Z dödens ögonblick er bror helt sgkert tänkte Blott p&amp; sin fralsare, och d&amp; geviiren b l h k t e S&amp; hotande, bans tro gaf honom kreft och mod, Ban lyfte upp sin hand, der han för fronten stod, Och bödelsskaran sin viilsignelse han skänkte. Af detta bittra hat förgiftad i er sjal, at ett summariskt straff ni glgds och jublar bara. Ja, hata, hamna er! Och jubla - m&amp; s&amp; vara! Men ett jag sager er, och kom ihhg det sll: Om er begritne bror, den adle Jean Morel Nu vore domare för dem, som fusiljeras, Och bödeln väntade ett ord af honom blott, Han skulle ömka dem, bli vek och rörd af deras Förtviflen - skanka niid och glömma deras brott. Farviil! Rose. Min Gud, ni gör mig vacklaiide! Besinna, Min bror ett helgon var, och jag &amp; r blott en kvinna. Ja, det iir sant, för all den oförratt han led Förlat han bödlarna. Hvad skall jag göra? Kyrkoherden (i dö2 * i * en.) Bed! (Cdr.) Wose (ezzsnm.) Jag i natt försökte, men f6rrnAdde E j pressa fram en bön kom ej till slut p i den - Blott bitterhet och hat och trots i bjlrtat rAdde. Att bedja! Kan jag det? Försök B I om igen! (Tar sitt radband och börja ?- Zdsa sin bön.) " Fader var, som ar i himlen, helgsdt varde ditt namn, tillkomme ditt rike, ske din vilja De orden -! Kan jag d&amp; ej ratt fran oratt skiljs? Hur kan jag säga nu: " o, Fader, ske din vilja? ' " Gif oss i dag vart dagliga bröd, och förlat oss vara skulder s&amp; som ock vi förlate dem oss " Förlkta? Hvem? Kanske min broders bödlar? Nej! Det har jag inte sagt! Det menade jag ej!