”Resten af brefvet torde jag knappt uppläsa, det är blott angående det ölet, jag sände i somras, och några råd för Heblas hosta, som syster Cathrina lär mig bota med vax af ottesångsljus. Men nu vill jag blott orda något om brefvets hufvudinnehåll. Säg mig dock, min herre och make, vore det dock icke mera lugnt, om J ville litet foga eder efter hertigen.” ”Visserligen.” ”Bönderna skulle väl ock upphöra med sina dåd i sådant fall?” ”Troligen skulle hertigen ålägga dem att hålla sig stilla, om jag skulle underkasta mig honom.” ”Tror J att de öfrige Finske herrarne, i sådant fall, skulle vidare sätta sig opp emot honom?” ”Föga nog, om jag skulle ställa flottan och krigshären till hertigens behag.” ”Skulle väl icke då all split och blodsutgjutelse emellan partierna upphöra?” ”Troligen, ty utan att hafva något stöd inom landet, kan konungen föga ens försöka, att med främmande troppar befästa sin thron.” ”Tror J icke att hertigen med rättvisa och kraftig hand skulle styra landet?” ”Jo, detta blefve troligen fallet.” ”Välan, jag har nu uppfyllt drottning Cathrinas begäran, jag har framställt hennes önskningar till det bästa. Hvad sägen J härom, herr Klas?” ”Att konung Sigismundus är min herre och konung, den jag, och hela Sverige och Finland hafver svurit tro.” Fru Ebba böjde djupt sitt hufvud och sade med värma: ”jag väntade det så.” Efter en stunds tystnad började fru Ebba åter: ”Min vän, jag kom nu in till dig äfven för att tala om några små husliga angelägenheter. Du har ju lofvat ditt beskydd åt herr Erik Liljeholm och hans unga dotter. Hvad synes dig, ville du icke erbjuda henne att, till en tid, vistas i vårt hus? Sedan du berättade mig om den anklagelse, som mästar Erik gjort emot henne, vid sammankomsten i höstmarknaden, har jag tänkt härpå.” ”Gerna, min Ebba, vill jag visa herr Erik denna lilla välvilja för all hans trohet och vänskap emot mig.”