Varje stad hade sitt skattesystem, och städernas frihet ansågs icke minst bestå däri, att de kunde beskatta sig själva på det sätt som varje stad fann för sig lämpligast. Med skatteväsendets splittring följde en egendomlig splittring i finansförvaltningen. Det fanns en förbryllande mångfald av skilda kassor och fonder, som var och en reserverades för sina särskilda ändamål; det gick ju t. ex. icke an att överskott av det som uttagits för skollärares underhåll i stället togs i anspråk för hamnbyggnad. De mångahanda särskilda styrelser, varom förut talats, voro icke så mycket organ åt en och samma enhet, staden, som åt fristående organisationer, var och en för sitt särskilda ändamål. Endast i ringa mån övervanns splittringen genom drätselkammare och dylika organ för en samfälld finansförvaltning. Men penninghushållningen är en sen företeelse i vår ekonomiska historia, och borgarens plikter gingo icke enbart ut på att betala pengar. Det allmännas anspråk kommo honom till mötes i ännu konkretare och påtagligare former. Han kunde få anskaffa materialier till ett rådhushygge och svara för dagsverken därvid. Ordningen på gatorna upprätthölls mångenstädes så, att borgarna turvis fungerade som ordningsmän, anordnade brandvakt o. s. v. De fattiga kunde få sitt underhåll genom att gå omkring i hemmen. Militärmanskap, som skulle inkvarteras, fingo borgarna likaledes taga emot. Skjutshållning fingo de i stadgad ordning sörja för. Gatuanläggning och renhållning var i allmänhet fastighetsägarnas sak. En mångfald olika tjänster och uppdrag brukade gå i tur bland borgerskapet. Det fanns t. ex. kyrkoföreståndare, väghövitsmän, snöfogdar, skjutsrättare, byggnadsborgare som kontrollerade byggnadsväsendet, o. s. v. Därtill kom ledamotskapet i stadens äldste och i mångahanda nämnder och styrelser, som kanske ibland eftertraktades för den makt och det inflytande det medförde, men väl oftast räknades som en ganska betungande börda, i synnerhet som det fanns mycket mindre än nu för tiden av avlönade tjänstemän. Ännu ett drag bör fullständiga bilden av borgerskapets plikter i gammal tid. Just i utövningen av sin borgerliga näring ansågos borgarne utföra en sorts allmän tjänst.