Han rörde åter vid liket, försökte att vände den döde rätt. Men du. - Jag vill inte resa. - Va? Det var svårt att dö, men ändå inte så pinsamt som att leva. Han såg hur mästaren svor inom sig, men högt talades bara vackra ord till strejkbrytarna om deras förstånd och duktiga framsteg och goda vilja att arbeta. Och så är man ju i sin goda rätt. Hon har respekt med sig och väjer inte för någon annan än för mannen. Nu mot vintern? Om dagarna finns där bara käringar och ungar. Saken blev därigenom alldeles obegriplig. Tror du det finns en enda människa som har något att hoppas? - Det är tröstens enkla ord. De syns höra hit som om de vore hemma här. När han såg efter, fanns det några mörka fläckar på stålet och på skaftet - på skaftet också, hur är det möjligt? Det kunde man knappt tro. - De blir en annan sak. Dalman såg på honom och skrattade till. Dalman är numera enögd, men det går ju lika bra att arbeta ändå. Det var ett försvarligt stenflak, så högt som kuren ungefär och nära nog lika brett som högt. Ä Dalman borta? - Där nere skulle du kanske få tag i någon gammal tant eller farbror eller högre gardist - och nog är du väl ändå för god att komma in i evigheten i sådant sällskap? Jo, vad man kan! Anna har ett fotografi av den där hemma. - Är det kristlig barmhärtighet det här, tycker ni? Hemma hos sig var han så litet som möjligt. Tystnad. Arbetet är hans stolthet, hans glädje, hans livs ära och mening; hans minne är som ett klart ordnat, väl uppställt register över alla arbeten han varit med om och slutfört från den stund han som ung torparpojke började tjäna dräng till dess han kom till staden och prövade många yrken innan han stannade bland bergsprängarna - varenda plats där han lagt ner sina krafter finns inpräglad i hans hjärna, vartenda släggans slag mot borren och vartenda dånande skott i de berg han krossat har liksom ristats in i hans medvetande och givit honom en fond av erfarenhet i arbete, som sträcker sig över hela hans liv. Hon hade varit och träffat Olle. Ytterst i raden gick en lång, smärt tös med granna ögon, en smula kalla bara. Men att göra någonting, det tillhörde inte hans fack.