Hon tittade med spänt intresse der, - och hon hade, likgilti-g till - det ner i salongen och han kunde obe­ yttre, gjort ett villkorligt, samtycke märkt. njuta av hennes åsyn. Hon tilläggande att " om ja-g får tid, var utan hatt, och det röd-gula hå­ ret omramade hennes ansikte som en gyllene gloria. Hon syntes blek i månskenet, men detta minskade ej hennes .skönhet i h.an-s ögon. Över sin iblåa dKäkt bar hon en lång vit kappa, isom hon dock hade knäppt t för värmens skull, och han såg hennes fina hals omgiven av ett smalt halsband besatt med glittran­ de turkoser liksom de - dyrbara örhängena i hennes små öron. Över hela hennes personlighet låg det nå­ gonting mjukt, vekt, betagande, som fängslade hans .sinne, sövde hans - mvete till ro, fyllde hans hjärta och hjärna med vilda, gäckande drömmar och visioner. — Bry er inte om sången, sade han tvärt. Låt oss ta en pro-menad. Eller är ni trött? — Inte alls. Jag har ingenting emot att promenera lite. De gingo fraimåt däcket sida vid sida. En gång gjorde skeppet en oförmodad liten krängning, och han tog beskyddande hennes arm. — Det är all right. Hennes kin­ der ibrände. Jag kan gå ensam, herr Chevne. Jag har haft tid att skaf­ fa rni-g " sjödugliga ' ben ", som kap­ tenen kallar det, nu. — • Drag inte bort er arm, sade han hastigt. Jag kan väl få hålla den, om jag vill. Eller är det obe­ hagligt ' för er? Tycker ni inte om att jag rör er? Hon svarade ej igenast. Därpå sade hon likgiltigt: " Vilken tid äro vi framme i Marseille i morgon? J-ag kan knappt tro, att vi verkli­ gen äro - så långt komna. Tiden har flugit bort, sedan vi lämnade Au­ stralien. — - Kommer ni nånsin att resa dit mer? — Nej, det tror jag inte. Men, hon suckade, jag vet inte riktigt vad jag skall ta mig till. Ni ser, det här experimentet slog inte väl ut.