Hon kunde till exempel aldrig låta bli att gäckas med ryttmästarens smak i valet af sånger och förargade sig öfver den lilla skymt af beskyddande öfverlägsenhet i hans sätt mot Holst, som hon stundom tyckte sig upptäcka. – Han ville väl därmed säga att till och med ett vissnadt blad härifrån är honom dyrbarare än hvilka granlåter som helst annorstädes ifrån, – sade tant Emma, som för engång ordentligt följt med samtalet. Med Anna talade han ofta om Otto och båda kommo de öfverens om att under julferien göra sitt bästa för att upplifva honom och förjaga hans dystra sinnesstämning. – Tänk dig, – sade han; – jag med min hängifvenhet för studier fick på min lott vården om detta stora gods, ett värf som jag aldrig kunnat fylla, och Otto som alltid haft en hemlig dragning åt landtbruket, skulle gå embetsmannabanan. för Guds skull, är hon skadad? Midt under det ifrigaste samspråk ljöd nästan oaflåtligt värdinnans varnande: – Vill han inte hålla sig i styr Schacken; vet hut Matti; gullgrisen, här får han grädde från egen matmors tefat. Winnie nickade. Tiden blef ju också outhärdligt lång, då de skrumpna fingrarna nekade henne att sysselsätta sig med något som hälst arbete; ja, oftast voro de till och med för matta att fasthålla den lättaste bok, äfven om de gamla ögonen skulle tillåtit henne att läsa. – Hvad tycker ni, käre vän, – hette det. – Kanske jag skulle läsa något för dig, Herbert? Ute i den rena, kalla vinterluften drog han djupt efter andan. – Det var inte berömvärdt alls, käre Lars. – Det kokar nog gamla Edla åt dig till påsken. – År det ej som ett sagolandskap, hvart man ser? I grunden har du rätt, jag tror att jag med tiden utvecklar mig till en väldig jordbrukare. Den gjordes af en slags höstfrukt, lös och lätt syrlig, som nedtogs mycket tidigt. Det var annars ej hennes vana sedan hon sagt godnatt och visste att madam From fanns på sin post. – Du har öfvergifvit din gamla moder då hon bäst behöfde din närvaro, för att i dess ställe gå bort och tjäna Gud på själfvalda vägar.