utropade Carl skrattande åt deras frågande ansiktsuttryck. Den där nu vill denna världens lopp Rätt begynna och ända, Han sätter – näst Gud – på dygd sitt bopp, Han kan olycka afvärja. Under ett till följd af brandskattningarna och fientligheterna i Bayern försent verkställt och således gagnlöst försök att hindra Wallensteins och Maximilians förening trodde sig Gustaf Adolf dock hafva vunnit så mycket, att han visste, hvarthän denne syftade och skyndade med en styrka af 20,000 man till Nürnberg, som utgjorde anknytningspunkten för svenska skarorna i Schwaben, vid Rhen och i Franken. – Låt höra då. – Hon bor i det där huset. Hon väcktes upp ur sina drömmar, därigenom att hon märkte, att en karl sakta smög sig uppåt liden ett stycke bortom stugan, sökande hvarje tillfälle att dölja sig. Nu var han borta och lågan slocknade åter. Myosotis ». – Hvad blir ditt öde en gång, min veka flicka, när jag lägges ned i jorden att sofva. – Säg, känner du igen mig? Därefter fortfor han: Och nu skriker magen långt värre än en nattuggla i mörkret. – Ja! Skulle ni hafva hjärta att beröfva mig denna starka förmur och blottställa min ära genom en låg gärning? – Ja, och jungfru Maria och och löjtnant Werner, tillade hon stammande, under det att en rosensky lägrade sig öfver hennes vackra anlete. Användandet af dessa extra namn synas snarast vittna om det goda förhållandet mellan husbonde och tjänare. » Kom helge ande! Han satte nämligen orubblig tillit till den då ännu moderna astrologien, och huru djupt han än kände den lidna skymfen, litade han dock på stjärnorna, som lofvade honom framtida storhet. – Det händer. – Det är ju mänskligt att någon gång taga miste. Han ville nu hvila ut och njuta af sina framgångar. – Den sårade officern – Hvad är å färde? Framgång och segrar skulle eljest icke varit omöjliga för hans fältherretalang vid denna tidpunkt, då sämjan mellan Tysklands protestantiska ständer och Sverige gaf mycket öfrigt att önska och Sveriges stridskrafter voro kringspridda i Tyskland. Det blef allmän tystnad, hvilken slutligen bröts af kapten von Creutz, som sade: Carl Frisk sof ännu.