På den andra hade artisten framställt » den smala och den breda vägen », med den gyllene staden högst upp och det brinnande helvetet längst ner i ena hörnet. » Han har farit bort », snyftade den ensamma hustrun med otydlig röst. I själfva julveckan stoppade man med arbetet i skolhuset för att på nyåret ta i tu med det igen; en hvar kunde nu behöfva vara hemma och se om sitt till helgen. Isynnerhet var hon berömd för sin förmåga att » sticka », och hennes blanka knifvar hade tagit lifvet af många svin eller nötkreatur. Så nöjd jag då från jorden far, och intet där begråter, ty hvad för mig hon kärast har jag snart skall finna åter. » Och hur är det med far nu, den rare pastorn? Det var roligt att få se dig! » Ack nej! » Mor! » halfhviskade jag, rädd att » gubben » skulle höra mig. Men så störtade han upp och klappade Åke på ryggen med sin kraftiga hand. Men Anders och hans öden följde hon med varmaste deltagande, och då han efter sitt olycksaliga fall ibland behöfde en stilla vrå för sin trötta kropp och en kärleksfull vän för sin trötta själ, så fann han båda delarne hos den gamla ofärdiga StickStina. » Ja, det är väl ingenting att tala om, förstås, men jag har byggt om stuga och uthus här, planterat en del buskar och träd, gjort allt som finns här inne » – han pekade på huset – » och där borta » – han visade mot ett litet redskapsskjul, som stod invid fähusgafveln. » Du bor bra här du, Petter », tyckte Greta med rätta och såg genom fönstret ut öfver gärden och byar. » Åh, de se väl ut som annat folk, de med », mente Åke. » God dag, mäster! » sa Åke. Därvid föll ett litet ihopviket papper ur fickan – det gamla måttet från gårdagen. Han hade ju ett hastigt humör, den här Olof, hade Lasse sagt. Öfver hala trädrötter, gillriga tufvor och skarpkantade stenar ilade hans fötter som bevingade fram. En kan hoppa i gale tunna! » Då skjutsen var på väg till Olles stuga hade den mött en pojke en bit därifrån.