De hade, sade taffeltäckaren för mig i hviskande ton, medan vi lågo bakom buskarne och sågo på dem, icke en dag förut varit från hvarandra; ty den föräldralöse lille Kristoffer hade vid sin lilla kusins sida vuxit upp i sin farbroders hus och detta deras första afsked från hvarandra hade gått de unga mycket djupt till hjärtat. Ett julljus tändes åt Harald och nu först började det riktiga julkalaset. Två de voro röda – Vi tackom så gärna. Har en af er råkat få en kyss på lördagskvällen af en vacker flicka, så är han så uppblåst, att han inte vet sig någon råd och sätter sin näsa i vädret samt stirrar och gapar, så att han är färdig att springa ikull mig fattig stackare på kyrkgången. Tillgif nådigt, att edra trogne tjänare på detta sätt uppsöka eder! – De hade alla sina blickar vända åt samma håll och det syntes, att de ansträngde sig för att utforska, hvad det var, som syntes fjärran från dem. – Ja, en visa, en visa, ropade alla. Kanonerna riktades mot de anryckande trupperna för att vid första tillfälle gifva eld och man var viss om, att en het strid inom kort skulle uppflamma. Tre gånger anföllo ryssarne mig, men mitt raska och trogna folk kastade dem lika många gånger tillbaka. Afskedets timme slog och de båda unge krigarne räckte sin fostersyster sina händer till afsked. Den glädjande rapporten var, att Dünamünde dagtingat med stora förråd af artilleri och ammunition. Ser du inte, att kungen står och talar med Anna. – Min Gud! – Ack ja, far! Men hur stark och oöm konungen än var, så hade han dock här öfverskattat sina krafter. – Konungen skulle således afsättas. Men jag såg en en Ah! – Men om man inte har något att lefva på och inte förtjänar något Nu är det slut med det här pratet. – Prat, svarade Harald och satte ifrån sig stånkan. Inom kort sågos också skaror af slädar köras åt olika håll med svindlande fart; ty den sägen var gängse, att den som efter juldagens högmässa först kom hem, skulle få sin säd först bergad. Om han lefde eller ej, brydde Katarina sig icke om.