Litet förnärmad vänder hon sig dörren till sängkammaren, där de s jälv om nyckeln, förklarar Gabriel — Otur? svarar Johansson betänkunder många goda år fått mången han menar ärligt, ja, det gör han! mot väggen och med en väldig kast­ (.ch gäspar. &gt;a mt. Det kan jag just inte säga — Ännu ett ögonblick blir hon stå­ ning gör han detsamma. Nu snarka Stämningen var litet tryckt — - det god sömn. I detsamma är hon uppe ur sän­ (l f t var ende. Hur starkt det doftar av lind sista stycket av grissyltan hade ju båda, men utanför doftar det av flä­ bra arbetsmänniskor alla Utanför är den ljusa sommarkväl­ tre. och fläder — man blir helt beklämd der och näktergalen sjunger i den gen — jo, dörren är. stängd. inmundiga-ts. Dessutom var det inga len. Den röda himlen strålar bak­ — Där kan du se, gäspar Gabriel ordentliga nyheter i tidningen: kvi­ om hjärtat. Hon ser sig omkring ljusa sommarnatten. om en blomsterhöljd fläderbuske, igen. med en snabb blick, samlar därefter gan var infångad och den prisbelö­ men det se de icke. Blomsterdoften — Sådant folk går genom stängda nade hingsten såld, till på köpet för med ett raskt grefpp ihop den vida som tränger in där utifrån är så Det är ett par kvällar senare. Det dörrar, säger hon bestämt. Han var ett jämmerligt lågt pris. Och så såg kjolen och skyndar framåt, över stark att Grabriel gör grimaser och stättan och nu in under Abildgårdens äkta paret har återigen ätit grissylta. så vacker — du skulle bara ha sett det ut att vilja bli rägn! Skyarne tapisseries^ fnyser under det att han börjar svä­ Så bolmar han på pipan och hon lä­ honom. Off „ DETÄtj gamla lindar! seglade lågt och vinden ven om hus­ tJH Ö. Himne.il. 1 tr. ra och säga detsamma som han sä­ ser tidningen. Så gäspa de, så gå de — Tack så mycket, skrattar Ga­ gaveln. ger varje kväll: till sangs och strax därefter drar hr briel.