Gästen däröfver är visst en amerikan. Plötsligt öppnades dörren och han kom in. Först promenerade han några slag fram och tillbaka mellan stolarna och bordet, under det Odette alltjämt fortsatte sin städning. Så blef han stående och betraktade henne. Därpå gick han raskt fram till flickan och omfamnade henne. Hon stod stilla. Han omfamnade henne på nytt och kysste henne. Hon gjorde intet motstånd. Så blef han djärfvare och närgången. Men hon lät honom hållas. Jag tror de icke växlade ett ord. Slutligen kom han fram till fönstret och drog ned gardinen. I trappan mötte jag Marcelle. Hon var förändrad på något sätt. Ögonen voro större och brunno till då de mötte min blick. Hållningen var också en annan, något utmanande. Det såg ut som spände hon ut brösten. Midjan var ännu smalare än förr som hade hon snört in sig i en låg korsett. Det var något nytt och konstladt och jag hade intrycket af att hon var sjuk, hade feber. Zezette rusade på mig i hallen. Hon hade lurat bakom en gardin. Hon spände klorna i mitt ben och kastade sig på rygg och bet i stöfveln och trummade med bakfötterna. Då jag gick jamade hon en liten råmning och slog förargad med svansen. — Från köket, hörde jag fru Pelican förbittrad beklaga sig öfver två servetter som fattades i tvätten. Ute regnade det. Ett iskallt regn som små pärlor. I gränden till kyrkan stod en gatflicka och grät. Hennes vän lomade omkring i små cirklar. Han hade mössan djupt nere öfver den låga pannan så att lockarna hängde ned i ögonen. Kragen var uppfälld och båda händerna djupt i byxfickorna — slidknifven syntes under kavajkanten. Han gick upp tätt till henne och gaf henne ännu ett knytnäfsslag. — Inne i kyrkan spelades orgel.