– Ah, Mrs Pull, er fågel har flugit sin kos, Mr Morland är borta. I sin vrede blottade han vissa det mäktiga partiets svagheter och föll ett offer för dess hämnd. Fritt efter en gammal Vaux de Vire af okänd mästare. Martha ljöd det, hon höll händerna för sina öron, hon ville ej höra ett ord vidare. – Jo, jo men, den rara poiken – här gick han och förvred hufvudet på allt qvinfolk med sitt ljusa fjun, sin örnnäsa och sina lockar halfvägs på ryggen, slog dank, drack, spelte och satte sig i skuld – den rara pojken – nej, dyra pojken må du säga! Nu blef det honom för outhärdligt. Visserligen är han i bojor och i band, men icke i gäldstugans utan i Amors. – Topp, ropade sällskapet i chorus. Jag går nu till Fleetstreets fängelse för att till George Morland föra mina beställningar. Hon började att frysa. Hvad hade Frankrike ej velat gifva för en seger, en enda, för att aftvå skymfen af sjelfförvållade olyckor. – Nej, Charles, sade Martha, nu får du allt hålla upp en stund, jag är trött och behöfver hvila. Dock var det ännu en gåta för honom, huru hans lösen och hans för ett ögonblick förändrade sinnesstämning, för hvilken han till och med nyss nästan hade blygts, kunnat så hastigt bli kända bland folket. Morland drog sig ett ögonblick undan i ett litet kabinett, som Madame låtit inreda till en bosqué. – Jag tackar er, min herre, men hvart får jag skicka taflan. Mr Tony bugade sig, och försäkrade heligt, att, så vidt på honom berodde, dylika nedrigheter aldrig skulle komma att begås. Modellbordet doldes till en del af ett purpurfärgadt förhänge. Han blickade upp. – Håll, håll för tusan! Hon hade varit marketenterska vid det tjugondesjunde regementet, der hennes man var korporal och troget hade hon följt honom i alla en soldats skiftande öden. Tusende stridiga tankar och känslor sargade hans själ och förvirrade hans hjerna. – Aristofanes! Hvad angår det mig, hvem och hvad de tro mig vara, endast jag får tala med honom.