" Hu är ttben Kommen, bå jag målat ttog utaf förtrollersfor i * * stben, SFönb^rsbrottnmgar oåi stolta scener från ett mörft (Dd; t; au såg en sFymt af f; emte, bär han stob i förflutet pelargången, (Libebnarf, af romatttifens falsfa sftmmer öfpergjutet. (Dd; t ögonblicFets tjusning låg t) ans foustnärsanbe Hej — två bystra barnaögon sfola sfarpt från bitfången. fen Ijuitga Ffon, ja, l; ort sfall bli mobellen till bans unga sfött(Dcb t otuebpeteu Ijögbet bomeu öfper eber slunga. " h^ts brottning, Bon, för l; ptlfen ribbarsfaror bryta lans i äbel brottning. Bon sfall sitta på estraben, pärlesmycfab upp till l; afan, jfntiefröut od; meb en mantel, sFtftaube i l; ög sfärlaFan. fjemtes fina, blouba fuifpitb stråla sfall t solsFensbager, fjemtes bptta fjanb sfall fyrnla på ett frans af ros ocb lager. a, det är ändock besynnerligt, » sade Cronanbe Fiöat öfper hopen sfall t isfallt lugn hon £jl min kusin och suckade på sitt vanliga sfåba sätt, » hvad så ' na där små ska ' ha här Heb på lefeus glaba täfiatt, neb på rampens tjeta råba, i världen att göra? Bara ställa till oro och Sitta bär meb segerpriset, stolt od; raf od; lätt t bekymmer, kan det tyckas. Tänk, så bra bågen, Sofie hade det förut — behöfde aldrig beDäntaube ben lycFopalbe, fjriilFeu stribcu är bepågeu.