– Förstå mig rätt! Jag vill ogerna, att hvem som helst skall veta, att jag ämnar mig till Klondyke förr än jag finner, att det kan vara ett sällskap, värdt att taga vara på ... Ni, till exempel, fortsatte han med ett inställsamt smil, är ju som funnen med ljus och lykta ... Ni har min naturell. Ni är sorglös och munter. Och det är just sådana som Fortuna väljer till skötebarn ... Ja, ta mig tusan är det icke det! – Gladt humör saknar icke min vän Mats, svarade Järker lugnt .. Men hur det är med sorglösheten, blir en annan fråga. I alla fall är det en pojke, som man kan lita på och hade han icke gjort sitt bestämda inlägg i den här saken, tror jag bestämdt, att jag vid det här laget trampat gatorna i gamla Kalmar. – Såå. Är er vän en så frestande natur? Men jag förstår ändå icke. Ni var ju för några timmar sedan öfverens med mig om att göra färden? – Det var ni själf, som skrämde mig till tvekan. Edra siffror om kostnaderna syntes mig väl stora, och så det där om kompaniskap med en man som kassör. Det farliga Chilkoot-passet. – Asch! Ni kan väl förstå, att den punkten endast kan bli tal om i realiteten när själfva hufvudfärden börjar. Till Klondyke fins det sex olika vägar, den för turister från San Francisco, Seattle, Vancouver till Dawson City öfver Saint-Michaël en väglängd på 7,158 kilometer. Den vägen lämnas kreditiv af NordAmerikanska kompaniet på alla dess depoter vid Yukon. Så ha vi den s. k. fiskarevägen från Montréal till Edmonton på 3,950 kilometer och på Yukon till Dawson City med en totallängd af 4,166 kilometer. En tredje väg, som användes af jägare, går öfver Edmonton, Fort Saint-John, Peace-river, Dease, Frances, Pelly och Yukon.