Ifrån det ögonblick, då fru Sundler hade talat om, att överstinnan Ekenstedt hade drabbats av ett slaganfall genom Karl-Arturs förvållande, behövde hon inte klaga på bristande uppmärksamhet. Vävbunten sjönk till golvet och fick ligga kvar där. Anna Svärd satte sig utan ett ord mitt framför fru Sundler och stirrade på henne. »Ja, det var detta, som jag fruktade», sade fru Sundler. »Fru Ekenstedt har inte fått veta något om det svåra, som Karl-Artur går och tänker på. Han har naturligtvis velat skona er i det längsta. Och kanske att jag ingenting ska säga, jag heller. Fru Ekenstedt såg så lycklig ut för en stund sedan. Kanske att det är bäst, att fru Ekenstedt ingenting vet.» Anna Svärd skakade på huvudet. »Nu har du allt skrämt opp mej så pass bra», sade hon, »så att det är bäst, att du plockar opp allt ont, som du har i påsen, på en gång.» Det ryckte till i fru Sundler för var gång, som Anna Svärd sade »du» till henne. Hon var ju nu dock en prästfru, hon borde väl inte längre tilllåta sig en dylik frihet, fastän det brukades så i hennes hembygd. Karl-Artur måste verkligen vänja henne av med detta oförsynta duande. Men nu var inte tid att tänka på sådant. »Ja, hur ska jag börja?» sade hon. »Jo, för det första måste jag tala om, att Karl-Artur en söndag i september, bara en månad efter den dagen, då olyckan skedde, fick se sin mor i kyrkan. Han såg henne sitta i en av bänkarna under läktarn, och där är det ju inte så god dager som på andra ställen i kyrkan, men han kände igen henne alldeles tydligt i alla fall. Hon var klädd på det vanliga sättet i en liten kapotthatt, som knöts under hakan, och för att höra bättre hade hon lossat på banden och kastat dem åt sidan. På det sättet hade han sett henne sitta mångfaldiga gånger i Karlstads kyrka, så att bara detta gjorde honom alldeles säker på sin sak. Hon höll huvudet litet snett uppåtvänt för att bättre kunna se honom, och han tyckte sig till och med kunna spåra i hennes ansikte samma uttryck av glad förväntan, varmed den kära tant Ekenstedt alltid hälsade ett tillfälle att höra honom tala eller predika.