nog tätt på med skjuts, samt att de förmodat, det Sochen Boerne skulle betjäna mig med hästar öfwer till dem, då de sedan welat sörja för min widare fortkomst. Häruppå utsatte jag ny rese-Termin och anmodade genom bref Herr Befallningsman Flygare om hand räckning i detta mål, hwilcken ock straxt utfärdade Ordres genom hela Finnmarcken till min tjänst. Emedlertid in nan samma resedagar inföll, feck man tillfälle att tala med en af de förwillade Fogelsiö-boarne nemnlig. Soldaten Warg hwillcken genom Herr Pastor Ericssons åtgärd blef af sine Officerare framkallad och med bref hitsänd utan alt sielf weta i hwad ärende: Bemälte Herr Pastor war efwen wid samma tillfälle här i Mora. Så snart mannen kom, gofwo wi oss i samtal med honom i ett och annat, att han kunde någorlunda sluta hwart hän det syftade, men hans tal och swar liknade hans ansicktes ställning, som war mycket förwirrad, och tillika stursk. Alt hwad han talade geck derpå ut, att han war andeligit och wi kött sligt sinnade, efwen sade han som oftast, utan att wi gofwo minsta anledning, att han war nögd lida allt hwad honom kunde öfwergå i werlden för Jesum sin frällsare; Ingen frågade hwad det war, som han kallade lidande, om han räknande det för li dande att wi talte med honom? Hå nej sade han; det är mig så kärt, att jag får tala med Ehr utan att gifwa någon wi dare reda ifrån sig, än alenast, att wi såsom oomwände eij kunde fatta och förstå sådant. Wi tillsporde honom widare hwar han fått så widriga tanckar om läro-ämbetet? m. m. Hwarpå han med mycken ifwer och hetta, samt hwarjehanda Affecter började på sätt, som han welat predika, att tala om de Phari seer och skriftlärde, om fallske Propheter och Lärare, som i yttersta tiderna skulle uppkomma; men allt utan något sam