Nere på gården ringlade en bred svart folkorm. Det var arbetarna, som gingo till frukost. De kommo massvis ur komplexens inre, men ordnade sig sedan på led, ty de måste gå genom en tidtagningsmaskin vid utgången. Det där slippa vi, sade Bullard muntert. Och Hugo Nordling log ett gladt och redan litet öfverlägset leende. Ty han hade ändtligen, ändtligen arbete! Den innersta dörren. En decemberafton kom ingenjör Nordling från City under norra flodarmen genom den dubbla kabeltunneln. Han hade nyss skilts från ingenjör Bullard och var på väg hemåt. De hade ätit middag nere i staden och tömt en flaska rödvin, och denna ovanliga dryck hade hetsat upp Hugo, så att han föredrog att promenera i stället för en ståplats i de öfverfyllda tågvagnarna, som oafbrutet, bildande en enda lång kedja, doft rasslande, rullade förbi honom. Det var en egendomligt mild vinterkväll. På förmiddagen hade den första snön fallit, men som vanligt hade vädret kastat om och nu var det ljum tö. En i ljusskenet nästan saffransgul modd täckte körbanan, och spåren lyste våta och blanka gatan upp. Bakom svängbrons höga stolpar, bakom spannmålstornen, kajvaruhusen och frukthallarna brann blodröd kvällshimmel. Men ur tunnelmynningen sköt tåg efter tåg. De breda banden ringlade långsamt ur det svarta, gapande hvalfröret, svängde upp på Clark street och försvunno långsamt mot mörkret kring parkfonden. Vagn efter vagn gled förbi, fick belysning af någon hörnlykta eller skyltruta och visade då raderna af bleka arbetaransikten, som trötta tätt trycktes mot hvarandra, skuldra vid skuldra, näsa mot nacke. Slokhattarna skuggade likgiltiga, hårda, slappa, stelt stirrande anleten. De unga fabriksflickornas österländska drag sågo lidande ut i det osäkra skimret och männens breda axlar, kraftiga nackmuskler eller ock hvita, lungsotshärjade och tärda ansikten blefvo till typer som ej tycktes höra till mänsklig ras, endast imitera den. På detta sätt sammanpackade, i kompakta massor, hvilka forslades fram, en lefvande last, vagn efter vagn i ett oändligt, aldrig slutande tåg, kunde de tros vara några