Nu fick man se förtrupperna med stolt och säker hållning defilera förbi, och på hvarje ansigte uttalade sig en omisskänlig tillfredsställelse öfver att denna ändamålslösa kampanj tagit slut. Derefter följde Strömstads garnison, leende och åter saluterande, vidare generalbefälhafvaren prinsen af Hessen med danske kronprinsen till höger, omgifna af staben, och till sist ett detaschement jägare, som behöll posteringarne på svenska sidan, tills hela denna rest af den återvändande armén gått öfver Svinesund och begifvit sig till Fredrikshall. Såväl bland herrar och damer som allmogen af båda könen rådde under den långa svängningen och marschen en den mest hedrande sinnesstämning. Icke ett missnöjdt utrop, icke någon enfaldig qvickhet, ingen öfverdrifven eller hånande glädje; och då prinsarne syntes, kronprinsen i ungdomens morgon och prinsen af Hessen i mannaålderns allvarliga mognad, båda helsande med värdighet, mildhet och behag, böjde sig alla åskådarne till en besvarande helsning, och från mun till mun hördes att så välsinnad fiende aldrig förut gästat Bohuslän. Hvarenda menniska, som haft något att fordra, hade erhållit betalning i penningar eller reverser. De, som utan all fråga syntes minst till sin fördel, och deröfver må heller ingen undra, voro de af Uddevallas borgare, hvilka såsom gislan för den staden pålagda skatten följde tåget. Men efter hvad redan blifvit nämdt, foro dessa herrar icke det ringaste illa under denna sin ofrivilliga lusttur, och då Gustaf III i mars följande året låtit betala 42,443 ecus, hvartill de tagna priserna blifvit värderade, fick Uddevalla tillbaka sina obligationer och herrar borgare sin frihet. Först när hela den rörliga taflan försvunnit, utbrast den glädje och förtjusning, som höjde hvarje bröst. Med kraft trampade man den egna marken, talande högt och suckande djupt en varm tacksamhetssuck till honom, som håller krig och fred i sin hand. Alla stadens pojkar, utgörande trossen, jublade, hurrade, ”kastade hjul” midtpå landsvägen och voro liksom yra i hänryckningen öfver både att ha sett och nu att slippa se norrbaggarnes regementen.