- Kommissarien Vallquist. - Ä, bråka inte nu. - Ja - men det gör detsamma. Jo, det kunde han ju medgiva. Avstår du så lätt från Jacob? Jaså, hä. - Å nej då! - Att Jacob inte skäms! Å nej, inte bävar jag inte. Nej, hon visste, vad hon var skyldig sin makes minne. Nu blir det Han reste sig, och anläggande en så pass bekymrad och bister min, som han ansåg sig för tillfället kunna begagna, smög han sig på tå bort till bibliotekets dörr. Fru Enberg tog fatt på nystanet. - Nu? Det är visserligen inte vidare roligt för mig att framföra det, men jag är väl tvungen Va tro vi, att vi ska göra med dem? Det hade Vickberg mycket riktigt, och han hade också en dunkel aning om, att hans nåd sagt sig vilja skriva ett nytt testamente. Kom nu bara, så ska vi rekognoscera terrängen. Tänk, Jacob drack vin utan vatten! - Var god och välj dina ord, Johnsson. - Det är naturligtvis mycket vänligt av dig att föra mig hakom ljuset? Å, så du skrämmer mig! - Han har varit hos hans nåd. - Tvinga! - Jag tänkte - jag hade fått för mig, att herr Enberg var lantbrukare? Hovmästaren sköt fram brickan, och han åt under tystnad, hastigt: först filbunken, väl sockrad och tillsatt med ingefära, sedan jordgubbarna. En så enkel och naturlig handling som att man slår sig ned vid ett väl dukat bord och förser sig, väcker hans häpna förundran. Hon ville så ogärna, att han skulle finna henne obehaglig. Han hade ju också sina fullgoda skäl att vara belåten, belåten med sig själv. Ja, så är det nu med de båda barnen. Han vinkade honom till sig. Julius Gustav Adolf Robert de Sars? - Hör du, onkel, viskade hon och lade väckande sin hand på hans stora mage. - Här! Men inte är det, va det har varit. Och så fick jag se honom, och då gick det så Jag är som ett såll. Nej. Och själv hade han redan i unga år lyckats förvärva sig en lugn, vidsynt och lycklig blick på de mänskliga tingen. Han kunde inte komma han hade visst gått åt skogen. Tjihihitt. Doktorn har ju sagt, att han inte får störas.