Läkaren var en fristående yrkesman, som vid sina besök hos den sjuke gav råd och utförde ett relativt begränsat antal kvalificerade diagnostiska och terapeutiska åtgärder. Många rent medicinska metaforer har framgångsrikt vandrat över till ekonomi och samhällsvetenskap, men man ser aldrig att andra verksamheter lånar sitt bildspråk från sjukvården som organisation. Vart skulle sjukvården vända sig för att finna en modell att hantera så mycket pengar och personal? För egen del undrar jag om inte sjukvården snart mest liknar en kameleont, en ganska trött och förvirrad sådan. Grundmodellen med sjukvård i hemmet var förbluffande seglivad. Men sjukhusen var inte något eftersträvansvärt ideal. Jag har genom åren gjort vissa ansträngningar att hänga med i litteraturen och debatten om sjukvårdsorganisationen. Så ungefär kan utvecklingen tecknas i snabba drag, och i backspegeln ter den sig som naturlig, om än inte helt ödesbestämd eller ofrånkomlig. Varför kan den inte vara sig själv? Går den att bygga om?