» I synnerhet vill jag se, om inte det här G:t är lika med det i fragmentet. » Häktningen tar jag på min risk. » Godt! Åter stod jag utanför baronessans port och falkade nästan efter att på nytt sammanträffa med kuriren, som hade kontraorder. Men å andra sidan kunde hon ju hafva misstänkt, att hotellet vore bevakadt lika väl som huset vid Vesterlånggatan och sålunda bort undvika att upprepa ett så pass farligt besök. » Du nämde något om ett äfventyr i Paris. Och denna min tanke besannades, när man också vek af genom grinden till stationsområdet » Jag hade också förklaringens ord på tungan, då Pettersson, min kamrat, gaf mig en blick och en oförmärkt knuff i sidan i det han sade, halft skämtsamt halft missnöjd: » Nu begrep jag schäsen. » Bevis? Jag funderade en stund, hur jag borda göra, ty Petterssons ord ingåfvo mig en viss tvekan. » Nej, inte hon. Ett skrik, som kom från två trappor upp, hos agenten Medberger. Upptäckten var emellertid så viktig, att jag ansåg mig böra behålla den för mig själf tillsvidare, åtminstone tills jag hunnit jemföra dessa rader med det fragment af brefkoncept, som jag funnit i hotellrummet på Norra Smedjegatan. Ah! Detta gjorde jag emedan jag helst ville undvika att möta konsuln, som ju kunde komma åkande den andra vägen hvilken minut som helst. » Nog kommer man ihåg den, som skaffat en två år på » Gröna ön » – (Straffanstalten på Långholmen). » Jag skall se om han är inne. » » Hör du min gosse », inföll nu Petterson. » Men hvad som händt inom hus angår icke mig utan extra order », svarade Magnusson reglementsenligt och syntes hågad att vända både mig och procentaren ryggen. Och som denna var skrifven med samma stil som meddelandet förstod jag, att det måste varit grefvinnan, som gjort denna anteckning för att bättre hålla adressen i minnet. » Han lyste med en sticka, och jag kunde se hur han dök ned med ena handen i kassakistan eller hvad det nu är för en järnlåda, som finns där nere. Grefvinnan? » » Men en tia skall jag ha, annars »