Här och annorstädes i arbetet framlyser för övrigt med all skärpa, hur ojämförligt avgörande det steg måste bli, som Ryssland tog, när det skred till allmän mobilisering. r * Slutpartierna av Suchomlinovs minnen bli i växande grad en personlig olyckskrönika. I juni 1915 erhöll han genom en kejserlig handskrivelse sitt avsked som krigsminister; Suchomlinov försäkrar, att slaget träffade honom alldeles oförberett. Värre slag följde, slut-DAGENS FRÅGOR 149 ligen ärelösheten och fångenskapen, som visserligen mildrades till landsflykt och lotten att om sig kunna med sanning säga, att ingenting längre är att förlora. Den ryske arméorganisatörens memoarer präglas starkt av detta medvetande; i sin helhet vilja de vara en vädjan till historiens justitierevision. För egen del har Suchomlinov uppgivit hoppet om någon förändring i sitt öde. Han har accepterat sovjetmaktens seger som ett historiskt faktum, men trogen sin ed till |saren vill han stiga i graven som en det gamla Rysslands soldat. I virrvarret av händelser och debatter uppdyker då och då » den kroatiska frågan », säkerligen en av dem, som i den allmänna uppfattningen stå omgivna med det största dunklet. Gång på gång under de sista åren har telegrafen berättat om en omedelbart förestående skilsmässa mellan kroater och serber, om ul-timata, anklagelseskrifter och högförräderimål; gång på gång har det hetat, att explosionen aldrig varit så säker som nu. Till omväxling ha hemlända resenärer genom dagspressen låtit oss veta, att allt andas det djupaste lugn i Kroatien och att någon kroatisk fråga, om en sådan överhuvud existerar, i allt fall icke skönjes på gatorna. Misstankar ha uttalats om grumliga källor och om beskäftiga propagandabyråer, ty på ort och ställe hade saken ett helt annat utseende. Dessa iakttagare i all ära, det lider dock icke något tvivel, att det kroatiska problemet är både tillspetsat och elakartat. På samma gång låter det på intet vis fånga sig i sådana summariska formler, som den * publicistiska rubriksättningen föredrager, och detta i förening med den oberäknelighet och nyckfullhet, som i vissa faser utmärkt den kroatiska politiken, har åt det hela givit ett tycke av en ständig rök utan eld.