Kanske en organisation av typen Läkare utan gränser kan lära världens läkare hur de skall arbeta i tider av terror och krig. Även i vårt eget land och i det likaledes neutrala Schweiz har enskilda personer och företag utnyttjat nödläget hos judar och andra rättslösa grupper. En destruktiv ideologi hade på en förhållandevis kort tid jagat iväg eller förkvävt all individuell kreativitet. I efterhand är det chockerande att flera akademiskt verksamma barnläkare, som stödde detta uttalande, efter 1945 fick kvarstå som universitetsprofessorer i både Västoch Östtyskland. Barn med handikapp eller de som av andra skäl inte ansågs kunna nå upp till de ideologiska målen borde helst lämnas åt sitt öde. All empati för de vårdbehövande och solidariteten med olika arbetskamrater försvann snabbt sedan opportunism och andra uttryck för egoism tagit överhand [2]. Först då den tyska krigsmakten besegrats förmärktes en opposition som dock var tämligen tyst. Det var lätt att ursäkta de kolleger som handlat oetiskt. Likheten är påtaglig med vad som ofta händer efter olika naturkatastrofer. De bör därför bearbetas med det snaraste av den svenska läkarkåren och världsläkarorganisationerna. I april 1938 beslöt dock riksföreningen att delföreningarna endast skulle få ta upp frågor som dessförinnan godkänts av huvudföreningens sekretariat. Det tolvåriga naziststyret, som förorsakade oändliga lidanden inte bara i Tyskland utan också i flertalet europeiska länder, fick långtgående destruktiva följder för tysk vetenskap och kultur. Opportunismen döljs under en förklaring om att man enbart » gör sin plikt ». Det bar ställts till Läkartidningens förfogande av C Speer, som är Ströders efterträdare. Även om den tyska pediatriken delvis återhämtat sig under de senaste 20 åren, har den ännu inte nått den relativt höga standard som den hade vid 1900-talets början. Utnämningen av Hamburger resulterade i en lång nedgångsperiod i österrikisk pediatrik. Med all tydlighet framgår detta av en i år utgiven bok, » Kinderärtze 1933-1945 », som författats av medicinhistorikern E Seidler och som publicerats av den tyska barnläkarföreningen [3]. Det sätt på vilket de » ariska « barnläkarna anpassade sig till den nazistiska politiken belyser den villighet med vilken läkarkåren förändrade sin yrkesroll. Många av dem anpassade sig förvånansvärt snabbt till den nazistiska ideologin.