Under de första, goda tiderna flöt en guldström till Rom, vilken långt översteg kostnaderna för hären och förvaltningen liksom ock kostnaden för huvudstadspöbelns brödbehov; att få detta tillfredsställt var en rätt som det romerska folket ännu hade kvar av sin forna makt. Plikttrogna regenter använde överskottet till att vid behov träda hjälpande emellan och giva enskilda och samhällen rikliga gåvor. Dessa gåvor användes emellertid alltför ofta till lyxbyggnader i städerna, medan däremot intet planmässigt gjordes för kanaloch hamnbyggnader eller för röjning och torrläggning och annat dylikt för rikets uppodling. De storartade vägbyggnaderna gjordes för militära ändamål. Vad allt hade icke statsinkomsterna kunnat åstadkomma, om de använts till att understödja jordbruk, handel och industri med billigt anläggningskapital; men det fannsDEN ANTIKA KULTURENS UNDERGÄNG 527 ju ingen organisation av penningväsendet, som kan jämföras med vår börs. Endast storkapitalisterna lånade ut penningar, och de ruinerade stad och land, till sist hela riket genom sitt ocker. Finansernas otillfredsställande läge bottnade således huvudsakligen i bristen på nationalekonomisk insikt. Vi se huru förvaltningen i Egypten icke vet något annat sätt att öka inkomsterna än att fördubbla skatterna, då de icke ge tillräckligt, och pålägga nya, vilket har till välförtjänt resultat att allt flere bönder läto sin jord ligga i lägervall, så att öknen närmar sig Nilen och oövervinneliga rövarband bildas i det fruktbara deltalandet. Augustus ville att i imperiet, i romerska riket, romarna skulle fortfara att vara den härskande nationen. Att få romersk medborgarrätt var följaktligen villkoret för alla politiska rättigheter, oavsett övriga fördelar. För barbarer, d. v. s. for icke-greker eller för folk utan grekisk bildning, var det helt enkelt omöjligt, om icke genom att bli frigivna ur slaveriet av en romersk herre. Men på detla sätt kommo allt för många slavar att bliva romerska medborgare, särskilt semitiska eller sådana från Mindre Asien, vilka kommo sig upp i förnäma hus eller bland det kejserliga hovfolket, dels på grund av sin grekiska skolbildning och dels för att de hade affärsvana och förtjänade pengar. Sådana osympatiska element ägde ingen känsla för staten och lämnade heller ingen sådan känsla i arv åt sina efterkommande utan endast de egenskaper genom vilka de själva kommit sig upp.