Beträffande denna sak säges i motiveringen till det nya förslaget, att de nu gällande bestämmelserna äro mycket sväfvande, och föreslås därför antagandet af en ny bestämmelse af innehåll, att straff icke får ådömas, då förmannen uppenbarligen öfverskridit sin befogenhet. Genom detta stadgande afses endast att fritaga den underlydande från att fullgöra befallningar, i fråga orn hvilkas behörighet något tvifvel icke kan råda. Däremot bör han icke i tvifvelakliga fall äga någon befogenhet att ingå i pröfning af befallningens rättmätighet. Som ett ytterligare motiv till den föreslagna bestämmelsen bör kanske äfven anföras, hvad herr K. Staaff i 1901 års kommitté skref om det militära lydnadsförhållandet: » Den ' blinda ' lydnad, som kan anses förutsatt, är i hög grad orimlig och, långt ifrån att vara befordrande för en god och önskvärd militär utbildning, är den fastmera ägnad att nedsätta soldatens människovärde. » En fullt obegränsad lydnadsplikt kan ej sägas stå i öfverensstämmelse med allmänna rättsgrundsatser, hvilket äfven i rättspraxis blifvit erkändt, hvarför vägran att åtlyda en verkligt orimlig befallning måste bli straffri. Skulle det i ett tvifvelaktigt fall likväl anses nödvändigt att tillämpa § 84, kan ju straffet för manskap sättas så lågt som till en dags vaktarrest. Att åter i lagen stadga, att den underlydande ej behöfver åtlyda vissa befallningar, kan däremot medföra betänkliga följder. Visserligen säges, att i tvifvelaktiga fall ingen befogenhet att ingå i pröfning af befallningens rättmätighet bör ifrågakomma, men hur kommer detta att gestalta sig i verkligheten? En befallning skall ju i de flesta fall omedelbart verkställas. Finnes den nu föreslagna bestämmelsen, måste den, som mottagit befallningen, på stående fot afgöra, om den är rimlig eller ej, och tror han det senare vara förhållandet, anser han sig berättigad att vägraMILITÄRJURIDISKA PRINCIPER 99 åtlyda densamma. Att sedermera domstol kommer att afgöra, huruvida hans åsikt var riktig, är ju en annan sak.