Kejsar Wilhelm och den gamle kejsar Frans Josef hade som bekant i november 1916 erkänt Polen som en självständig stat, låt vara med viktiga inskränkningar. Följden var att en stor del av det polska folket ända till krigets slut höll fast vid vänskapen med centralmakterna. Man var visserligen tvungen att avstå från införlivandet av Preussens polska provinser med den nya staten, men i gengäld kunde man hoppas på en förening av de ryska och österrikiska delarna av det polska landet. René Martel stämplar denna politik som vanhedrande servilitet, men glömmer därvid att ännu i början av år 1918 ingen kunde förutse krigets utgång, allra minst en förintande katastrof för Tyskland. Det gällde för polackerna att gentemot centralmakterna icke spänna bågen för högt, utan att taga emot det som bjöds. Obekymrade om den politik som drevs i Warschau arbetade Dmowski och hans vänner i Paris på den motsatta linjen. Av Rysslands bundsförvanter i väster kunde han självfallet icke begära mera än garanterandet av en vidsträckt autonomi åt Polen. Först efter den ryska revolutionen utsträcktes programmet till att omfatta full politisk oavhängighet. Efter bolschevikernas statskupp och i synnerhet efter freden i Brest-Litowsk var det ganska lätt att få ententemakterna att gå in därpå, men svårare var det att förmå England och Amerika att lova åt Polen de utomordentligt utsträckta gränser, som dess ledare från början strävade efter. De ville nämligen återvinna åt Polen dess gamla gränser av år 1771. Men icke nog därmed. Tyskland skulle tvingas att avträda nästan hela övre Schlesien, en del av mellersta Schlesien, provinsen Posen, största delen av Västpreussen och hela det urtyska Ostpreussen. Det är ytterst intressant att läsa, huru Dmovski och hans medarbetare — bl. a. pianisten Paderevski — lyckades genomdriva en god del av dessa fordringar, fastän de nödgades avstå från Ostpreussen och gå in på folkomröstning i övre Schlesien. På grund av avslöjanden som gjorts av en tysk historiker tror sig René Martel kunna påstå, att Dmovski under sina samtal med president Wilson i Washington företedde förfalskade kartor till stöd för sina fordringar.