Genom olika handtverk och trädgårdsarbete skall man inom matematik och naturvetenskap i en mängd fall slippa påstå och låta barnet själf upptäcka. Enligt pluggmetoden får barnet veta att fröet gror i värme och fukt. Enligt uppfostringsmetoden får barnet själf så frön och se hvad som händer! Redan nu sker ju detta i vissa skolor, men som bevis för en gifven sats. Det är nämligen just den nutida skolans misstag att roligt illustrera sina påståendesatser, i stället för att gifva barnet tid och tillfälle att själf göra sina påståenden! I framtidens skolbyggnad finnas inga som helst klassrum. Men där finnas olika salar, med rikt material för olika ämnen och bredvid dem arbetsrum, där hvar och en har sin gifna plats för själfarbete; gemensamma förhör äga rum endast när flera äro färdiga och villiga att pröfvas i samma ämne, men hvar och en kan, oberoende af de andra, anmäla sig till pröfning. I hvarje rum liksom i byggnaden själf skola arkitektur och dekoration tillsammans bilda ett vackert helt. Och de fristående konstverk, som därjämte pryda skolan, böra vara dels original, dels afgjutningar och kopior af berömda original.12 Sålunda, men icke genom omedelbar undervisning om konsten, vare sig i skolan eller vid museibesök, skall konstsinnet väckas. Insikter kan måhända den flock erhålla, hvilken föres omkring efter Lichtwarks plan för museibesök! Men endast genom att vara omgifven af konst, genom att i ro och frihet få suga den in i sig, vaknar konstkärleken. Förgriper man dennas stilla växt genom undervisning – hvarmed jag icke menar lärarens egen beundran, uttalad i förbigående, utan påpekandet och utfrågandet – då grumlar man äfven denna lefvande källas vatten! Här som öfverallt är det påpekandet, som förstör den egna upptäckarglädjen: att ständigt visas omkring borttager just förmågan att se. I fråga om konsten, som litteraturen, som religionen är all undervisning af ondo, ända tills de unga valt någondera som sin vetenskap. Kunskapen dödar, känslan gör lefvande. Men känslans rötter äro mycket ömtåliga!