sig att ännu en gång telegrafiskt förfråga sig hos v. Kühlman samt att, om min anhållan tillika genast telegrafera till general Ludendorff. Dessutom avsändes ännu samma kväll genom generalstaben i Berlin till general Ludendorff en av senator Hjelt och mig uppsatt skrivelse, i vilken vi klart och tydligt läto förstå, att nu var stunden inne, då Tyskland måste i handling visa att det verkligen legat allvar bakom alla dess tidigare åt oss givna löften. Den spänning, vari vi finländare befunno oss de närmaste 24 timmarna, kan knappast med ord beskrivas. Redan den följande dagen anlände emellertid svaret från Ludendorff i form av befallning till generalstaben i Berlin, att omedelbart tillmötesgå vår begäran samt att med alla till buds stående medel påskynda förverkligandet av våra önskningar, men ombådos vi tillika, för att tillmötesgå excellensen v. Kühlman, godkänna följande förslag: 1) Vapnen uppköpas officiellt hos ett tyskt handelshus av en finländsk handelsfirma såsom gammalt skrot samt 2) jägarna avresa alla gemensamt, men utan vapen samt iklädda civila kläder. Då dessa två punkter innefattade blott pro forma fordringar och ej inverkade på sak, godkände vi naturligtvis dem genast. Excellensen Ludendorff har genom denna sin åtgärd för evärdliga tider sammanbundit sitt namn med vår frihetshistoria. Om icke i den avgörande stunden vapnen lämnats oss och jägarna tillåtits återvända, hade självfallet ingen som helst offervillighet i landet kunnat föra den började frihetskampen till ett lyckligt slut. Nu gick det undan med fart. Samtliga permitterade jägare kallades telegrafiskt till Libau och bataljonen gjordes klar till avresa. Varje dag hade jag sammankomster med representanter för det tyska krigsministeriet i och för vapenköpet, och den 7 februari underskrevs ett kontrakt, enligt vilket den finska "firman" M. Gripenberg i Helsingfors av en tysk privat firma Mannesmann köpte följande partier kanoner samt en hel mängd allehanda tekniska instrument, telefonledningar m.m. Detta officiella kontrakt kompletterades av tvenne hemliga aktstycken, enligt vilka de officiella kontrahenterna ersattes av de respektiva tyska och finländska regeringarna samt köpesumman, 9 miljoner Rmk., av ett mindre parti metaller och rågummi, som finländska staten inom en utsatt tid skulle leverera i utbyte.