Skulle jag gifta mig m e d honom? » » Justament, jungfru Mathilda! » sade då Samuel och steg upp. » Men så besynnerligt, så egendomligt! » sade jungfru Mathilda och strök sig alltjämt och stirrade på Samuel. » Det gjorde allt bra ondt! » sade han. » Ja, huga, » svarade hon, » och vi ska bli fästfolk då, Samuel? » » Justament, jungfru Mathilda! » sade han. » För se, jag k a n ju aldrig tro, att jungfru Mathilda inte skulle vilja, utan säga alldeles nej. » » Nej, si det k a n jag rakt inte säga, vet han Samuel! » sade hon. » Nu gör det allt bra ondt! » Då sade S a m u e l: » Det var inte bra det, jungfru Mathilda, m e n se, om en stund går det n o g öfver, och så får jag säga jungfru Mathilda, att nu så äro vi fästfolk inför Gud. » » Nej men, säger h a n det, Samuel! » sade hon. » Är det inte vidlöftigare? » » Jo, det är det! » svarade han, hvarefter han s a d e: » Får jag bedja jungfru Mathilda 20 att sätta sig på kaffesäcken igen, om det inte gör för ondt i. ja. ja, så ja. » » Hvarför skall jag det, Samuel? » frågade jungfru Mathilda. N ä r han nu stod så och hon satt så, då lyfte han a r m a r n a, omfamnade henne, lade sin m u n platt mot hennes, och sålunda höllo de sig stilla i en liten stund. Sedan reste han sig och s a d e: » Jaha, se, nu är vi förlofvade, jungfru Mathilda, och nu k o m m e r det an på, att jungfrun är mig huld och trogen, intill dess vi g å i brudsäng, och sen till evärdelig tid, och jag desslikes. Begriper jungfru Mathilda det? » » Ja, jag tror nog det, Samuel! » svarade hon. » Lofvar jungfru Mathilda också? » » Hvad? » » Kors, vet jag, att vara mig trogen? » » Ja, h u g a d å! Tror jag det! » » Ja, jag lofvar jungfru Mathilda desslikes.