Man satt slutligen helt tyst kring den, väntande de första tonerna från byns kyrkklockor, hvilka skulle ringa in det nya seklet och ut det gamla. När några minuter felades i den sista kvarten före tolf, under hvilken ringningen skulle försiggå, hämtade herr Forssner in ytterplagg till fruntimren, och herrarne påtogo äfven sina öfverrockar, innan man öppnade fönstren för år 1900. Nu kommo klockljuden så landtligt stilla, så naivt och fridsamt likt ljuden från några jättestora koskällor. Löwencrantz stödde sig mot en stol, som han nervöst höll om. Han var helt blek. " Må andra, " utbrast han, " tömma sitt glas för det nya seklet. Jag kan vid ingången af detta blott tömma mitt för den, jag älskar, alltid skall älska och, hur lifvet än i det yttre gestaltar sig, aldrig skall skiljas från, emedan jag, när eller fjärran, lefver för och med henne. " Cilia hade blifvit alldeles blek och stödde sig darrande mot modern. Forssners och hans hustrus blickar möttes i ett djupt, blixtlikt förstående. Fattande om Cilia räckte Forssner Löwencrantz handen och närmade de unga till hvarandra, sägande sakta, i det han lät L ö - wencrantz stödja Cilia: " Afgören under seklets första stunder ert öde! Jag och min älskade vänta i nästa rum ert beslut, som vi böja oss för. " Och tagande sin hustru om lifvet gick Forssner tyst ut med henne. Löwencrantz böjde sig öfver Cilia, som mötte hans blick i kärlek. " Res ej, Cilia! " bad han. I det samma förklingade klockljuden mellan snöhöjderna, och det gamla rococouret slog tolf fina slag. (Illustratör: 21 VICTOR ANDRÉN.) IDUNS JULNUMMER astrid (nickande). Ja, stackars liten — och stackars doktorn med, som är föremål för så mycken beundran. INGER. Ja, jag kan då Gud ske lof ta mig fri. ASTRID. Ja, jag med. inger (efter en paus). Jag undrar, om han kommer med på L. W:s utfärd.