en kör av linjers harmonier som under slöjan röjes. Ett världssystem i smått, en avbild av den stora Kosmos! Se höftens väldiga parabel, lik kometens bana, som leder ut i rymder anade, ej kända ... Hon vänder sig, och strax jag ser de samma linjer ändrade till halv-ellipser, som bilda jordens lopp kring solen, och som tillsammans forma ägget, ifrån vars brännpunkt skötets radier löpa ut. Från skuldrorna till ljumsken tecknet står det helga hexagrammet, den härliga Orion lik på stjärnevalvet, där bältet är markerat genom naveln, i vilken himmelens ekvator löper fram, och vilar nedtill på den sfäriska triangeln av tre konvexa bågar bildad; en tryckt kupol på templets tak, det tempel, som åt Moderskapet blivit helgat! Och ovan, bålen med ett virrvarr av små kurvor från solens krona och från månens skäror, där bröstens tvenne hemisfärer äro jorden. Så knäets molnfläck lånt från Vintergatan och vadens smäckra båge, lik en kastad kropps i rymden! Ja, fotens valv och axelns rundning och armens svällda kurvor, allt går från sfären ut: en symfoni i sfärers harmoni; från sfären och från käglan, ljuskäglan sänd av själva solen ut! Så blev du, kvinna, skapt av ljus från himlen, en skaparns avbild i hans skapelse, av bitar lånade från Universum. Och därför är du allt! Allgiverskan, förutan vilken jag är tomma intet!