När Tomas åter kom ner, hade Pippi och Kalle Bistock redan blivit vänner igen. Sättom oss bland dem och skådom som de! Va? Jo, jag vill alltid stanna hos mamma. Deras huvud hängde i rad, som halshuggna, på balustraden, och deras ögon följde obönhörligt allt, som hände nere i den strålande salen. Där var Lukas Abygge och Torstcn Lomark och alla de andra. - ~r maskinisten rik? Inte för att han stulit, utan för att han var fattig. Tomas nickade. Det var verkligen alldeles som om Ida stått på lur vid salsdörrn, hon kom som skjuten ur en kanon, och mycket riktigt, hon var röd som en krutflagg. Men såna använder man inte nu! Nej, och tusen gånger nej! MiK förstånd står stilla! Hur vet man det? Se, Tomas! På gårdsplanen stodo alla fruarna och flickorna, jungfrurna ur köket, och så naturligtvis krukan Ture. Men fru Lack svarade: Den lilla stugan tycktes honom också till den grad hemlighetsfull, alla fönster voro dolda med neddragna rullgardiner, och därinne låg Viktor ensam, om ett par dar skulle han segla ut i världen och småskratta lika lugnt där som härhemma i ~backa. Det förekom ju aldrig smekningar i den Lackska familjen, var och en levde siK liv för sig. Fy, en sån stackare du är! Då tänkte Tomas för sig själv: om jag kommer helskinnad ifrån detta, skall jag aldrig mera göra om det. svarade han och hälsade. Han är från södra Sverge och av mycket god familj, ja, han är visst adlig. Duger det inte åt herrn? sade han lågt och pekade på katafalken. Hela hans väsen var som förstenat. sade Tomas häpen. Buss på ' n, Tomas! Och han bygger järnvägen. Men svara mig på den här frågan: om jag inte uppträtt, som jag uppträdde inför borgmästarn, kan du då säga, hur du skulle fatt pengar till Uppsala? din gamla, gamla vän sade Tomas, och så gingo de. Är svinköttet slut? Det här, sa Tomas. frågade Lukas. Det lyste i Smitthenners barnkammare, men Tomas kunde inte från backen se, vad som tilldrog sig därinne. Och han kunde inte få pojken, som stulit, ur sina tankar.