Anders! ropade länsman i förstudörren. Anders! Här är han! svarades nerifrån. Säg åt människan i köket, att hon kommer, befallde länsman. Åter vid bordet röck han i duken, så att glas och tallrikar skramlade samman. Hav undan skiten! röt han. Här ska skrivas. I jistinijistinije, kved mor i Sutre. Ska här skrivas? Då vet en! Då vet en vad klockan är slagen. Men Träsken och Valborg kretsade snabbt likt skrämda svalor kring bordet, som snart var avdukat. Länsman ordnade ljusen, bredde ut sina papper, pekade med pennan på mor i Sutre. Vad heter hon? Det med! kved gumman. Är han så ilsk så han tappar minnet. Och hon skrek: Boel Svensdotter! Gästgivare Lars Larssons efterleverska i Sutre. Minns han det nu? Flåbuse! Länsman skrev, sade: Gumman ska akta truten! Men mor i Sutre hoppade och guppade som en dansedocka på stolen. För pussar, ja! skrek hon. Kom och pröva! Han elakings älende och skrävelkäft i storstövlar! Tvi, säger jag, tvi för den håle! Samtidigt kommo Anders och sväran in genom förstudörren Anders frågade: Ska länsman köra snart? Om en timme, svarade länsman. Sväran, som bar Basilius i fånget, gick fram och ställde sig bredbent framför bordet. Jaså, sade Anders och lommade mot dörren, vände och sade: Men jag vet inte, om vi kommer fram. De ha lagt farligt med bråte över vägen sörut. Vilka? frågade länsman. Timmerhuggarna från Hoby. De ha vräkt ned hela gärsgårn och lagt den över vägen. För de vill hindra greven att köra sörut. Tänkte jag inte det, mumlade länsman. Sade: Rappa dig då och hav undan bråtet. Tag Daniel till hjälp. Greven och jag kommer strax efter. Det ska bli, sade Anders, gick mot dörren. Men vände sig ännu en gång om och sade: Daniel är allt ute på sitt håll, han. Och letar efter gumsen. Vilken gumse? Mors röda gumse, vet jag. För den har de tagit ur stallet.