De händren i byxorna hålla; Den urgamla götiska Bolla I pussen de finna igen. Här komma nu Bacchi Dragoner, Välkommen du redlige vän! Mitt öga börjar blunda, min siäl kan eij utgrunda sitt hemwist hwar hon är. Mitt öra sorlet känner, min tunga något bränner hon nu sin swalka ömt begär. Den roseröda läppen blir blek wid segerknäppen tycks längta till en tår. Det starcka bröstet flämtar, Hwart andedrag det hämtar en ängslan som i blodet står. Den ängslan sig utbreder i ådror ock i leder, ock torsten är dess frö. Alt skönt Naturen wisar en torstig siäl eij spisar Wid flaskan will jag gärna dö. Du magt wid tapp ock tunna, en torstig siäl förunna, at dig sitt offer ge, tag mot min arma strupa, hwad ondt är i at supa ock åt en liten flaska le. Mitt böne-offer blifwer at du min Backus gifwer min afton några rus. En spira jag föragtar En flaska efter tracktar ty wällust fins i dina krus. Bacchus med tappen han oss commenderar, Hjeltarna stå nu hans tunna ikring. Fyra man högt nu truppen marscherar; Hör fältmusiken Kling klang kling klang kling! Klinga kamrater och lät oss bli raska, Skyllra med stop och med flaska. Öppna fältkistan, de gamla buteljer Som ligga tomma, kast ' ut dem med mod. Svara du hjelte om vinet dig quäljer! – Nej kamerater det eldar mitt blod. Klinga kamrater och lät oss bli raska, Skyllra med stop och med flaska. Hur skall jag mig uppföra, At lyckan blir min del? Hvad stånd kan mig väl göra Förnöjd i ödets spel? Skall i moras och klyfta Jag svettas vid en plog, Ell ' skall jag flaskor lyfta, Bli hjelte på en krog? Ell ', hör kamrat, mig svara, Skall jag med skepp och gull Kring våta fälten fara Och söka lyckans tull? Med växlar på millioner Förbida glans och fall? Ell ' skall jag med plutoner Bestiga Martis vall?