» I denna sin praktiska ställning är densamma från barnsben den inkarnerade individualismen, som med lansspäckad front hotar alla historiska organisationer. Det är framför allt den genomgripande fientligheten mot de överindi-vidnella makterna i människolivet, alla slag av samhällsoch religionsmakt., som kännetecknar den radikala viljan.&gt; Övertygelsen att just naturalismen är det karaktäristiska kännemärket på den moderna kulturen kommer Norström att säga sitt absoluta nej till densamma. Icke så, som om han skulle söka botemedlet mot tidens kräftskada i något slags rous-seauanskt » återvändande till naturen ». Tvärtom är han ofta angelägen att betona, att målet ligger i riktning framåt och icke bakåt. Man kan alltså — menar han — icke ställa upp alternativet så: att vilja kulturen — eller att icke vilja den; ty kulturen måste man vilja, så sant som man är människa. Det är i detta förhållande vi ha att söka den djupaste anledningen till den osäkra hållning, Norström positivt sett intar till kulturfrågorna, i varje fall under sin senare period. Han är en kullur-diagnostiker och kulluT-kritiker av Guds nåde men kan aldrig bli kulturreform ät orl sista hand ser han i den moderna kulturen intet annat än ett genomgångsstadium, som är historiskt och dialektiskt lika nödvändigt, som att antitesen framspringer i och med negerandet av tesen. Men lika visst som antitesen kräver syntesen för att få vila, lika visst bidar den moderna kulturen de syntetiska, överkulturella krafter, som skola återge den historiska utvecklingsprocessen en djupare mening. Klarast framträder denna uppfattning i andra kapitlet av Religion och tanke. Ett populärt uttryck åt samma tankegång ger Norström i ett brev till kapten Liljedahl (13. 05): VITALIS NORSTRÖM OCH DEMOKRATIENS PROBLEM 19 &gt; Demokrater äro vi egentligen allesammans nu för tiden. Men vad som skiljer är, vad vi väga vänta av den demokratiska utvecklingen. För mig står den som ett fruktansvärt kaos, en upplösning, som skall framtvinga en oerhörd söndringens nöd, vilken nöd sedan z sin ordning skall framtvinga mänsklighetens positivt nybildande och frälsande krafter. Demokratien upplöser det gamla samhället utan att grundlägga det nya. Men den förbereder det genom att sätta oss i nödens skola. »