Det är trähus, hufvudsakligen af den enkla typ, som än i dag bibehållit sig här och hvar i stadens utkanter. Österut tar bebyggandet större Svensk Tidskrift 1912.498 SIXTEN STRÖMBOM fart, då kronan anlägger skeppsbyggerier bortom Stadsgårdens tranbodar, varuhus och garfverier. Skeppsbyggandet drar sjöfolk, tjärvräkare och timmermän åt den blifvande Katarinasidan. Strax under Södermalmstorg hade moskoviterna sin handel med pälsverk i » de ryske bodar ». Förstaden befolkas alltså redan vid 1600-talets början af handtverkare och andra småborgare, sjöfolk och utlänningar, element som ännu i dag trifvas godt däruppe på Söder. Stormaktstidens inbrott betecknar genomgripande förändringar och nydaningsarbete för Stockholm. Nya samhällselement komma mera afgjordt att dominera, nya byggnadstyper komma i förgrunden. Ännu vid 1620-talets början voro endast ett 20-tal adliga hushåll verkligt bofasta i Stockholm. Det var ämbets-adel, som lefde borgerligt enkelt och hade ringa inflytande på den stora odlingenHögadeln hade dit till dags mest setat som bofasta jorddrottar på sina gods. Men i och med vårt lands stormaktsställning kräfver staten ju högadelns krafter mera helt och deras närvaro i hufvudstaden större delen af året. Så uppföras kring midten och slutet af 1600-talet Stockholms förnämsta adelspalats, och samtidigt genomgår stadsbilden en energisk upphyfsning. Den unga stormaktens hufvudstad måste ta sig representativ ut; stadsplanen regleras under hänsynslöst och kostsamt rifningsarbete, det största under Klas Flemings öfverståthållarskap 1634 — 44. De stora adelspalatsen, som byggdes, togo minsta möjliga hänsyn till stadsplan och borgerlig omgifning. Stormännen, vanda som de voro från barndomen vid herrgårdarnas och landtslot-tens utrymme och ostörda frihet, hade under krigen och resorna utomlands i djupa drag insupit tidens kraf på att lefva sitt lif i vida utrymmen och kolossala perspektiv, tagit del af den heroiska anda, som gaf barocktidens lynne flykt och höghet.