Att förvärva dessa snövita kor, storhornade oxar, långörade åsnor, dessa svarta svin med långa, smala trynen, dessa gäss och höns är minsann en invecklad och långrandig historia. Köparen har att söka få fatt på säljarens hand och hålla den fast för sitt bud. Men säljarens uppgift är att hindra detta eller om det lyckas slita sig lös, eljest är han fast. Och det vill han inte, ty budet är alltid för lågt. Slutligen kommer tredje man till och jämkar. Blir handeln nu av, sammanfogar han vederbörandes händer fast och lägger sina egna över, därpå rycker han deras armar upp och ned som pumpstänger, under det han ropar: Va bene, va benel Detta är stadfästelsen av köpet och i böndernas ögon lagligt bindande. Ömtålig till lynnet, mörkare och kargare än vingårdsmannen, dock lika känslig för vänlighet, är bergsbon. Där folk bo sammanpackade i sina byar äro de som en enda familj, mestadels förenade genom blodsband, närmaste släkten har man i huset, grannarna träffas många gånger i timmen — i stort får man ock ända in i det minsta samma tycken och uppfattning. Klöser väl varann inbördes för pengars eller kärleks skull men står gentemot utomvarande som en man. Fem minuter efter att i ena byändan någon liten sammandrabbning till ont eller gott ägt rum mellan en främling och en inföding, vet den andra ändan utgången, och längs hela gatan möter över lag mulet hotande eller ljust vänliga ansikten. Liksom det är något jämnstruket över deras fysionomier så ter sig olika personers svar på samma fråga egendomligt likartat, man kan frestas tro att det även här ges en given formel för uttrycken. Jag har aldrig lyckats träffa någon, som förmått se något så att säga »bakom» frågan, låtit den bli utgångspunkt för egen slutledning. Som med ett ord uppenbarat i sitt svar det minsta av en tänkare.