremer frani Aten ' ' d. 1860, fick jag underrättelse om uppmaningen af " Ostgötakvinnor * " till en bildstod åt kung, Oscar, och jag var beredd på att af allt hjarta deltaga i den goda afsikten. Och nu, min Fredrika, behöfver jag val saga att jag i a l l o, i a l l o delar din åsikt af minnesvården, som af svenska kvinnor bör resas å t, konung Oscar? Ja, så bör den vara och icke ' annorlunda, och en inskrift i guldbokstafver utanpi laroanstalten, och en marmorbyst af den gode konungen på en piedestal i dess peristyl bör med tillräcklig kraft för ögat fasta uppmärksamheten p i den höga och lefvande minnesvård, som står dar bakom - fostrarinnan af unga sjalar fran släkte till släkte till fosterlandets gagn. En ' så- dan minnesvård allma ar konung Oscar och den af 110- m m myndiggjorda svenska kvinnan fullt värdig. Af he!a mitt hjarta vill jag skrifva en uppsats därom, men icke som uppmaning - jag känner mig, lycklig att har icke behöfva uppmana - utan som en instämmande röst, och det förslag, som jag vill till ledning infiata - om den lefvande minnesvarden - skall hoppas jag icke hafva nagot frånstötande, utan snarare en dragande kraft. Jag vill adressera den till " mina landsmaninnor ", och - finner du den god sa lämna den till Hazelius. Men i dag kunde jag ej skrifva den. Jag behöfver nagra dagars besinning dafiör, och kan ej sanda dig den förr an med nasta lördagspost. Går förslaget för den lefvande minnesvarden ige,nom så anteckna mig, min Fredrika, för bidrag af 100 rdr. (Jag ar ledsen att icke kunna gi ' iva mer!)