Den beskedliga fru Jernberg tyckte i början rätt mycket om den stackars Ferelli och beklagade honom hjertligt, för det han förlorat sin halfva fot i gapet på en haj, samt tackade inom sig Gud, att detta aldrig händt hennes man; Ferelli visade henne också mycken aktning, men undvek henne synbart och gick alltid genast ur Lilias rum, när fru Jernberg kom in. Hvad var nu att göra? Slutligen tröttnade den stackars kammarjungfrun vid detta oroliga lif och svarade icke på sin frus kallelse, utan låtsade sofva. Skål! En lång, grön ranka föll ned utefter hennes ljusblå klädning öfver den hvita hundens sida. – Jag har ingenting emot en trädgårdsmästare, som frambringar lefvande blommor, ty han går som en arbetare i Guds örtagård och gör ett Gudi behageligt verk; de lefvande blommorna äro icke bara till ögonfägnad, utan till gagns; somliga gifva ädla frukter, andra helsosam läkedom, och alla äro säkert ämnade till något godt ändamål, fastän vi icke veta det; och föröfrigt äro de alla verk af Guds finger och påminna om Gud. Fruntimren begagnade sig af hans artighet, och när han kom ut, voro de redan instufvade och inlästa med stängda fönster. svarade Erik lugnt, jag vill blifva bildhuggare. svarade skepparen, han är icke riktigt frisk. – Mig är det detsamma! En ganska vanlig sak. Döfve för den i sjelfva verket obetydliga » kjortelstormen », såsom de uttryckte sig, nedtogo de på en gång sina med äggtoddy ännu halffulla qvartersglas, enkom för dem beredda, dubblerade på en gång hvar sin kakelugnsudde, och lade till mot hvarandra med magarnas bredsidor, flaggade med upplyftade glas, något för långt ut på sjön, i detsamma Dingel och frun i turbanen körde fram, som ett enda propellerlinieskepp, och kastade begge gubbarna öfver ända och stupade sjelfva i samma hög. Derpå såg hon sig om på chiffoniern, märkte att nycklarne sutto i låset, blåste ut begge ljusen, smög sig till chiffoniern och tog nyckeln till kassasistan, som låg på det vanliga stället, hvilket hon väl kände till.