Och dock tycktes herr Osten, där han stod, stödd m o t fönstergluggens djupa nisch, oberörd, ja, väpnad i sinnet m o t den stämning af vördnadsvärd, andaktsmättad höghet, som cellen och dess herre gemensamt borde ha ingjutit med mystisk makt. Redan hade herr Eskil förnyat den vink, som sedan gammalt plägat bjuda hans biktbarn till knäfall. Sina gula fingrar hade han flätat kring krucifixets silfverkedja o c h lät nu de tunga länkarna glida ur handen ned i det svarta skötet, med ett svagt gnisslande ljud. Men herr Östen stördes ej af denna tystnad, som eljes likt en mara, en förtrollning böjde sinnen under den heliges vilja. Biktbarnet teg, som hade det nu intet att bikta. Något nytt, som en fläkt af fjärran haf hade denna afton glidit genom den mörka gården. Det var som om en kedja brustit i dunklet, en boja osynligt lossats. Plötsligt, med en rättframhet, som aldrig förr fått rum vid dessa nattliga möten på-tuman-hand, sade biskopen. » Östen mindes den blinde främlingens ord, Verksammaste och mest styrkande näringsmedel f8r vuxna och barn. Med glänsande resultat förordadt af läkare-auktorlteter. Stärker nerverna och förhöjer kroppsbyggnadens alla delar. 658 — Tyngre föll mörkret nu, det slöt sig o m herr Eskils gestalt och lät hans ord komma som talade ur härdens sista glöd, i nattens djup. Herr Östens unga hufvud skymtade nu, med den krökta näsan, den rundade hakan, i skuggsvart kontur m o t gluggens oklara blå natt dager. Fostersvennen tyckte sig ännu se biktfaderns ögon flämta till af den mörka glöd, han så länge fruktat, i hvars trollring han känt sig som slagg i smältdegel, han trodde sig se handen vinka till knäfall.