genom mister den smartans udd och den aggande oro, Vidt skild frAn den foregAende boken, st % riil till sorn lifvet annars icke sparar dem son1 lida. Man v8da sorg, som talar frAn dessa da.gboksblad, men dar f i r en tydlig bild a£ den nHdiga frun, af driikter, s e d e ~ finnas sidor af en poesifylld skonhet, som verka rent och bruk frin 1790-talet, och sardeles roande ii.r ekildringen af herr Ridderbolls mottagande, n&amp;r han sbsom riintforvhnande starkt. I skildringen af Valborg synes det mig, att forfattamiistarens ombud kommer fiir att ofverlamna 21~oupprinnnan n %tt hiigst. Det ar nfigot af vBrens bristande teckningsinstrumentet D till fru brukspatronessnn. 0cll och skora skonhet ofver hennes gestalt. Man ser henne s i vill det sig s i ~ $ 1, att den nonchalant behandladt: gti vid iilfstranden, medan dykanderna leka ofver det herr Ridderboll sedan visar sig vara, vissedigen icke 2$ gamma1 adel, men dock adlad 1710, och darfiir e a icke speglande vrrttnet. Isflak kommo omojlig pretendent .till fru patronessans gdddottsrr, den dmrnande och gledo med kyligt gronskinlrande kanter unga Ottiliana, hand, hvilken han ocksh lyckas forvarfva £ram oher de skara molnstrimmorna och de bli bergen efter itskilliga oden och iifventyr. En skicklig ticlsblld i djupet. Hon gick bredvid mig p % en tunn remsa a£ ger oss Ekeby prostgkd rned sina olika typer, dm * Lung::. strandis, sorn rasslade cch smalte kring vHra steg.