Jag har själv arbetat med nålen, säger fru Sterky - med sin fina danska brytning - och jag vet hur det var. Det var många duktiga framstående kvinnor med i organisationsarbetet, låt oss bara nämna ett namn som Kata Dalström. Männen hade från början inte velat ha kvinnorna med i sina fackorganisationer men så småningom kom vi så långt att vi kunde plocka in kvinnorna där de skulle vara. 1909 uppliiites Kvinnornas Fackförbund och kvinnorna fördelades efter sina yrken på resp. manliga fackförbund. Det berättas också - av dem, som då att det först var Anna Sterky, var med som kom fram med tanken på en kvinnornas egen tidning. Och nar så dess första nummer utkom i november 1904 var det en kolossal händelse - något alldeles nytt med denna kvinnornas egen tidning. Man började förstås med två tomma händer. Men där samarbetade kvinnor från alla håll. - Varje söndag gick vi på en bestämd tid till Ellen Key, som då bodde på Valhallavägen, berättar fru Sterky, för att be henne om artiklar och föredrag. som vi också fick. Och det var Signe Svensson - nuvarande fru Vessman Anna Lindhagen, Anna Johansson-Visborg, Ruth Gustafsson och Ann Margret Holmgren, Anna Bugge Wicksell och många, många andra. Fru Sterky slutade sitt redaktörsskap 1908 och efterträddes av fru Ruth Gustafsson. som efter ett Ars tid i sin tur avrigheter. Doc. Hedin betonade önskvärdlöstes av fröken Anna Lindhagen. - Morheten av att denna tanke föres fram även gonbris gamla nummer ge verkligen en hos oss. ganska bra historik, säger fröken LindEn kort diskussion följde på föredrahagen. när Tidevarvets medarbetare sö- get varvid bl. a. fröken Karin Cardell anförde » att mannen i flertalet yrken i sin ' ker upp henne. De äro ett dokument, egenskap av man har mera betalt än där man kan följa kvinnosaken - och kvinnan - oavsett om han har familj ett bevis på att centralstyrelsen i Socialeller ej. Det blir därför ofta så, att hans demokratiska Kvinnoförbundet alltid stod högre lön utgår å t obefintlig hustru och på kvinnosakens sida. T y det var aldrig ofödda barn. Detta är en orättvisa. Man beskärmar sig över den sjunkande natisvårt att få centralstyrelsen med på reviteten, men gör ej något däremot och digerandet i kvinnosakens tecken.