pa så många saker med en gång! Jag begär min frihet... KONUNGEN. Hvilken frihet, frågar jag ännu en gång. Vi ha ju båda bundit oss med familjeband, och jag har uppgifvit min frihet att stifta annan familj, jag liksom Ni! DROTTNINGEN. Ni förstår mig icke, sire! KONUNGEN. Vi ha aldrig förstått hvarann, och jag har aldrig begärt Era hemligheter. När jag bad om detta möte var det endast i afsikt att höra Era önskningar! Madame! DROTTNINGEN. Ni har hört min enda önskan, sire. KONUNGEN. Ni vet, att jag en gång närde samma önskan; men då ville inte Ni, nu vill inte jag! DROTTNINGEN. Allt för Rysslands skull! KONUNGEN. Nej, den tiden är förbi, då ryska ambassadören och engelska valde våra riksdagsmän, tillsatte Sekreta utskottet och nämnde riksråd, ja, det var Ryssland som gaf åt min fader, furst-biskopen af Lübeck, Sveriges tron och åt mig en gemål. Dessa tider äro förbi, och det är min lilla förtjänst, som man glömt, och till den grad att man icke förstått mitt sista krig mot Ryssland, hvilket man kallar ett förräderi. Det var nyligen en hofpoet, som jämförde mig med Gustaf Vasa, befriaren från utländskt förtryck; jag log, när jag läste det, men det finns kanske ändock ett grand sanning i smickret... DROTTNINGEN. Om jag icke missminner mig var det danskarne som fördrefvos af Gustaf Vasa... KONUNGEN. Jo; och nu skola de fördrifvas af Gustaf den tredje! DROTTNINGEN (går åt fonden). Då skall jag ha den äran vara den första som Ers majestät fördrifver! 393