Sluteligen wil jag fråga, huru den är sinnad, som långt ifrån at wara kättare i Rikzens tienst, förtienar odödeligt Beröm, Stoder och Minnings-Märken? Jo Han tiänar det allmänna för des bästa skull, och intet i anseende på sina enskylte fördelar. Han är en ädelsint Slaf af sin Syssla. Han förtäres af sitt berömliga tienande, som ett Lius af sin Tienstaktiga 269 låga. Han går icke ett steg från lag, Samwete och Förnufft, men jämna stråten, utan illslughet, Ränkor och fina Grep. Hans bästa Inkomst är, at giöra sin Nästa godt; Han lägger sig ingen Affton med nöije, om han icke den Dagen hafft en sådan winning, och en rättwis sak är alt nog, at låcka honom til någons Hielp och tienst. Således är han det allmännas Lycka, Änkans beskydd, den Omyndigas Förswar, den Wärnlösas bistånd, den enfaldigas Rådgifware etc. men med alt detta Lagens hägnare, ty fast han honom blindt lyder, så finner han dock tusende tilfällen at wisa ädelmodiga och öma Gierningar. Han är wänlig, ödmiuk, tålig, måttelig. Han uttrottas sällan och upskiuter icke til i morgon, det som kan skie i dag. Han begriper och wärkställer sin Plickt med Wett, Mogenhet, Hast och Efftertryck. Han är Oweldug: Han wet i sin tienst ingen annan Inkomst än sin Sold: Han anser wiktiga Tacksäijelser, erkäntzlor, Heders-Skiänker och dylika Färgor, hwarmed Mutor pläga sminkas, för Orätta; Mer nögd med en måttelig Lycka wunnen med Heder, än stort Godz, hopkrafsat med skam. Om alla Ämbetzmän hade sådane Sinnen, så skulle man intet i alla tider see odugeligit Folck, i sina Tienster samla anseenlige Skatter ock Titlar. #THEN SWÄNSKA N:o XXXVI. Herr Argus.