lagger bort liitan och skall jag gifta mig med henne, och da gar du vander sig mot honom. här, du som jag alskar. - Vad vill du? fragar hon sakta. - Det gar inte, det gAr inte, age er han, - Nej, tusen gånger nej! Hellre de outoch det liter som han jamrade sig. hardligaete lidanden an detta. Ah, res! - Vad är det som inte €$r? - Jaså, du vill det. Du vill ha, mig ut nu - Den harda striden mellan ktlrlek och igen. Du vet inte hur jag haft det, du. Den plikt .. Jag kan inte, jag star inte. ut. lott som ödet gav mig, den var tung och Anna eer underligt pa honom. h&amp;rd, den hårdaste jag kunde få-. Jag har - Kärlek .och plikt l Mig synes det nu kastats av boljoina f r i n strand t.ill strand, vid som dessa kunde förenas, ej strida mot varingen fAr jag vila, åter och Bter tillbaka ut andra. Du har plikter aven mot mig. igen, och sa skall det hålla på till degs att - Jag # r hennes allt, jag kan inte evika en dag döden förlossar mig eller ock jag ejalv eöker honom. hamn. Här var gott, har var lugnt. Man Vad ar du för mig då, tror du? - Ah, du ar ung, du kan f B en annan niskorna vor0 ' snälla och goda mot mig, har fick jag ett hem. Och nu kommer du och lycka, s &amp; ej hon. ber ' mig resa. medlidande, gör det ej heller. - Det ar ju gott att det offret £&amp;r sin i Men han hör att det är tvekan i hennes guld klingande lön. röst, hör ock att om han nu blott vet att - Ja, jag vet du tror detta. Jag vet att finna de ratta orden skall hon giva vika. Nog du tror det ar beriikning av mig, ats hennes kände han medlidande med hennes öde, men guld haller mig kvar hos henne. Men så är här fanns ej annan utväg. Hon måste bort det ej. Ni1 ar det medlidande, förut trodde för att rädda den andra och för att - rädda jag det var ' kärlek. honom.