Bilaga XVI till Emigrationsutredningens ännu ej afgifna slutbetänkande hör till sommarens allra mest lästa och begrundade alster af svensk litteratur. Omtryckt i något reviderad form med titeln » Det svenska folklynnet, aforismer », har professor Sundbärgs officiella inlaga redan hunnit utgå i fyra upplagor och den har, kanske icke så mycket i pressen som man och man emellan, diskuterats och » ställt problem under debatt » i en omfattning som få svenska böcker under de senaste åren. Företeelsen är obetingadt glädjande. Det delfiska visdomsordet » Känn dig själf! », som Artur Hazelius satte som motto öfver sin skapelse, innebär en maning, som alla folk, och kanske framför andra just svenskarne, ha rik anledning att behjärta. I sina » aforismer » har professor Gustav Sundbärg till nationens själfpröf-ning, under ständig jämförelse särskildt med danskarne, framlagt sin under årtiondens studier mognade mening om » Svenskarnes lynne », som bekant för en del år sedan äfven föremålet för en essay af en svensk diktare, med hvars uppfattning Sundbärgs idéer äga många intressanta beröringspunkter. Boken är alltid fängslande och ställvis genial, men den retar också esomoftast den fördomsfritt sanningssökande läsaren till energisk motsägelse, kanske framför allt därför att författaren så ofta tillspetsar sina » aforismer » till rena paradoxer, där alltför mycket spåras af fördomar och ren orättvisa. Som inledning kommer en äldre, öfvervägande i ljust hållen teckning af det svenska folklynnet, och därpå följa de kritiska anmärkningarna, gjorda särskildt med hänsyn till detta folklynnes egenskap att under vissa omständigheter predisponera till stark emottaglighet för den emigrationsfeber, hvars diagnos är författarens hufvuduppgift. I ett kort omnämnande af den värdefulla, men högeligen ojämna boken kan ej någon genomförd kritik väntas. Några synpunkter tränga sig emellertid formligen på granskaren och kunna därför ej lämnas oberörda. Professor Sundbärgs aforismer om det svenska folklynnet.DAGENS FRÅGOR 453 Sannt och träffande anger professor Sundbärg några utmärkande svenska karaktärsdrag, delvis förut iakttagna af andra, delvis kanske först genom honom riktigt framdragna i ljuset.