sådant anstår simpla mördare, men icke fria, sjelfständiga bönder, sådana som vi både äro och vilja vara. Hon elektriserade en hel armé med sin blixtrande blick, och hon bländade alla med sin skönhet. Hästen blef synbarligen stolt öfver sin lätta börda; han spetsade öronen och galopperade lustigt åstad på vägen åt Sölvesborg, der vår ryttarinna snart blef höljd i ett moln af dam, som gjorde henne alldeles osynlig för Annicka och Lasse. Och jag tänkte på Gud och dig, på döden och lifvet. Efter detta lakoniska svar fortgick tåget till Kylinge, der det tog vägen till venster öfver ån, och vidare uppåt Ryssberget. Plötsligt hördes ett gällt skri vid sidan om vägen, och en qvinna med utslaget hår och förvirradt utseende störtade fram till Blenda. Jag var för åtta dagar sedan i Loshult tillsamman med Sven Pålson, Tideman och Ubbe på Frisholmen. Kungen fattade Blendas hand, och ville draga henne ned på närmaste stol; men hon drog handen sakta tillbaka, och blef stående. „Det är rättvist, sköna svärmerska. Jag skall säga mina tankar om saken. Snapphanarne vore honom dock allt för knipsluga. Som en ljuf musik tonade dessa ord för Blendas öron, medan hon stod och blickade efter de bortilande ryttarne, som snart voro alldeles ur sigte. I början var jag alldeles öfvergifven af sorg och ängslan, men aldrig tänkte jag på att hämnas. Han har bestämdt något ondt i sinnet. “ „Gån på, gossar, “ ropade han åt dem, gång efter annan, och den lilla hjeltetruppen störtade modigt framåt till nya bragder. Jag vill ofördröjligen hämnas den älskades död. “ Låtom oss göra en liten vidräkning. Ryttaren helsade artigt, och red sina färde. Midt i elden såg jag jägmästaren liggande, och mamsell Blenda stod vid hans sida. Mannen trodde mig på orden, och lofvade att stundom komma hit, för att underrätta mig om den allmänna ställningen. Jag trodde, du var en feg stackare, och feghet är det största brott, jag känner. Aftonen var mörk.