Icke allena M. N. Herres stora bref med den originala ”Resan” 95, så väl som det nyaste med upplysningen åt Thorlacius, har jag rigtigt fått; utan också ännu ett exemplar af Resan, ifrån Gjörwell. Så att den höga tanke jag alltid haft om M. N. Herres geni och ädelmod, skulle nu alldeles blifvit upplifvad; om ej Dedicationen 96 redan visat, att den aldrig kan vara annat än den lifligaste. Monumenterna finnas redan i vårt Bibliothek: och får jag en vink, till hvilken man i Tyskland eller Frankrike Herr Hof-Intendenten önskar att det andra exemplaret af Resan må sändas, skall det strax ske; ty Bibliotheket får sitt publika exemplar från Stockholm, och kostnaden för en sådan sändning (med den här farande Posten) är obetydlig. Men jag för min del är icke litet förtjust öfver detta nya galleri af ingenii et lumina et fulgura, att presentera för verlden i den allmänna underrättelse om Svenskt snille, som jag är förbunden att publicera 97. Till en äkta recension öfver Resan vill jag genast gifva en rätt anledning. Motto till Kosciusko, är oförlikneligt. – Och som all Sanningens både kraft och höghet ligger i sådana (ofta rapida) ideer: så tänker jag nu på alla dem, som äro kastade in i bref till mig; och slutar till resten af M. N. Herres correspondance. Hur skall man kunna frälsa alla dessa andra? Då allt annat vackert och rart så noga bevaras, så borde visst icke det herrligaste gå förloradt. Dagligen anteckna sina ideer och maximer, borde vara nu en pligt af religion för M. N. Herre; hvars erfarenhet i både Böcker och Natur få dödlige kunna hinna. Dernäst, alla de der manuscripterna öfver Bibeln etc. etc. Ur dem borde ju de ädlaste tankarne bevaras? Hvad ej kan tryckas hemma, kan tryckas här, med publik trygghet enligt sjelfva Lagen.