E n af de äldste försvsrarne af kvinnokönets ratt a r Plato, som i sitt arbete » Staten » grkar på att kvinnorna matte erhhlla samma uppfostran soin mannen, t. o. in. utbildas till krig, och i allo behandlas - som männen. Blgnd de gamla romarne förde man sådana soni Cicero och Setieca kvinnans talan. Den senare, hvilken i sh mycket var ' en kristendomens föregångare, predikade den satsen, att den äktenskapliga troheten i lika Bög grad bör vara båda inakarnes plikt. A t t kvinnorna redan under antiken förstodo a t t sluta sig till sammans till skydd för sina rättigheter bevisar Titus Livius ' berattelse om .deras uppträdande mot Cato, som stiiiidigt inför folkförsainlingen i Rom bekämpade kvinnornas fordringar. Det var tjugu å r efter sedaii den f ö r kvinnorna förliatliga lex Oppia l blifvit antagen. Kvinnorna begärde lagens afskcffaiide, men Cato ville ha den bibehållen. Den dag, då lagens öde skulle komma under omröstning, hade kvinnorna, som icke lato några förestallniiigar iinponera p % sig, gått ut och samlats på de vägar, som ledde ypp ii11 foruiri. De omringade medborgarna, som voro på vag4ill folkförsamlingen, och besvuro dem a t t rösta för lagens uppliafvande. Cato måste för att komma till forum passera kvinnornas led, Iivilket icke mildrade hans harm inot dem, och vid framkomsten hö11 bal1 ett tal, som torde varit ett af de kraftigaste och mest ljungande, som någonsin hållits mot kvinnokönet, och hvari han bl. a. yttrade: » Laggen en tygel på denna tyranniska natur, på denna okufliga varelse. Våra fader liafva velat, a t t kvinnorna skulle vara under sina fäders, sina mäns och sina bröders valde. Kommen i h i g alla dessa lagar, .genom livilka våra fader tyglat kvinnornas frihet ' och böjt dein under mannens makt. Och ehuru kvinnorna varit bundna genom dessa lagar hafven I knappt kunnat få bukt p % dem.