»Och vad tror ni nu skall ske med flickan?» »Jag skall fortfarande vaka över henne, naturligtvis utan att låta barnet ana blodsbandet mellan oss. Och jag kan för resten inte göra några fadersrättigheter gällande. ’Fadern okänd’ är den enda anteckning, som finnes i kyrkboken. Dessutom kommer jag, som jag nyss nämnde, att inom ett år gifta mig. Och av hänsyn för min fästmö, som ingenting vet om allt detta, kan jag naturligtvis heller inte taga mig an barnet som mitt eget.» »Hade det inte varit bättre att ni biktat er för er fästmö och talat om hela historien?» frågade Leo Carring allvarligt. »Jag tänkte nog också på det», svarade jag. »Men ni vet hur känslig och ömtålig en ung flicka kan vara. Min fästmö är sådan, och hade hon fått den här historien om en f. d. älskarinna, faderskap m. m. till livs, så hade hon aldrig tagit mig. Jag känner Helena Sundhagen bättre än någon annan.» »Fröken Sundhagen», sade Carring. »Dotter till den rike possessionaten?» »Ja, och som ni vet nu föräldralös.» »Gratulerar! Hon skall ju vara förtjusande.» »Ja, det är hon, och en ovanligt präktig flicka, trots sin rikedom. Men hon har en princip, en fix idé, eller vad jag skall kalla det. Hon anser att man av mannen har rättighet att fordra samma sedliga renhet som av kvinnan. Och hon skulle aldrig förlåta mig att jag haft ett flerårigt kärleksförhållande. Det vore detsamma som en ögonblicklig brytning mellan oss.» »Men, om hon ändå får veta det?» sade privatdetektiven. »Ingenjör Bolls delar ju hemligheten med er, och ni två tyckas av allt att döma inte vara så värst såta vänner.» »Fabian Bolls är en skurk!» utbrast jag. »Jag är säker på att han tagit det där olycksaliga brevet, som Asta behöll. Och då kommer han också att göra bruk av det.» »Jag skulle knappast tro att han stoppade på sig några brev, när han gav sig i väg», sade Carring eftertänksamt. »Men det är ju möjligt. I så fall har han tagit hela portföljen. Visste ni inte av att fröken Dur behållit ett av edra brev?»