Drottningen hade också ätit och låg på nytt inslumrad, efter gifven befallning till kammarfrun Jenny ***, att icke förr, än den vanliga thétimman, blifva väckt. Men långt innan den utstakade tiden instörtade i drottningens sängkammare Jenny, blek, darrande, bestört, och väckte henne med en häftighet, vida skilld från den skygga vördnad, hvarvid denna furstinna var van att bemötas. Lovisa Ulrika bestraffade ock i första ögonblicket kammarfrun med vredgad uppsyn och hårda ord; men Jenny urskuldade sig snabbt, då hon öfverraskade med den förkrossande underrättelsen, att konungen våldsamt insjuknat. Drottningen, alldeles utom sig, ilade till hans rum, der hon fann sin gemål, under rysliga plågor, kämpande med döden. Allt uti slottet var i rörelse. Läkare och betjening sprungo om hvarandra. Hofvagnar dundrade i slottshvalfven. Ilbud skickades fram och åter kring hela hufvudstaden. Det ena riksrådet skyndade till konungaborgen efter det andra. Den ena hofbetjenten efter den andra störtade utför slottstrapporna. Inom en timma befann sig hela Stockholm i den otåligaste spänning. Alla frågade, alla undrade, alla beklagade. De kungliga salarna krälade som en myrstack af folk utaf alla stånd och vilkor. Belefvenhetens fordringar åsidosattes för tillfället. De knuffade hvarandra, som båtsmän vid ett biljettförsäljnings-kontor, och sletos om bulletinen angående konungens helsotillstånd, vid hvilken en kammarherre höll vakt, och hvilken bulletin hvarje half timma utbyttes mot en ny, alltid af ännu mera misströstande innehåll, än de förra. Bedröfvelsen var allmän och hjertlig, ty alla visste, att Adolf Fredrik var en i botten god och välmenande menniska, som aldrig bestal riket, aldrig bedrog, belög och förföljde enskilte, och hvars egentliga fel var brist på sinnesspänstighet, att motstå drottningens och thronföljarens inflytande, sträfvande efter en utvidgad konungamakt. I slottet var nu ett sorl, ett hvimmel, en trängsel, en likgiltighet för stället och omgifningen, för hvilka de kungliga gemaken endast då äro en skådeplats, när regentens fall är för handen, vare sig genom dödens hand, eller medelst statshvälfning. Hvarje person, som kom ut från de inre rummen, belägrades af nyfikne, bestormades med frågor. Med möda kunde man bereda så mycken