Den förskräckliga sjukdomen hade med hela sin våldsamhet kastat sig över henne, som var förfärligt förkyld och utmattad. - Då får hon också vänta, grevinna. Stråken rörde sig alldeles av sig själv. Hon hade tänkt, att barnet måhända skulle bli en bättre människa genom att uppfostras av henne ensam, ån om en dum och högfärdig far skulle handleda det. Så ligger hon stundom vaken om nätterna och grubblar över nya plågomedel. Kapten Lennart slår upp sina ögon, ser och ser nog. Men hur är detta möjligt? Vad vore jag utan henne? Hon var borta i många timmar. Så kommer musiken allt närmare, och till sist är det, som om spelmannen hade stannat under hennes fönster. Nu kunde han inte. Varför kom han inte till mig strax, så skulle jag ha ställt allt till rätta igen åt honom? viskade han. Solen började sjunka ner mot de västra bergen. Och göpa hänger sig vid deras strupe och dricker blod ur halsådern och mördar och river, ända tills vartenda får är dött. O Eros! Men nu ska hon komma och bo bland oss, nu ska hon bli känd av alla. Grevinnan vet nog, att länsman Scharling har satt majorskan i häkte och att hon ska undergå rannsakning för de våldsbragder hon utförde på Ekeby samma natt, som den stora balen stod där. Femte gången kom han lyckligen förbi kvisten. Församlingen tröttnade på det och längtade att bli av med dem. Här ha nu fantasiens jättebin svärmat omkring oss under år och dag, men hur de ska komma in i verklighetens kupa, det få de sannerligen se sig om. - Det kan brukspatron tryggt våga, sade Gösta skrattande. Jul var det, och bal skulle stånda å Borg. Och envar slår sig för sitt bröst och säger: För hustru min väntar mig. Detta höllo de för en stor ära och berömde sig sedan därav, så länge de levde. Förtvivlade hjärtan avlastade en del av sin börda med att kasta en torr kvist på denna hög. Hon gick fram och slog ett par tunga slag på ingångsdörren. Nästa dag kom gamle Jan Hök till länsman Scharling. - Du är vacker, du Anna, sade han. Gården är full av folk, i morgon finns inte mer en kavaljer på Ekeby.