Jag tilstår at mästadelen Mina Läsares och Läsarinnors bewågenhet är större, än jag kan aftiena: De betyga wid desse Arcken sådant nöye, at hwar gång jag kastar från mig eller tilgriper min Penna, känner min blod en rörelse af et Jag wet intet hwad? Rolighet, Bekymmer, Mod, Blygsamhet, Hopp, Twikan, Erkänsla, Ifwer, Wänskap, Nit, Wördnad etc. tyckas ur sin församling i hiärtat förordna et Utskott i mina ådror: Alt under anförande af en grannlaga Ömhet, at bibehålla det allmännas gunst. Favoriter i håf, Favoriter hos de Skiöna, jag gifwer Ehr min rörelse at besinna: Ingen är mig i det målet likare än I: I kännen bäst den ilningen, som öfwergår Kroppen, när man antingen tilträder eller lämnar de dyrbara Ögonen, med hwilka man har at giöra Med alt detta gillar man mig mycket, och sanningen at säija, hwarför kan man icke gilla mig? Det är wisst Argus har sina stora swagheter, han kan fela, han är menniskia som alla hans Läsare; Men en Menniskia (Jag ber om ursäkt) som ingen ting säijer med wett och willia, det han icke för sin del i sitt samwete finner skiäligt. Skulle man då skrika mot honom derför at han intet altid talar i lag? Löylig ifwer! Kan man icke tiga och tåla? Duger det intet så är det ju lappri, och intet det första lappri, som blifwit tryckt. Är det osanning, så är det ju fåfängt snack, och intet den första osanning, som lupit Stad och Land omkring. Men om det duger, om det är sant, hwad heder är det då at ogillat? Alsingen: Bara skam både nu och hos den förnufftiga effterwerlden. Dessutan hwad skada giör jag? Låckar jag någon til intriguer, til Partier, til Sielfswåld i Lära och Laglydnad , til okyskhet! o. s. w. Sannerligen, Herrar Intrigueurer, I weten sielfwa, at i haden hwar gång legat under, om I intet annat Orakel hafft än Argus. Parti-anda, du hade ledsnat för 20 månader sen, om du intet annat hafft at roa dig med än Argus. Religionsyra, du hade mist alt ditt Offer, om du ingen annan åhörare hafft än Argus. Laglöshet, du hade warit uphängd, om du ingen annan Domare hafft än Argus. Wurmar, I haden längesen grälat i hospitaler , om I ingen annan Ma"cenas hafft än Argus. Kitzliga Qwinlighet, du hade warit wanryktad, om du ingen annan Galant hafft än Argus, o. s. w. Bräckeliga Kön, som så snart är upeldadt, (Jag tager nu alla mina wederbörande Gynnarinnor undan) ingen kan neka, at ju du är den laggrannaste af mina Läsare, och största fahran underkastad; Men jag will låfwa dig taga Argus fritt til dig i din Cammar, i din säng ja men, jag swarar för all fahra, alt efftertahl Kör man ut Petit-maitren och lägg Boken i stället, jag wågar Lif mot Lif, Kropp mot Kropp: så at hwad Argi skadelighet angår, råder jag min häklare at gifwa sig tilfredz och sofwa roligt, liksom jag på begge Öronen. Om jag twertom giort någon nytta, wet jag intet; skulle likwäl tro, at den Höga Handen behagat på några ställen wattna mina plantor. Men säijer du, Min Läsare, hwad har brackt dig Argus, at giöra hela detta förspråket? Skall nu Argus intet tala om annat än Argus? Tålamod: hwad är angelägnare i denna tiden, än at tala om sig sielf? Får jag icke wara androm lik? Det är ju intet så brott om? wi ha ännu 6 weckor til Juhl. Dessutan hörer jag, at wisst Folk i desse dagarne talar nu mycket om Argus och fruktar hwad fruktar man? Ja stor sak, jag kan wäl säija ut: man fruktar at Rikzens Ständer torde förklara sitt nöye öfwer hans arbete. Ack jämmer, Fru Auctoritet, det skall aldrig skie, säyen I. Jag tilstår på Edra wägnar, at det woro bedröfweligt: Huru skun I nu bära Ehr åt? Lät see Jo, säijen rent ut, Argus är en folkskiämmare, en illfundig anda, som borde straffas och aldrig Ney det går intet an, det skulle låta som I woren drabbad i hans Ark. Lät oss bättre öfwerlägga säijen så: Skall et Skiämtwärk, som skrifs för roo skull, och af ingen alwarsam och förnufftig, utan af Barn och obetänksam ungdom berömmes, bli af Rikzens Ney fy, det skulle låta tokugt, Argus har hafft den Lyckan, at behaga Sin Öfwerhet (hans jordiska Beskydd) och sedan det bästa folket i landet. Wänta, huru skun I då betee Er? Jo, jag wet: Ju mer han har beflitat sig desse tu åhren, och ju bätre han sig upfört, ju mer han I tilfälle at afböyat: Wi ha ju sedt prof, at man kan örfila, såra och stielpa folk med all wördnad, all höflighet och de diupaste bugningar i werlden? t. ex. berömmen honom, intet lagom, utan öfwer all måtta: När då någon yrkar på hans belöning, så säijen: jag tror I ären underlig, seen I intet, at et så dråpeligt wärk, sådan kundskap, sådan förfarenhet, sådan odelaktighet , sådan sinnrikhet, sådant mod, sådan nöysamhet etc. kan antingen intet ha fallit på en enda Person, eller ock (om han äntel. är ensam) intet på en ung, och medelmåttig, utan på en gammal Rik mogen, ja en högtuplyfft man, derför woro et sådant steg onödigt etc. På min ähra, Fru Auctoritet, det grepet är det allrabästa, at i all ödmiukhet och utan Ehr fahra giöra den så kallade Höga Herren Argus til en stackare, och effter Rikzens Ständers bortgång utstäld för Er hämd. Uttömen nu all Ehr wältalighet i meningslöst beröm, tils desse hans Beskyddare äro bortreste, sedan Kunnen I wäl få honom mellan koo och Kyrkegård. Då kunna och deras löfften bli wärkställte, som nu i sina bref hota honom, när han blir uppenbar, med onåd, owänskap, förföljelser, Olycka, Ja (skam at säija) med kulor, som fastän de upwäcka hwar ährlig Philosophs åtlöije, likwäl intet underlåta at wara ohälsosamme. Med det grepet kunnen I ock betaga alla andra mod och upmuntran, at med efftertanka tala fritt och at giöra så mycket, som deras snille-gåfwor kunde giöra, om de litet upspändes. Ja derigenom kunnen I bäst förblinda Swenska ungdomen, til at intet see och känna sina kraffter, etc. Sedan i då gått i land dermed, och i fått Ehr willia fram, då kunna Argus och I lee åt hwarannan: Den ena som Philosoph, den andra som Sij, förlåt mig, Min Läsare, ehuru jag talar, så ser jag dock, at jag uppehåller dig förlänge med mitt Eget: Jag borde likwäl under hela denna tiden ha lärt at återsätta det Enskylta, så länge det allmänna bör skiötas. Men hwarom skall jag nu skrifwa? Somlige beskylla mig, at förmycket röra de högmål, som borde wara öfwer min Spha"ra: En sådan Junker Argus, säija de, kunde wäl nöija sig at tala om skråck, käringsagor, Jungfruhemligheter, poike-skräpp etc. och intet blanda sig i de allmänna författningar Nog kunde jag beswara detta; Men wår skillsmässa, min Läsare, är intet långt borta, fem weckor äro snart ändade, och jag böriar nu ledsna wid Spärr-rytteriet. Twertom, jag will gerna i detta Arket åtlyda denna Critiquen, lämna Öfwer-Gudarne i fred, och hälsa på trappherdar och Hus-Nympher: