Varken kön eller ålder hade betydelse för skadelokalisationen. Hos alpina skidåkare resulterar detta i 20 procent av fallen i en kombinationsskada av både mediala kollateralligamentet och främre korsbandet. Däremot visade sig de yngre åkarna (&lt; = 30 år) ha en högre skadefrekvens än åkarna i den äldre (&gt; 30 år) gruppen (p = 0,0001). * Säsongen 2001-2002 var andelen telemarksåkare i de svenska fjällen 2,3 procent. Enkätens frågor gällde de två säsongerna 1999-2000 och 2000-2001. Fakta 1 Telemarksåkning Telemarksåkningen i Sverige har sitt ursprung i turåkningen. Lägre skadefrekvens Högre förhöjningsplattor innebar ökad skaderisk. Telemarksåkningens andel av det totala antalet skiddagar under samma period ökade från 2,1 till 3,1 procent (Fakta 1). Utrustningsmässigt är telemarksåkarna i denna studie mycket homogena: 93 procent åker på carvingskidor, 98 procent har kabelbindning, 89 procent har ej utlösningsbar bindning, 82 procent åker med någon form av förhöjningsplatta och 86 procent använder plastpjäxor. Av 113 skador var 41 (36 procent) knäskador, varav 25 (61 procent) var distorsion av mediala kollateralligamentet. Dessa åkare var vid tidpunkten för undersökningen anslutna till Östersunds (499 st) eller Stockholms (205 st) telemarksklubb. Många skador orsakas av att skidans innerkant under belastning fastnar i underlaget och skär ut. I Sverige tycks det vara en selekterad grupp med stort intresse och stor erfarenhet som söker sig till telemarksklubbar och speciella telemarkshelger. Vidare har åkarna i vår studie åkt fler skidsäsonger totalt. Utlösningsbara bindningar har kommit de senaste åren inom telemarksskidåkningen. De två sistnämnda innehåller super-G, storslalom, hopp och ett skatingparti. Trots att plastpjäxor är stelare än läderpjäxor kan plastpjäxans stabilitet och ökade förmåga att distinkt ändra skidans kantning, och därmed minska risken för felskär, tänkas innebära lägre fallfrekvens bland åkarna. Anatomisk fördelning och typ av skada illustreras i Figur 4.