Nej, för Guds skull, icke försvara oss, bara rädda oss, svarade detta praktexemplar till svensk krigare. Men kanske det är någon adlig godsherre, som roar sig med att eftergöra deras konster. Jag har hört af finnländingar, som kommit hittraglande, att ryssen lär härja förfärligt därborta. menade officerarna. Åter log Dmitri. Jag måste genast rida vidare. Så godt vi kunde, undersökte vi med en lykta stenarnas läge och lyckades verkligen utan något hinder gräfva en smal gång under muren. Och så besynnerligt dess tänder glänste! Tysta gingo de fram genom skogen. Och tänk dig, när vi komma tillbaka från fälttåget, kanske med några skråmor, men som fänrikar, tror du icke det skall bli trefligt? – Jag vet icke. Se här skall du få, om du visar oss vägen till passet, sade kungen, tog upp några penningar ur fickan och stack honom dem i handen. Den trotsar oss? Allt fler och fler svenskar skyndade upp för stegarne. Han lyfte sig på armbågen för att se hvem det var. Visst skulle viziren gå in därpå Turkarne voro fala för guld. – Tackar själf, herr löjtnant, svarade Åke. Emellertid blefvo khanen och paschan ytterst otåliga att ännu icke ha kunnat tillfångataga den envise kungen. Några bland dem lyckades verkligen komma upp på vallen, men endast för att genast af den mångdubbelt starkare fienden blifva skjutna eller nedstörtade. – Det rör icke kapten. Rundt omkring mig hörde jag en kör af suckar, stönande, jämmerrop. Det skall nog lyckas. Endast några få, som hade vakten, höllo med möda ögonen öppna. – Nej, vid min goda pamp blir det så! Det var som om floden icke vågat angripa kung Karl och hans blå gossar. Men i längden blefvo svårigheterna för stora. Hon trodde tydligen att det var en dröm. Men en galenskap är det. Och rundt omkring långt borta vid horisonten hvirflade röken mot himmelen från brända byar och städer. – Vi skola äta en bit och sedan fortsätta, yttrade han. Svenska härens väg betecknades af flammor och rök. Du gjorde mig illa nyss, yttrade hon matt.