Meii mycket annat klingar oss till inötes son1 nytt, soin mera positivt ocli soni en ' gladare lifsåskkdning an den, lian eljest brukar hylla i sina skadespel. Det Iiopplösa i hans drainer har alltid utgjorts af denna absoluta fordran på m.anskligt ansvar, som liar gatt sh lan@, att den kan jämföras med deii förfärliga satsen, att det ar kttare för en kamel att gå genom ett ii5lsögcz an för en rik att ' koinma till liimmelriket. ' Ibsens utgångspunkt i Brand var densamma soin fraintradde i Pauli ord, att all vår rättfärdighet ar af noll och intet värde, om nhgot fattas i skiildbetalningen, att den soiii syndar p i ett, lian ar saker till allt. Ibsen framställde Brand som idealisten, den öfverspande ra.ttfärdighetsjagaren, Iivilken stupar på detta ideela kraf: allt eller ivztet. Sedan ger lian oss ' ju oftast sainliallsbilder, soin frairistalla lialfhetens manni. skor, marionetter titan personlighet, opportunister och jasägare till allt som befordrar deras intressen och som äro fångna i den inbillningen, att de iiro goda maiiniskor, darför a t t deras kotteri hyllar dem som sådana. Det lieinska i liaiis teckning # ie iiiissl~ckaiidet a f (lettii idealistiska kraftprof, soni ingenkan göra, det fifanga i försöket att lyfta tleii sedliga kraftens hamnare med Tors kraft. Ibsen finner, att ingen k.an och han sätter sig som ransakningsdomare. Han tipptacker den lilla egoistiska driffjädern ba.kom vira basta handlingar, denna lilla oiirlighet och inaskerad, livarigenom v i öfvertyga oss själfva, att i en Viss handling ar det verkligen äkta välvilja ocli akta människokärlek, som förestafva liandlingssiittet, medan där finns ett innerst fördoldt egoistiskt syfte, som gjsrt oss så välvilliga och karleksfulla.