Haparanda ä r visserligen Sveriges nordligaste stad, men inte dess nordligaste rösträttsförening. Dess rösträttsförening var, efter vad det tycktes, en mycket livaktig och utmärkt gästvänlig förening. Bär hölls två dagars kurs, Av det stilla idylliska lugn man tänkt samhörigt med " Aspstaden ", bar den åtminstone för tillfället icke spår, Tvärtom hade den en livlig kosmopolitisk prägel, och det talades tungomål av allehanda slag, ty, sedan järnvägen hit framdragits, går en ständig resandeström över staden, och krigets dynin gar göra sig numera starkt förnimbara. Härifrån gick färden till den lilla finnbyn Kukkola, där kurs hölls, inåt landet över Karungi, där liksom en skugga av tusendens ångest och b e klämning ännu tycktes dröja kvar. Kölden var stark, dagarna blevo allt kortare, tågen oerhört försenade och långsamma och de många långa landsvägsresorna mycket tröttsamma. Sedan kurser hållits i Överkalix, Mor. järv, Boden, Kiruna, Gällivare, Malmberget och Murjek, nästan hisnade maIi vid tanken att det ännu återstod åtskilliga platser att besöka - och med sjumilaslädfärder - såsom Jockmock och Arvidsjaur. Men befann man sig i Lappmarken, ville man j u inte gärna ge tappt utan begagna tillfället att söka uträtta så mycket som möjligt. Om man - som händer - av åtskilliga Norrlandsbygders avlägsenhet och klena kommunikationer ä r böjd sluta att befolkningen skulle vara efterbliven eller oupplyst, så gör man sig: skyldig till ett synnerligen stort misstag. Där-människorna leva i sådan ensamhet och avskildhet som i dessa glest befolkade bygder, tänkes och läses det nog långt mera, än det göres på många av de tätt bebodda orter, där järnvägar i alla riktningar korsa varandra, och där man ända till övermättnad har tillgång på nöjen, föreläsningar och - biografer. Befolkningen kring polcirkeln har därjämte vanligen en kultur i utseende, sätt och väsen, som ingalunda står tillbaka utan snarare överträffar vad som i den vägen presteras i andra av naturen långt mera gynnade svenska landsändar.