men om min vän framhärdar i sitt beslut att ha flera blommor, så följ med mig, jag är lycklig nog att kunna lämna detta arbete. – Men nej, ingen skulle observera en sådan egenhet, om icke fackmannen. Jag skall med nöje acceptera. – Jo, du ser fin ut, lerig och nedsölad. Peter vardt förstämd öfver att han vållat henne smärta och gick tämligen snopen dit in, men nu valde han den naturligare vägen genom dörren. Denna termin hade han egendomligt nog inackorderat sig i familj, men han åt nästan aldrig hemma och flyttade mellan sitt rum och stadens alla hotell. Kunde han inte ha köpt cigarretter? Han kittlade henne på halsen. En mulen himmels hvitgrå dager speglade sig mot dörrpanelningen, och luften i rummet var kall och rå. Lär man då verkligen mera genom att se världen genom cellens dammiga fönsterruta än genom att gå fri därute och kämpa själf för uppehället och målet, som lefver i våra tankar. Filosofen såg upprymd ut och var i sällskap med fyra teologer, som Peter icke kände. Men rundt omkring sjön låg landet i höst, och de gula bladen föllo med klingande sprödt ljud från trädens grenar. Hans ton var en smula likgiltig. Där var nästan tomt så tidigt på dagen. Och så har han nu fått gå väl ett år. Du måste kasta af filosofmanteln, Anders Edvard! Ni andra smitta från er. Nu hade hon krupit till Peter igen och kysste honom lidelsefullt. Peter rodnade, han kände sig träffad; men vare sig ingen sett det, eller man ansåg sig känna honom för litet, ingen sade någonting. Anders Edvard var kommen till Uppsala i den lofvärda och berömliga afsikten att aflägga en juris kandidat-examen, men under det han läste på juridikofilen, insöp han en så brinnande kärlek till filosofi, att han sedan dess nästan uteslutande sysslade med denna vetenskap. Efter middagen satt han i gungstolen för matsmältningens skull. Nu var han stadd på hemväg, efter att i förbigående ha hämtat några böcker på nationsbiblioteket. Peter frågade värdinnan, hvart fröken Lang tagit vägen. Peter erfor en varm och välgörande känsla af att han tänkt vackert och ädelt. Stämningen hade så småningom stigit, och nu kom steken och champagnen. Och Peter blåste.