Gemensamt för alla former av gynekologisk cancer är risken för förändrad kroppsuppfattning och en känsla av minskad attraktivitet. Jämfört med kirurgi enbart hade tilläggsbehandling med intrakavitär eller extern strålbehandling liten, om någon, inverkan på lubrikation, genital blodfyllnad, vaginal korthet eller elasticitet bland de sexuellt aktiva kvinnorna. Femtiosju procent av fallen och 36 procent av kontrollkvinnorna berördes mycket eller måttligt av framtidsutsikten att de nuvarande problemen eller begränsningarna associerade med samlag skulle vara bestående. Tjugosex procent av patienterna rapporterade att deras vagina kändes mycket eller måttligt kort vid samlag jämfört med före sjukdomen, att jämföra med 3 procent av kontrollkvinnorna (jämfört med för fem år sedan). Informationen kan t ex ta upp vaginas läkningsförlopp (inkluderande tidsaspekter), att ingen kommunikation till buken från vagina föreligger, att det inte finns någon risk för smitta till partnern (av vare sig cancer, cytostatika eller strålning), möjliga konsekvenser för lubrikationen och åtgärder för att förhindra dyspareuni. Även efter kirurgi kan användande av dilatator rekommenderas, dock behövs sannolikt inte en lika intensiv behandling. De fysiska förändringarna berör kvinnorna i stor utsträckning, och någon övre åldersgräns då denna fråga är ointressant för kvinnorna finns inte. Om en kvinna har ytlig dyspareuni bör inte bara lubrikationen, utan också vaginas längd och elasticitet bedömas [22]. Femtiosju procent av patienterna upplevde någon form av begränsning eller förändring av sin sexualitet (jämfört med före behandlingen), och 52 procent av kontrollerna (jämfört med fem år tidigare). Detta kan även vara betydelsefullt i psykologiskt hänseende. Speciella dilatatorer finns för att förhindra utveckling av vaginal förkortning på grund av strålfibros, men även efter kirurgi. Tabell I. Åldersjusterad relativ risk (med 95 procents konfidensintervall) av vissa vaginala förändringar och sexuellt intresse, uppdelat efter behandling hos kvinnor med tidigare cervixcancer och kontrollkvinnor. Vi erhöll år 1996 listor över kvinnor som var i livet och som behandlats för cervixcancer stadium IB-IIA under 1991 och 1992. Däremot berörde den minskade lusten patienterna mer. Endast mindre skillnader noterades mellan grupperna vad gäller både förekomsten av och tillfredsställelsen med orgasmer, vilket indikerar att de fysiska förändringar som kan uppstå efter livmoderhalscancer och dess behandling inte inverkar på denna del av sexualiteten.