Denna » drakboll « När konstnären målar pupillerna på sin drake blir detta väsen plötsligt levande. Om lansen vore av metall skulle drakens gift kunna flyta utmed den och drabba riddaren själv. Kinesiskt pappersklipp (inköpt i Guangshou). En patient målade på 1950-talet en tolkning av genesen till sitt magsår. Under dynastierna efter Tang beslöts på 900-talet att konstskolorna måste undervisa om » de nio likheterna «, dvs att en drake måste framställas med kamelhuvud och kronhjortshorn, demoneller räkögon, koöron, ormhals, musseleller karpbuk, tigertassar och örnklor samt karpfjäll. Den har framställts som både god och ond: kineserna, som anser sig vara upphovsmän till bilden av draken, betraktar den som en vän och väktare, i väst har våra sinnen vänts emot draken efter alla bilder av S:t Göran i strid med detta farliga djur. Den flammande pärlan (infälld ovan, ur » Art of the dragon «) är ett vanligt attribut till den orientaliska draken. Vid konjunktivit sägs de ha använt fänkål, både lokalt och peroralt. har även uttolkats som åskan eller den regngivande månen; daoismen har sett den som upplysningens pärla. Att draken ändå respekterats för sina krafter framgår av det faktum att dess » ben «, » tänder « och » blod « Fjällens antal bestämdes till 117 och skulle utformas elegant efter persiskt mönster. Men vad gjorde drakarna när de själva blev sjuka? Denna » ruyi zhy «, önskepärla, målas vanligen omvärvd av eldslågor med magisk kraft. Och så sent som vid conquistadorernas första kontakt med indianerna fann man att de halstrade drakkött på stranden. Den keltiska konsten har frambragt många intrikata mönster och säregna figurer, kanske till och med inspirerat till våra runslingor. Balis var ett örtpreparat som gavs för att återuppliva nyfödda dragonetter. I arkeologiska fynd och målningar har draken ofta beskrivits som ett gott väsen, tills Johannes Uppenbarelsebok vände på begreppen i Västerlandet: » En stor eldfärgad drake ... den ursprungliga ormen, den som kallas Djävul och Satan «.