1. Det första som frapperar är den påfallande överensstämmelsen mellan frasen »om man ens bör kalla honom en man» och samma fras i interpolationen i Ant. XVIII – en överensstämmelse som kan förmodas vara ordagrann, även om den grekiska texten i ena fallet är förlorad. (I Ant. XVIII: εἴγε ἄνδρα αὐτόν λέγειν χρή.) Då de kristna inslagen i den föreliggande Jesusberättelsen ha en långt ålderdomligare prägel (med undantag av det allra sista stycket) än den ortodoxa interpolationen i Antiquitates, är det kanske just härifrån den senare interpolatorn i Ant. har lånat denna fras. Man kan dock icke avvisa den möjligheten – som för Robert Eisler har tagit form av visshet – att denna fras i själva verket härrör från Josephus själv. Josephus har utan tvivel hört Jesus omtalas som en stor undergörare, och han har med de allra flesta i samtiden trott på underverk och trollerier liksom på varsel, järtecken och profetiska drömmar (i uttydning av sådana betraktade han sig som expert). Liksom evangeliernas fariséer har han utan tvivel hållit det för sannolikt, att Jesus utförde sina »konster» – ett ord som förekommer längre fram i berättelsen – med demonernas hjälp. Josephus, som ingalunda är någon kylig och opartisk historiker, har då med den nämnda frasen velat säga (och i det rätta sammanhanget efter Eislers mening också tydligt sagt) att Jesus knappast kunde betraktas som en människa men snarare som en omänniska eller ett troll. Josephus, som icke var samtidig med händelserna, har mest haft hörsägner att hålla sig till, och hans sagesmän ha liksom han själv hört till de kristnas fiender. (Den unge Shakespeare betraktade ju också efter sina landsmäns tradition Jeanne d’Arc som en trollpacka.) En kristen interpolator har sedan med sina ändringar och tillägg givit frasen en alldeles motsatt mening, och den starkt kristna färgläggningen av hela det första stycket måste strax falla varje kritisk läsare i ögonen.