den på förbemälte ställe aldraömnogast wäxa; men som det sker twert om / slutes oförgripeligen därutaf / at det måtte och fördras en solidare materia än fetman och rägnet. En del af de Naturkunniga äro i den mening / at alla Örter och Trän skola endast hafwa sin näring och wäxt af wattnet / som de genom experimenter wilja bewisa, i det de på det nogaste wägit jorden / förr än det något i henne planterades / och enär det som planterat war / kom til sin mogenhet / wägdes både Örten eller Träet och Mullen särskillt / men kunde intet märkas at mullen af sin tyngd något mistat. Hwilket om så i san̄ing wore / at jorden allenast som en död materia skulle bewara regnet och warman / och denna materia intet något til örternas essence och warelse afgå skulle, blefwe då det en oryggelig påfölgd / at en åkermarck på lång tid / eller ock aldrig / genom trägit sående utmattas kunde. Men jag fruchtar at en sådan grundsats lärer intet kunna hafwa bestånd / enär man närmare rådfrågar sig med förståndet och erfarenheten. Watnet för sig sielft / abstraherat ifrån alla jordgran / kan intet constituera mig något corpus vegetabile; men när wattnet i luften / för än det genom regnande nedfaller / blir tempererat med det ifrån jorden opstigna dammet / och i jorden sedan coagulerat med des saltsiga fetma; då kan därutaf / genom wädrets och warmans drift formeras en wäxande ört: som består af wattn icke endast / utan ock af allahanda slags jordsalt och olja med något terrestre, och alt sådant genom örternas små ådrar och gångar wäl distilerat. Ty wil man se på ett Hampeland eller Kåhlgård / befinnes at en ansenlig hoper giödning åhrligen uti sådana slags wäxter opgår.