– Jaha, sitt ner då ett tag där ute, medan jag skriver! Överkonstapeln började författa sin rapport. Olle myste belåtet för sig själv och strök sig med aviga handen över de ljusa mustascherna, när han gick ut och satte sig hos konstaplarna. Han tänkte på Ekan. Vad hade han nu för att han började bråka med poliser och väsen? Nej, det lyckas inte, vänner emellan! Men vänta du, gosse! Vi ska talas vid i kväll igen! – Överkonstapeln konfererade med några herremän därinne. Jerker sprang ut och in och fjantade. Det intresserade inte Olle. Det ingick inte i hans medvetande, att det kunde finnas människor, som på allvar ogillade, att en strejkbrytare fick smörj. Nog visste han, att det fanns sådana människor, men de voro alltid långt, långt borta från hans räckhåll. De som så tänkte voro arbetarnas fiender, och dem föreställde han sig som något stort, svart, djurliknande, liksom i ett helt annat land. Det var kapitalisterna. I hans omedelbara närhet hade aldrig någon sådan varelse förekommit. Bland Olles kamrater, i hela hans omgivning var det en naturlig sak, att en ohederlig karl, en människa, som bedrar sina kamrater och förstör för dem, en sådan ska ha stryk. Det fanns ett slags lag, som skyddade strejkbrytarna. Men den menade naturligtvis något annat, inte kunde väl en lag ta Ekans parti mot Olle, det var bara något, som folk talade om. I verkligheten fanns inte något sådant, åtminstone inte i Olles verklighet. I går kunde han ha slagits med Ekan, fått stryk eller givit stryk, utan att det hade blivit ringaste bråk. I dag var Ekan helig, därför att Ekan hade begått en ohederlig handling. Det där var något galet, som Olle för resten inte alls bekymrade sig om. Ekan hade varit dum. Och falsk. Han hade fått hjälp, saken hade väckt uppseende, därför måste polisen gripa in, det var ju deras skyldighet. Men vidare farligt kunde det ju inte bli, vänner emellan. I kväll skulle man ta ett ordentligt, ärligt tag, och Olle skulle slå Ekan i backen, så fort han fick sväng på honom. Eller hur, Jerker? Ska inte en sån som Ekan ha spö? – Var snäll och var tyst, sade Jerker.