Groupe menar att piktorala figurer inte bara kan vara förenade eller åtskilda utan dessutom, och oberoende därav, antingen är in praesentia eller in absentia.297 Distinktionen gäller för statiska bilder och behandlar även figurer som inte är metaforer i min mening, men jag ska här applicera en modifierad form på filmens avbildningar. Inte minst har överföringen av litterära berättelser till filmmediet och under senare år även litterära versioner (så kallade ” novelizations ”) av filmberättelser blivit ett centralt kulturellt fenomen. Representerade indexikaliteter . 248 III.8. En fiktionell attrapp som exempelvis imiterar en dagbok har vissa egenskaper gemensamma med den dagbok vi ska föreställa oss. En dylik beskrivning av den fiktionella hållningen och vad det innebär att föreställa sig betydelsen, istället för att ta texten som informerande, utesluter inte att en fiktionsberättelse också införlivar faktiska förhållanden och verkliga företeelser, platser, personer och händelser i sin fiktion. Det som projiceras på filmduken är ju som bekant en serie stillbilder, 24 stycken per sekund, vilka det mänskliga ögat uppfattar som rörelse. And now there sounded the faintest ’ plop. ’ Who made that sound? J.O. Även den litterära berättelsen inbegriper givetvis symboler. Det går emellertid inte att i den filmiska texten isolera mindre enheter som, i likhet med den litterära textens deixis, är renodlade indexikaliska tecken: ” jag ” eller ” här ” är ord som tillhör kategorin deixis och de har i den specifika texten endast en indexikalisk funktion; en närbild som förmedlar en karaktärs perceptionsinnehåll och indikerar personens spatiotemporala position i det fiktiva rummet eller ett ljud som representerar vad en karaktär hör och hur han eller hon hör detta ljud har en indexikalisk funktion, men har samtidigt också en avbildande funktion och det kan vara omöjligt att i tecknet påvisa vilka aspekter som har den ena respektive den andra funktionen. Gunning kallar denna transformation av ” showing ” till ” telling ” för narrativisering, en process som saknar motsvarighet i litterärt berättande där tecknen är naturligt predisponerade för berättande. Jag har också skilt mellan två typer av teorier om fiktionsberättelser, nämligen externa teorier som tar fasta på narrativa former och grepp, och interna teorier, som handlar om mottagarens inlevelse i fiktionsvärlden.