dem förbij och mitt emellan dem. Men dock intet längre, än rätt som han war dem förbij, wänder han sig om och frågar dem: Är det rätt gode herrar, att I taga min hatt bort. Gaf så från sig eldgaffelen, men til hwem wet iag intet, tog handsken af högre handen, och nappar hatten af Colberg, sätter på sig, och får från sig Bengt Erss hatt, som han förr hade, och satte håret up under sin hatt. Går så åth Colberg och wille i hop med honom. Jag lade mig altjämt 1696: $ april emellan, och Colberg går undan alt in til porten. Der stod då pijgan Annika för oss, hwarföre stannade wij så både i bredd. Men den andra kom alt fort effiter, och Colberg ropade alt fort lätt blij mig. Åckerman ijfrade sig och swor, bidiandes den onda fara i sig att han skulle slån, och i det han då talade, så stötte Colberg i häpenheten till, och der med stalp den andra widöppen. Sven Vickman f:s om han intet såg hwar med han stack honom? S:de: Hwad det war kan jag intet säya, ty jag såg intet wist. Vidin f:de om Vickman icke sagdt annorstädes att det skulle warit något skarpt han stuckit med? Jag betygar nu på min eed, att jag intet wet hwad det war. Wijdare sade han sig intet hafwa att berätta. Studiosus Claudius Stahre påberopades af Vidin, och emedan contraparten intet hade mot honom att inwända, aflade han ed, och wittnade, effiter behörig föregången påminnelsse, som fölljer: Abraham Melander och jag kommo in til Bengt Erss kl. ongefåhr 8, och i det samma kom Åckerman stijgandes til oss mycket ijfrig och hetzig, säyandes sig kunna slå Colberg och Rangen bägge tilhopa, och jämwäl utlåtandes sig til otienlige ord öfwer dem. Jag sade så, att de äro begge unge och fuller snart slagne, wetandes aldeles intet hwad dem