Äntligen fick hon doktorns tillåtelse att låta bära sig dit upp. Hela staden var i ängslan, då hon företog färden. Skulle hon komma ned med en dåre? Kunde dessa veckors elände utplånas ur hans hjärna? Skulle den ansträngning hon gjort för att åter börja leva bliva gagnlös? Och om den bleve det, hur skulle det då gå henne själv? Där hon drog åstad, blek av spänning, men dock full av förhoppning, var det anledning nog till oro. Ingen dolde för sig, att Petter Nord tagit ett för stort rum i hennes fantasi. Hon var den allra ivrigaste i tillbedjandet av detta underliga helgon. Alla skrankor hade fallit för henne, då hon hört vad han led för hennes skull. Men vad skulle det bli av hennes svärmeri, då hon verkligen fick se honom? Det är intet romantiskt hos en dåre. Då hon blivit buren upp till kyrkogårdsporten, lämnade hon sina bärare och gick ensam framåt den breda mittgången. Hennes blickar vandrade runt om den grönskande platsen, men hon såg ingen. Plötsligt hörde hon ett lätt prassel borta i ett gransnår, och därifrån såg hon ett vilt, förvridet ansikte stirra fram. Aldrig hade hon sett fasan så tydligt stämplad på ett ansikte. Hon blev själv rädd därvid, dödligt rädd. Det var nära, att hon flytt. Men så blossade en stor, helig känsla upp inom henne. Ej tal om kärlek och svärmeri nu längre utan bara förskräckelse för att en like, en av de arma, som i hennes sällskap genomvandrade jämmerdalen, skulle gå förlorad! Flickan stannade kvar. Hon vek ej ett steg tillbaka utan lät honom långsamt vänja sig vid att se henne. Men all makt hon ägde lade hon i blicken. Hon drog mannen där borta till sig med hela kraften av den vilja, som besegrat sjukdomen inom henne själv. Och han kom fram ur sin vrå, blek, förvildad, ovårdad. Han skred fram till henne, utan att fasan vek från hans ansikte. Han såg ut, som om han vore tjusad av ett vilddjur, som kom för att sönderslita honom. Då han var nära inpå henne, lade hon båda händerna på hans skuldror och såg leende in i hans ansikte. ”Seså, Petter Nord, vad står på med er? Ni måste gå härifrån! Vad menar ni med att stanna så länge här uppe på kyrkogården, Petter Nord?”