Och hwilken pensel kan wäl afmåla denna glädjescen, som hos de förut på stället warande, och de ankomnes anleten stod tecknad, då de ömsesidigt erforo hwilka de alla woro, samt att det war Constantina som familjen till en stor del hade att tacka för orsaken till denna odelade glädje. Gerna Herr Grefwe – will jag finna deltagande för min sorg. Åller, Bruksarbetare. Hwar och en begaf sig nu till hwila i Wärdshuset, Damerna i sina och Herrarne i sine rum, Alfred, Majoren samt Gottfrid, som nu ej wille öfwergifwa sitt med desse hafde intressanta sällskap, derom samtalsämnet börjades och slutades. – I korrthet berättade nu Grefwinnan för de närwarande hwad läsaren redan hört förefalla emellan henne, Constantina och Gottfrid. Werlin, C. gamle Dunder har blifwit framdragen ur lågorne, tillika med ett ungt fruntimmer – båda qwäfda af röken, döda eller afdånade. – De talte om att gå ut att spatsera i den här intill närbelägna trädgården – säkert äro de der nu nådig Grefwe! Hwilka woro dessa förnäma resande, dem jag såg nedgå till matsalen, frågade Grefwe Gottfrid sin Kammartjenare Staffan, sedan de blifwit ensamme och Grefwen höllt på att aflägga sina reskläder? – ropade Alfred – hwilken förskräckelig upptäckt. – Allrådande försyn! Grund, G. Nu uppklarnade åter Ferdinands anfigte – han frågade efter sin maka och barn, hwilkas qwarlämnande för 14 år förut ingåfwo det smärtsammaste minnen, då han om dem icke haft ringaste underrättelse. – om så wore wet jag intet huru ett sådant ädelmod skulle kunna belönas. J., Fahnjunkare.