Torparen flinade till men blev genast åter allvarlig och svarade: Det är ett ord, som Jan-Petter sa mig, då jag satt vid hans yttersta. Att jag skulle föra det till änkan i sinom tid. Vad säger du! förvånade sig prästen. Satt du också vid dödsbädden? Jag satt väl om natten och kyrkherrn om dagen, förklarade Spillebodaren, tillade: Och när varken kyrkherrn eller jag satt, då satt den tredje och han satt längst. Det menar jag med, sa prästen. Men nu ska du vara liker kar Spillebodare och visa att du är förmer än syndarenom! Du ska laga att gårdsfolket kommer till ro och det andra byket tillbaka till barackerna. Vad gör de med förvaltaren? Från trappan och gårdsplanen kunde man svårligen se, vad som tilldrog sig i parken. De ropande rösterna hade tystnat; dock hördes dova ljud som från ett slagsmål eller snarare från en folkmassa, som vältrar av och an. Torparen svarade: De hålla honom till länsman kommer. Jag har ingenting med honom att skaffa. Jag har kommit för änkans skull, att hon må stiga här ut. Vad skulle det vara bra för? undrade prästen. Torparen svarade: Det står skrivet: Synderskan skall ha sin smälek. Synderskan hade emellertid smugit sig efter prästen och redan hunnit ut i förstugan, då damerna Willman upptäckte hennes flykt. De skyndade efter och omringade henne. Vad tänker du nu göra? frågade de. Tänker du ställa till med någon ny skandal? Vad som upprör mig mest, utbrast doktor Karolina, är din brist på förtroende mot oss, din syster, din släkt, dina vänner! Jag skulle förstå dig, om vi vore några trångbröstade varelser, men du vet lika väl som jag, att du hos oss kunnat påräkna förståelse. Just därför! mumlade synderskan. Doktor Karolina hörde henne icke utan fortfor: Du begriper väl för guds skull barn, att det inte är din lilla svaghet, vi klandra! Envar har sin och på din ha vi så att säga väntat både länge och förgäves. Men det är sättet, barn! Som du inte tycks ha någon aning om! Endera trampar man den konventionella moralen under sina fötter, dristigt och med högburet huvud. Man gör det med patos! Och med stil! inföll Lizzy.