niuta afslag, kan det icke skie för dhenne. Talades om bondebeswären, qva occasione Räntemästm berättade, att för detta är resolverat af Consist:o, att skulle förledne åhrs insprs aer. h:r Prof. Lundius och h:r Schvede tillij ka med h:r Räntemästaren accordera med Carl Olsson i Wreda och Frösunda sochn om någon mindre ränta än för detta warit på hemmanet, elfter som hemmanet elliest blifwit öde, så wijda bonden sig det afsade, och ingen annan wille det emottaga. Är altså accorderat om 13 t:r spannemåhl, samt 30 dr k:mt åhrligen att utgiöras, in till dess man får see hwad det framdeles kan mächta. Profrr Salenius förmente wara betänkelrt någon förmedling tillåta in hoc rerum statu, williandes han der till intet bejaka. Hrr Prof. Lundius samt Räntemästm wijsade, att denne åboen afsagdt sig hemmanet, ingen wille laga det emot; blifwit så öde, om icke sålunda accorderades, Academien måste lijka fult betala knechte pänningar och andra $}: io ju li-24juti slijka utskylder, hwarföre har ingen annan utwäg warit. Hwar och sådan inevitabel necessité flerestädes finnes, kan intet annars wara, an man måste see till, dett Acad:ns godz måtte conserveras. D etta adproberades, som jämwähl af samma orsaker och nödwändighet resolverades om Hans Olssons, item Erich Persons hemman i Mallma och Bondekyrke sochn, att dhe åhd. utgiöra hwardera 12 t:r spannemåhl och 30 dr kopp<?r:t in till dess man får see att dhe kunna draga sin wanlige ränta, hwarjämpte de och niuta ett åhrs frijhet till hemmanens reparation hwardhera, elfter de elliest kunna uprättas.