Den stora utmaningen för sjukvården uppenbarade sig i mitten av 1990-talet, då man i en omfattande polysomnografistudie kunde påvisa att det i den yrkesarbetande befolkningen i Wisconsin, USA, förekom sömnapnésyndrom, definierat som apné-hypopnéindex (AHI) &gt; 5 och hög grad av dagsömnighet, hos inte mindre än 4 procent av männen och 2 procent av kvinnorna. Av detta skäl finns även anledning att optimera uppföljningen av patienter som inlett behandling. Även hos patienter med hypertoni, ischemisk hjärtsjukdom och slaganfall finns anledning att aktivt efterhöra symtom relaterade till sömnapnésyndromet och frikostigt remittera patienter med positiv anamnes till fortsatt utredning med nattlig registrering. Resultaten från randomiserade studier visar att CPAP-behandling av patienter med kliniskt signifikant sömnapnésyndrom (dagsömnighet och förhöjt AHI) ger en signifikant blodtryckssänkning jämfört med behandling med placebo [5, 6]. Sömnapnésyndrom och kardiovaskulär sjukdom Ett annat skäl för adekvat uppföljning är att se till att oanvända CPAP-apparater inte hamnar i garderoben utan i stället återlämnas för att komma andra patienter till del. Vi föreslår att Statens beredning för medicinsk utvärdering (SBU) startar en systematisk kritisk granskning av diagnostiska och terapeutiska metoder vid sömnapné, gärna med särskild tonvikt på kardiovaskulära och metabola komplikationer. Sjukvårdsplanerare världen över konfronterades alltså med en ny folksjukdom, som behövde nya resurser. den är också den mest utvärderade behandlingsmetoden. I en nyligen publicerad populationsbaserad studie fann vi att om man drar gränsen för normalitet vid ett genomsnittligt antal av tio apnéer och hypopnéer per timmes sömn (= AHI 10) uppfyller 37 procent av män med hypertoni kriterierna för sömnapné. Med hänsyn tagen till kardiovaskulära och metabola effekter av sömnapnésyndrom är det heller inte acceptabelt att väntetiderna till sömnapnéutredning är årslånga, vilket tyvärr inte är ovanligt i Sverige idag.