Tillsammans gick de tillbaka till lägenheten. Mina flickor till exempel som aldrig krävt att få tillgång till elektriska brödsågar och tandborstar utan bara till ett stycke ren natur. Men ditt parti har ju rönt framgång liksom högern. Men gå ut i smällkalla vintern, det kunde hon inte, och inte kunde hon väcka grannarna mitt i natten med att hälla upp badvatten. Marianne skulle aldrig få några vänner. Framför dem låg sjön som en impuls från oändligheten och inför den blev deras små kärleksbekymmer förunderligt betydelselösa, som två små suckar som försvann, bort i den stora evigheten. Ingen uppfinning var för Torsten tillkommen för sin egen skull. När Walter sen spetsade öronen hörde han mycket riktigt Torsten säga att det till syvende og sidst är vi arbetare som får betala, det är vi som får låna ut pengar till kapitalet, de pengar vi så väl behöver själva. Råkade ändå någon fläck bli kvar i den slitna mattvarpen var modern genast där med lutpulverburken och strödde på det ställe där fläcken satt. Birgit var en i alla avseenden atletiskt formad människa hos vilken ingenting av överflöd och obalans ville stanna kvar. Walter hämtade den ryska pälsen från köket där han värmt den över spisen. I många år hade Torsten tvekat om Walters känslor för Thea men aldrig fått något fäste för sina tvivel. Frukostbrickan glömde han i hastigheten kvar. Jo, han håller igång din bror, tänk om en annan kunde vara lika kry. Men med Walter hade hon klätt av sig helt och exponerat sig som den hon var. För tillfället var Walter upptagen med att göra en balustrad till stadens nya folketshusbyggnad ett vackert snidat träarbete som skulle skilja biblioteket från konsthallen. Det vill jag ha. I Torstens ögon var Walter en samlad person känslor och humör var de i flesta fall bringade i jämvikt. Den goda maten hade lagt sig som fetvadd kring allt som varit överansträngt och anfrätt. Walter Brandt ville erövra Robert Schumanns hemligheter och göra dem till sina, utan Schumann var han chanslös, helt och hållet oskyddad mot den verklighet som ständigt gjorde honom illa. Walter stod kvar i den torra bäckfåran och tittade. Men Walter gick med bestämda steg ut mot köket. Visst. Nej. Varje steg den snart sextioåriga Thea Malmgren tog var ett steg ut i det osäkra. Han var trött, men klarvaken. Då smög han in på toaletten.