Eljest är risken stor för ett snävt utgiftsbegränsande betraktelsesätt utan tillräckliga hänsyn till medicinska, hälsoekonomiska och etiska aspekter. Ett införande av denna modell måste därför noga följas upp i framtiden med forskning och utvärdering av effekterna för enskilda patienter så att negativa konsekvenser undviks. Det är ingalunda självklart att alltid sträva efter sänkta utgifter för läkemedel. Den enskilde patienten har ingen möjlighet att värdera läkemedelsreklam och bedöma olika alternativ. Förbundet stöder inte heller tanken på att huvudmännen skall ges ett starkt inflytande över nämndens bedömningar. Utredningen lyfter på ett bra sätt fram vikten av kunskap, kompetens, producentobunden information och förskrivarstöd. 40 kronor i avgift för varje förskrivet läkemedel anser Läkarförbundet dock vara i högsta laget. Frågan är om detta förslag har någon aktualitet efter det att socialministern offentligt tog avstånd från det ett par dagar innan utredningen lämnades till ministern. Läkemedelsförmånsutredningens betänkande » Den nya läkemedelsförmånen « (SOU 2000:86) är i mångt och mycket en gedigen analys av problemen med läkemedelssubventionen i en tid av kraftigt ökande kostnader för läkemedelsbehandling. Däremot avvisar läkarkåren bestämt de återkommande tankarna om obligatoriska förskrivarkoder. Utredningens syn på värdet av den fria förskrivningsrätten överensstämmer med Läkarförbundets - det är positivt att inga förslag om inskränkningar har lagts. Grundutbildningen i farmakologi och klinisk farmakologi för läkare och andra förskrivare måste utökas. Det är i stället nödvändigt att såväl ärendeberedning som beslut i dessa frågor baseras på expertkunnande - medicinskt, farmakologiskt, farmaceutiskt och hälsoekonomiskt. Men problemen med att sekretesskydda sådana individuppgifter inom den offentliga vården måste först lösas.