till mig. Jag heter inte Speranza utan Vera, och jag har aldrig haft någon fader eller någon borg eller ur jorden, och jordens dotter är jag. Hvad vill du mig, hvem tar du mig för? SALVATOR. någon brudgum. Som en blomma har jag skjutit upp dina sinnen eller beröfvat dig minnet? Har du glömt din Salvator, som älskar dig öfver allt på jorden och som profetiorna gifvit dig till brudgum? VERA. Och gärna vill jag följa med dig hvart du går. (Tråder till hälften ut ur buskaget.) Jag förstår inte ditt tal, men du behagar mig. Har man då gifvit dig en dryck som förvirrat 11 FÖRSTA AKTEN SALVATOR (visar henne tillbaka). dig värdig, om jag missbrukade slumpen, som fört skall du återvända till din faders slott för att sedan blifva min brud på det sätt, som profetiorna föreskrifvit. VERA. Jag älskar dig. SALVATOR. så. Du är det härligaste väsen, som finnes på jorden, du är skönheten, du är lyckan, du är hoppet, du är sanningen, du är allt i en person. Du är allt det högsta en man kan åtrå; att äga dig, att veta sig himmelen själf, som sändt dig. Å, du gör mig utom mig af fröjd, när du talar Nej, nej, fresta mig icke! Jag skulle icke vara oss tillsammans i denna ödemark. Ren och oberörd älskad af dig, det är mer än jordisk lycka, det är VERA. så skön och du talar så vackert. tillsammans. Jag vet ingenting om himmelen, men jorden är Kom, låt oss vandra SALVATOR. sådan till din faders borg. Men du är icke klädd. Jag vågar icke föra dig VERA. Är jag icke lika väl klädd som fåglarna och planÄr jag icke klädd? Du sade ju att jag var skön. torna och alla dessa väsenden omkring mig som ej 12 SANNINGENS VÄGAR sjunga om annat än om kärlek. Hör du icke hvad de säga? Det första ljud, som mötte mig vid mitt omkring mig andas lycka, jubel. Å, om jag hade trädt ensam in bland alla dessa väsenden och ej inträde här var ju en kärlekshymn. Allt, allt i naturen