(Forts.) » SMÅSAKER. » H ERRN » OCH » FRUN » äro i solskenshumör, när de sätta sig vid middagsbordet. De tala om ditt och datt, och så råkar han händelsevis fråga: » Ringde du på till kolhandlarn efter mera kol till kaminen? » Hon: » Nej visst, det glömde jag ju rakt bort! Anna B. kom upp och pratade en stund och så blef det ej utaf. » Han (förargad): » Jo, det var skönt! Då slocknar det otyget i natt, och nu blåser det förstås upp till snöstorm. Men det var väl så viktigt att prata med fröken B., att man inte hann ägna en tanke åt det, som borde göras. » Solskenshumöret är borta, och » frun » svarar skarpt med en het flamma i ögonen. Trodde han inte hon visste sina plikter? Kunde det inte hända honom också,.att han glömde ibland? Det ena ordet ger det andra, och middagen slutar bedröfligt, utan » matkyssen » och utan den vanliga, förtroliga téte-å-téte ' n vid kaffebrickan i arbetsrummet. » Frun » får bestyr ute i köket helt tvärt och » herrn » dricker sitt kaffe ensam och funderar. — 39 — Han hade varit så glad och belåten, då han kom hem i dag. Hvarför skulle han just reta henne med det där om pratet med fröken B.! Men så var han också trött på att allt glömdes och giömdes. Samma historia var det med patentlåset till ytterdörren. Det skulle dag efter dag skickas ner till smeden för att lagas, men blef aldrig af, och så stals hans nya sidenparaply ur tamburen, hvars dörr man glömt stänga. Man har inte lof att vara så glömsk eller tanklös! Och det hade han allt en smula rätt i. Ty om man bara tänker på alla de obehag ', som kunna undvikas i ett hem, ifall man litet mera lägger vikt vid att utföra ofvanståcnde liknande bagateller, så finner man det bra oförståndigt att ignorera just dessa.