70 TFL 2009:2 Som vi såg tar hon episoden med rentjurarnas kamp i den jämtländska fjällvärlden under Faderns uppväxttid till allegorisk hjälp. Scenerna anknyter till tematiken som omger dem, men de kan läsas som fristående bitar ur ett journalistiskt tidstroget sydafrika­ reportage à la Wästberg. Och Afrika svarar: hurså? Vad betydde hennes motsägelsefulla längtan efter man och barn? Romanen, eller självbiografin som jag föredrar att benämna Lidmans Jag och min son, berättar om Kitty, Kathleen och Fadern, som alla, liksom författaren, söker sig till Sydafrika för att i ett förtryckets hägn söka någon slags försoning och uppgörelse: den idealiserande skotska Kitty för att hitta sin ungdoms kärlek och fadern till sitt barn, Kathleen, barnet, för att i sin tur leta efter sin mor Kitty och den namnlösa svenske Fadern, på flykt från sin oduglighet till drömmen om rikedom och aktning. Den verkliga världen ifrågasatte min värld.«20 Den schweiziska missionären som försökte omvända Gladness sändes hem för » psykisk vård« för att hon relaterade nattvarden, brytandet av brödet, bokstavligt med » den verkliga världen«. Summan av träden blir inte alltid nödvändigtvis skog, fast summan av träden kan se ut som skog. Även träden förtvinar – av skam. » Jag har sällan mött någon som var så förtjust i barn«, observerar Wästberg fundersamt i sin biografi.34 Till en del inser hon själv vilka problemen är. Hänvisningar till dagboken (Db) anges härefter i den löpande texten. Samtidigt ligger platsnamnet nära t.ex. Hammerdal, en ort utanför Strömsund i Jämtland. En sådan nyckelscen inträffar i Kittys lönnkrog medan Jaget-Fadern i smyg iakttar de två och konstaterar till sin besvikelse att de » inte rör vid varandra« och därför inte utför något brott som han kunde tjäna pengar på som angivare.