Det tros dock, att hon farit öfver till Danmark och der ingått i något kloster. I den rena luften, den snygga boningen och framförallt under den ytterst omsorgsfulla vården hemtade Märtha sig förundransvärdt snart efter fängelsets elände. Skulle han väl, om han varit stolt, velat gifta sig så långt under sitt stånd? Du försöker åter att le, min ljufva engel Gör dock icke det, älskade! Artigt, nästan vördnadsfullt, helsade gamle herr Nils Knutsson på den bleka svartklädda, hvaremot sonen endast gjorde en stel bugning. – Ja, nog behöfvas förböner – genmälde Ingrids gamla moster – ty underverk måste ske, om de våra, som äro så få, skulle kunna fördrifva danskarna, som lära vara så många, ja, flera än sanden i hafvet, har jag hört sägas. På njutandet af någon föda hade ingen tänkt, under dessa förfärliga timmar; än mindre kunde det bli fråga om att begifva sig till hvila. Och än mer – mycket mer! – Emerentia är mig ett så främmande namn; liksom hela klosterlifvet – tillade hon, sakta och dröjande. Vi få dock vidare tala derom, sedermera; ty jag skall be min goda fränka, fru Elina, att du får stanna hos mig. De tilltrodde honom ej den styrkan, att på sina af åldern böjda skuldror kunna bära en så tung börda. Han såg sig redan, i inbillningen, hyllad såsom riksföreståndare och hans stolta hjerta svällde härvid, så att det var nära att spränga sitt fängsel. Deremot kunde den äldre, den nära sexårige Svante, på intet sätt förmås att tillsluta sina stora blå ögon, så länge han såg sin mor och sin mormor – ty båda två befunno sig i rummet. – ropade flera röster. Och så stor är vanans makt, att Signild, som i många år varit van att i allt göra sin rika slägting till viljes, gjorde det äfven nu, fastän inom sig ogillande denna afvikelse från klosterreglorna. – Gå! ” – Jag tror det nog. ” Han var, kära Signild, min morbror, fastän jag ej fick veta något derom, förrän dagen före min afresa till klostret.