Men det är nästan riktigare säga – hon avstod från att förstå. Och sen hon väl avstått från att begripa det ena och det viktigaste, så fick resten så småningom försvinna i det stora virrvarret. Den goda gumman hade varit alltför självklok i sin dar – till sist förstod hon ingenting. Det var hennes straff och det blev nog också pojkens. Hart när hade gumman – till hela släktens förfäran – kört sin rike och fine sonson på dörren. Någon samvaro med kära farmor blev det inte. Jonathan Borck alias Jac Tracbac vistades någon tid här på Sanna som gäst hos din fars kusin. Då träffade jag honom. Han var en liten hygglig karl, inte särdeles märkvärdig på något sätt, en smula skygg och tyst kanske men det berodde väl närmast på hans olyckliga möte med sin tillbedda farmor. Sen for han till sitt land igen och skar nya lagrar och guld med täljkniv. Två år senare efter farmors död var han här någon kortare tid men då träffade jag honom inte eftersom jag befann mig i London i affärer. Men fruntimmer ha ena riktiga hönshjärnor och förblanda tider och orter som en snusmalare blandar sorter. Så förhåller det sig med den saken, slöt fader Längsäll. Och träffar du den store clownen i Amörrikat så kan du hälsa honom från patron Längsäll fast han antagligen glömt både mig och mitt namn för många herrans år sen. Hör nu morbror, sa Benbé, jag tänker inte alls söka upp den där värderade herrn för det första därför att fattiga släktingar inte brukar bli så värst väl mottagna – Det kan man inte veta, avbröt Längsäll, jag. tror att den där krabaten är ganska godhjärtad och släktkär. För resten det är inte min mening att du ska tigga pengar av honom. Nej för katten! Men genom sina vänner och bekanta kan han möjligen skaffa dig en anständig syssla – om inte annat såsom skyltbärare he, he, he – Gärna skyltbärare, medgav Benbé, men morbror glömmer att jag inte kommer att resa därför att en viss patron Längsäll absolut vägrat låna mig respengar. Den store, lufsige röde patronen steg upp ur sin gungstol och vandrade ett par slag av och an. Då och då tog han sig betänksamt om näsan och snörvlade. Slutligen sa han: