Infusionen skedde utan samtidig cytostatikabehandling och tolererades väl hos samtliga patienter. De perifera stamcellerna innehåller dock ännu färre bindvävsstamceller som kan ersätta den skadade märghålan än vanlig benmärg. Påfallande är att bara en av patienterna som fått perifera stamceller haft tecken till akut transplantat-kontra-värdreaktion över huvud taget. I framtida studier planeras att ge MSC samtidigt med stamcellstransplantationen för att se om man då kan öka enzymproduktionen. Perikondrium och periost innehållande stamceller reparerar broskdefekter. En första studie som gjordes på atymisk mus, och senare preliminära rapporter på hund, har visat att kortikala bendefekter kan ersättas med direktinjektion av både autologa ex vivo-expanderade och allogena, missmatchade MSC som integreras väl med befintlig benvävnad [12, 13]. Det är möjligt att MSC genom att uttrycka och utsöndra olika faktorer inte bara potentierar tillväxt utan också styr lokalisationen av hematopoetiska celler i märghålan. Stamcellstransplantation vid metabola sjukdomar De hematopoetiska stamcellerna (HSC) ger upphov till blodceller. Inga toxiska reaktioner sågs i samband med MSC-infusionen. Efter injektion av humana MSC i fetala får sker implantation av cellerna i många olika organ, bl a benmärg, brosk, hjärtoch skelettmuskel [6]. En sådan, stromal cellderived factor-1 (SDF-1), verkar kemotaktiskt på hematopoetiska celler och är sannolikt en viktig faktor för att HSC skall hitta till benmärgen vid en transplantation. Kvarlevande celler efter intravenös infusion har varit svårare att påvisa efter postnatal transplantation. MSC har fördelen att de utgör en ren preparation av stamceller som visats bibehålla sin förmåga till kondrogen differentiering även efter att de utökats i antal en miljard gånger. Mesenkymala stamcellers roll vid stamcellstransplantation Autologa MSC injicerade direkt i ventrikelväggen uttrycker hjärtmuskelspecifika protein och ger möjligen också förbättrad slutdiastolisk väggtjocklek och ökad kontraktil förmåga jämfört med kontrolldjur. Differentieringen verkar styras av den lokala miljön i respektive vävnad.