Juden drog munnen till ett bredt grin som blottade hans fåtaliga gröngula tandstumpar. Man var den tiden icke så rädd om fjäten som i våra dagar med deras vidlyftigt utvecklade, lättjeammande kommunikationer. Alla tre herrarna gjorde hvarandra följaktligen sällskap uppför Drottninggatan och stannade utanför det grefliga huset. Och nyss, några minuter före Silfverhorns ankomst hade den erfarne vetenskapsmannen, Edmond Bardoux sorgset, men samvetsgrannt afkunnat sin dom. Skurken började bli rädd. Vår gamle bekante Larsson, trotjänaren, som fått äran att servera vid bröllopstaffeln, fyller ideligen på hans glas. Två polisbetjänter visade sig, och mellan dem båda en man, hvilken vi genast igenkänna såsom ingen mer Och han hade rätt. En tung börda var lyft från den unge ädlingens sinne, och han drog en djup suck af lättnad. Då emellertid kongl. – Se så, inte ska vi gräla i sorgehuset, sade taffeltäckare Jonson blidkande. Han åtnjöt i hela Stockholm en tvätydig ryktbarhet för sina galanterier, hvilka ofta ansågos öfverskrida det passandes råmärken, till och med under den moraliskt ruttna och långt ifrån sippa gustavianska tiden. Till detta aktningsvärda flertal hörde äfven Silfverhorn. Ett af de första kapitlen i denna berättelse bär titeln » Främlingens kvarlåtenskap ». Eusèbe Legrands – vi kalla honom fortfarande så – beslut var snart fattadt. sade Hagelstorm. Detta tillägg, som yttrades med ett sarkastiskt småleende, efterföljdes af ännu en pris snus. Han ringde därefter på klockan och betjänten hörsammade genast kallelsen. – Har ni tänkt er den möjligheten, att grefve jag kan ej uttala namnet icke skulle vara död? Eripuit coelo fulmen sceptrumque tyrannis. Där debatterades djupsinniga, filosofiska frågor. Edmond Bardoux gjorde en lätt bugning och yttrade sedan: Redan på sjuttonhundratalet voro, särskildt efter » blomsterkonungens » uppträdande, blommorna ingalunda att räkna såsom uteslutande sommarens barn i den fräjdade Carl von Linnés hemland. Vi äro skyldiga sanningen denna offergärd.