Fru v. Born skämtade alltid med gubben, när hon under somrarna var hemma på besök, och blef så förtjust, när han medförde åt henne ett af de där stora brefven på groft papper. Och det var ju inte heller så underligt — de kommo från ingen mer och ingen mindre än hennes egen man, löjtnanten, som var på regementsmöte. Den lilla lungsiktiga ägarinnan af stadens enda, nödtorftigt TVATT / EXTRAKT SOLIDAR När Lorenz Edborg efter sin fars död öfvertog ledningen af det arbete, som hans förfäder påbörjat och utvecklat till ett affärsföretag af rang, hade han en låag tid pinats af den tanken, att han ej, hur han än ansträngde sig, skulle kunna hålla den industri, hvilken han var satt att representera, uppe på den höga nivå, som konkurrensen med utlandet kräfde. Där erfordrades ständiga och allt större pekuniära tillskott för tillämpningen af nya arbetsmetoder, för planläggande och utförande af nya konstruktioner. Lorenz Edborgs far hade ju, som det troddes på fru Britas egen tillskyndelse, förordnat, att den arfslott, som tillföll hans andra hustru, ej skulle få innestå som fordran i varfvet och verkstäderna, utan fullständigt utgå i penningar eller fastigheter. På detta sätt hade huset vid " Storgatan " tillfallit fru Brita samt dessutom en för denna tid ansenlig penningsumma, hvilken nog varit välbehöflig som rörelseoch driftkapital. Denna bekymmersamma tid hade afsatt djupa märken hos Lorenz Edborg. Hans hår grånade starkt, fastän han ännu var jämförelsevis ung, och ett hjärtfel, hvaraf han sedan ungdomen lidit, förvärrades märkbart, enligt utsago af skickliga läkare i hufvudstaden. " Om ni blott skonar er, så kan ni lefva, tills ni blir hundra år, " hade en af dessa läkare sagt för att uppmuntra honom och på samma gång mana honom till mera försiktighet, men Lorenz Edborg kunde ej tänka på att skona sig, när det gällde att drifva fram eller åtminstone hålla uppe det verk, hvars ledning blifvit hans arfslott. Han skonade sig i stället, utan att han själf närmare reflekterade däröfver, på annat sätt.