Gustaf, som, ännu så ung, hade erfarit mången falskhet af menniskor, särdeles danskar, visste ej rätt hvad han skulle tänka om detta Banérs beteende. Den varma, innerliga, barnsligt öfverlåtande kärleken till Gud, Fadren öfver allt hvad fader heter, den milda sjelfförsakande, verksamma kärleken till nästan, hvarom christendomen predikar – om allt detta visste man intet. Alla väggar voro, från tak och till golf, beklädda med löf och granris, så att det stora rummet, som upptog nästan hela våningen, utgjorde en ofantlig löfsal. Vid ett ofrivilligt buller, som hon gjorde, vaknade Märtha och såg sig undrande omkring, ur stånd att för ögonblicket kunna för sig reda hvarest hon befann sig, så mycket voro hennes tankar förvirrade. – Ja, du må prata hur du vill, Barbro, så tror jag ändå det der ryktet och det grämer mig att han, en så tapper och lärd och hurtig ung adelsman, skulle låta förleda sig till otrohet mot fosterlandet. Han kom på en fredags eftermiddag – det var fredagen före den i vårt femte kapitel omtalade söndagen, då den stackars Märtha så plötsligt förflyttades från staden till klostret. Ty han snärjde henne så i sina starka armar och tryckte så hennes ansigte mot sitt bröst, att hon omöjligen kunde se hvein det var, som egnade henne denna ovanliga vänskapsbetygelse. Hvad skall jag i den kalla, dunkla kyrkan? ” Jag är icke van att blifva förnärmad, jag, David i Porten; och vid den Heliga Jungfrun skulle jag ej vilja vigas vid Märtha, endast för att hämnas på både henne och hennes far – på henne, som försmår mig och på honom, som säger sig ej vilja tvinga henne. ” – Skola komma? ” Nå, och den tredje gången? ” Det var ett år af hvila utan vederqvickelse, lugn utan förnöjsamhet. I alla fall kan jag i morgon sända gillet om det vore aldrig så många alnar af det aldra finaste holländska linnedamast; likväl med förbehåll, att den duk, som hädanefter vid gillesdrickningen bredes på mitt bord, alltid må vara af det stycket. ” ” Har jag smädat dem? ”