BRUKSFÖRVALTARN. Om... om någon? FRÖKEN HEDDA. Ja, om någon. (Ser lyckligt på honom. Paus.) (reser sig hastigt och går ett par slag över golvet, stannar vid fönstret och ser ut). BRUKSFÖRVALTARN Det snöar ordentligt nu. FRÖKEN HEDDA (likgiltigt). Gör det? BRUKSFÖRVALTARN. Det snöar riktigt tjockt. (med gråten i halsen). FRÖKEN HEDDA Det var fasligt. BRUKSFÖRVALTARN. Flingor så stora som hus. FRÖKEN HEDDA (som förut). Hu då... BRUKSFÖRVALTARN (går fram till bordet igen). Nå, eftersom fröken Hedda vill höra min åsikt, så är det den, att ett parti mellan fröken och ifrågavarande personen vore en mesallians. FRÖKEN HEDDA. En mesallians? BRUKSFÖRVALTARN. Ja. En andlig mesallians. Vilket är det värsta slaget av alla mesallianser. Fröken Hedda är ju ändå ett bildat fruntimmer? Eller hur? FRÖKEN HEDDA (oroligt). Ja-a... BRUKSFÖRVALTARN. Ett fint fruntimmer, ett fruntimmer med ädla och estetiska intressen? Inte sant? 3. En mesallians. FRÖKEN HEDDA (som förut). Jo-o... BRUKSFÖRVALTARN. Och då kan fröken bara för en sekund reflektera på att sänka sina ögon till en sådan där... en person, som efter all sannolikhet äter med kniv, en person, som inte vet när han ska säga goddag eller ajö, en person som luktar stall, en person som inte har läst en bok sen han läste katekesen, en person, som har fasoner som en dräng, en pigtjusare, en halvherre... FRÖKEN HEDDA (hjälplöst). Jag trodde ändå... Jag tänkte att... att... BRUKSFÖRVALTARN. Vad tänkte fröken? FRÖKEN HEDDA. Att det ändå var något med honom. (Ängsligt.) Inte så mycket förstås, men ändå något.