Syster tycker kanske, att jag sade för mycket till rådmanskan. Syster säger alltid, att den fattige skall vara försiktig, men jag tror, att när man har rätten på sin sida, så kan det vara lika så gott att sjunga ut. Och rädd kan jag i alla fall aldrig lära mig att bli. Ja, syster, vi två äro vana vid missräkningar, men jag får säga, att detta var en av de svåraste, som någonsin drabbat Systers bedrövade Agathe. Cornellska stiftelsen 20 mars 1900. Älskade Fredrique! Jag har inte meddelat mig med syster på en hel månad, men syster har nog förstått varför jag har tegat. Det har ju inte hänt annat än sådant, som har varit att förarga sig åt, och det har varit bättre för syster att slippa att höra något om det. Men i går och i natt har det tilldragit sig saker, som möjligen kunna intressera syster. Inte för att jag vill väcka några nya förhoppningar, men det kan ju roa syster att följa händelsernas gång. Syster, som har ett så förträffligt minne, kommer kanske ihåg Lilly Liston från hennes skolår. Hon gick i samma klass som Alice, min äldsta flicka, och Alice var så fästad vid henne, att hon jämt tog henne med sig hem. Syster brukade kalla henne ”flickan med ögonen”, och det är just vad man skulle vilja kalla henne än i dag. Jag skall aldrig förlåta henne, att hon har trängt sig in på systers plats, men jag får medge, att när man ser henne in i ögonen, kan man just inte komma sig för att tänka något ont om henne. Hon har ännu sådana där långa ögonhår, som barn bruka ha, och tunga ögonlock, som hon oftast håller sänkta, men då hon slår upp dem, är det, som om man såge in i ett mörkt valv, där en liten Guds ängel flaxar omkring som en fångad fågel, yr och hjälplös och ur stånd att finna sig till rätta. Ja, syster minns kanske, att så var det, då hon var barn, och så är det än i dag, fastän hon är över fyrtio år.