Det var en stackars hobbysvetsare som råkat få svetsstänk i ögonen, och därför var oförmögen att läsa några skyltar överhuvudtaget. » Var är mobilen «, hörde jag en röst säga. Själv hade jag varit mitt uppe i att slipa bort rosten från en gammal vedspis, och stod nu bara där som ett fån och stirrade ner på mitt eget namn bland 80 andra. » Jo, som du säkert sett så skriver dom i tidningen att jag blivit varnad, men det är inte sant, eller rättare sagt, jag blev varnad, men nu är jag inte det längre, den togs nämligen bort ... «. Tyvärr hann hon inte höra nyheten från mig utan från en arbetskamrat som stoppat tidningen under näsan på henne och utbrustit: Mitt namn skulle inte finnas i tidningen ... Genom någon miss i postgången hade nämndens beslut hamnat på villovägar. Jag kommer nog aldrig att glömma den känsla som genomborrade mig när min fru, nyss hemkommen från lanthandlaren, med glansiga ögon höll upp Expressens gratisupplaga. Så infann sig den paranoida känsla som jag förmodar alltid drabbar en utpekad. All vård sker därför på egen risk! Till slut stod jag inte ut längre. Jag hade ända sedan jag kom in på läkarlinjen varit hennes obefläckade hjälte, åtminstone var det vad jag inbillade mig eller försökte vara. Där går han, doktorn som blivit varnad! Ångesten när jag med skakiga händer sprättat upp kuvertet, känslan av förödmjukelse när jag läste den kränkande anmälan, fylld av personliga påhopp och förnedrande uttalanden om min person och yrkeskompetens. Tittade inte handlarn lite snett på mig i butiken? Hon hade ju ingenting med saken att göra. Det var min fru, vars sydländska temperament nu fått övertaget, och hon låste in sig med mobiltelefonen i köket och övergick till att skälla ut Expressens medarbetare en efter en till priset av två Telia-refillkort. Det blev den lugnaste jouren i hela mitt liv. Hade han sett mitt namn i artikeln? Usch! Nu var jag tvungen att gå igenom allting en gång till. Och vem vet, kanske rent av varnad. Alla! Jag rycktes upp ur mina funderingar.