När han sedan började skriva samhällsromaner, gjorde honom hans unghögerståndpunkt icke särskilt aktningsfullt stämd mot kvinnan. Men en märklig ändring i Lidmans kvinnouppfattning skedde samtidigt med hans religiösa omvändelse. Redan i Tvedräktens Barn, där omvändelsen först kommer inom synhåll, diktar han en vacker — ännu alltjämt estetiskt vacker — lovsång över en sjuk men med mys­ tiska krafter utrustad flicka, vilkens tjusning knappt minskas därav att hon till sist ter sig som en bedragerska. I Huset med de Gamla Fröknarne har han gjort något hos man­ lige, ännu tinge diktare högst ovan­ ligt: han har med verklig inspiration förhärligat några gamla, fula, fattiga, trasgranna mamseller. I själva den stora omvändelseboken slutligen, i Såsom Genom Eld, tecknar han en barmhärtighetssyster så etiskt vac­ et. I dag är den enda dagen, då vi Vandraren steg över skogens ljung, kert att ej ens den mest skeptiske lä­ med visshet kunna uträtta något. han var rusig av doft, han var het, sare känner sig bortstött. * Den svenska " litteratur, som med full rätt kan kallas, den nutida, den söm började med det nya seklet, var till en början Utpräglat lyrisk. Det var alltså i känslans tecken som de nya diktarnes kvinnouppfattning stod. Man finner emellertid lätt att de nye diktarne jämförelsevis litet in­ spirerades av kvinnan. För Vilhelm Ekelund, den störste av dem, spelade hon ingen roll alls. Anders. Öster­ ling har ägnat henne några av sina skönaste dikter; ingen har satt hans dikt i brand som hon, men hans jäm­ naste och rikaste inspirationskänsla har icke varit hon utan naturen. Gus­ taf Ullman intresserade sig i början snarare för vänskap mellan män än för kärleken mellan man och kvinna. I sina senare prosaböcker har han emellertid varmt och känsligt tecknat flera vackra kvinnobilder. Men den nutida lyriker som ojäm­ förligt hänfördast besjungit kvinnan är, märkligt nog, den mest under­ struket manlige av 1900-talets alla poeter, K. G. Ossiannilsson. Också i ett annat hänseende är hans ställ­ ning till kvinnan häpnadsväckande — angenämt häpnadsväckande.