Han knackade på och sa, att han skulle komma tillbaka i afton. Ja, var så god, men Gud är underlig i alla fall. sade fru Una~us och knackade sig på pannan. Och det fjärde slutligen, att han måste dricka punsch om lördagskvällarna för att bereda sig till den fullvuxne mannens gagnrika liv. det. Hemma hos en själv! När nu orgeln började spela, blev Tomas förvånad. Ve-vet du inte, a-att det är änglar? En sådan fräck smörj smörj duger tänker jag. sade hon. Detta utrop fälldes under supen. - Tomas har inte sagt ett ord vid middagsbordet och bara petat i maten. Finns det en flickunge i stan, som är så vacker som du? Så försvann han i vintermörkret. Det var långt, långt borta, kanske ända borta vid grindarna till John Blunds land. Och mycket nöje! Han tog sitt parti, smög bakom uthusen bort till en kulle, därifrån han kunde ses av Pippi, och där gav han några gälla visselsignaler. Så satt han länge utan att tänka en tanke, endast försjunken i åskådan av detta älskade ansikte, detta blonda hår, dessa blå ögo4 denna röda mun och denna ädla, rena profil med den fint böjda näsan. Låta bli att ljuga som alla andra. sade hon vänligt, men hon tänkte inte Hip, hip, hurra! Spegelns förgyllningar glänste som gnistor i skymningen, och röken från cigarrkoppen på skrivbordet steg rätt upp. Jaså! sade fadern. sade Tomas. Punkt och slut. upprepade Tomas lugnt och allvarligt. Men nu började Tomas gråta. Det är nog bäst, han går in och frågar jungfru Sundström, så kanske han får si! sade han. Men, sade han för sig själv, man kan inte gäma spricka mer än en enda gång. Ty han drömde att han gick i en lång svart korridor, som smalnade allt mer och mer, till dess att han trängdes från alla sidor och bara arbetade för livet att komma fri. Men nu, när han såg Marianne, höjdes hundra röster inom honom och ropade: Nej, nej, vi vilja inte! En grå slokhatt var fäst med kautschuksnodd i rockens uppslag och hängde mot golvet. Hur kan det komma sig? Hon var brun och rynkig och hade inga tänder att tala om, men hon hade mycket tandkött.