– Men, nådig fru, invände husmamsellen, det är nu så ofta, som lilla mamsell försummat skolan, hon lär sig till slut aldrig någonting. Välj för mig! sade en af pigorna, som varit oppe sedan klockan tu. – Nå, så säg ut hvad det är, men fort! Det var förtjusande! fröken lilla! – utbrast han mycket flat; sömnig! – Nej, sade Lilia, som ihågkom värdens grofva hårdhet, och fruktade alla främmande, det törs jag icke ännu. sekter Dingel var en lång, smärt, ljushårig ung man med ännu blomstrande, ganska behagliga anletsdrag, men den vackra färgen var icke oskuldens, snarare vällefnadens och vinets färg. Och då såg jag tydligt, att det var samma karl, som vi träffade vid Haga. dröj! För att kunna utföra min plan och för öfrigt för att kunna imellanåt visa mig som en gentleman i verlden, behöfde jag penningar. – Kanske han vill att du skall betala hans fot med din hand och med ditt hjerta på köpet. Fru Jernberg betraktade honom med undrande blickar och visste icke till slut, hvad hon skulle tänka; hon bad honom om ursäkt, för det hon talat ofördelaktigt om honom, erkände honom för en lika god och hederlig karl som sin son och tackade honom för hans ädelmod, men det hördes dock tydligt på henne, att hon var säker på, att hennes son skulle snart komma Lilia att förgäta herr Ferelli. » Gråt icke, min snälla Lilia, din gamla far är så lugn som någonsin. – Nå ja, mamsell har fina och rena händer, det är bra, ty den frun, som vill ha sytt, är mycket noga. Det var ju ett tokigt prat alltigenom, antingen skrifvet af någon, som sluppit ut från dårhuset olyckligtvis, eller af någon elak skämtare, eller kanske af någon, som velat skada den stackars misstänkta frun. – Jag älskar henne icke. Under det han sålunda grubblade hit och dit, kände han ett plötsligt os, som stack honom i näsan; och han upptäckte, att eld fallit af hans cigarr och brändt ett stort hål på hans pels. – Nå; jag måtte säga! – Men han är så stursk den der gubben! sade kokerskan, som tänkte på det der arrendet.