1ö- iereglePiiigskoiiiiiiitteii, vilkens nia jori.et franilade ett förslag, där nian ingaiiiida kunde spåra någon tillämpning iv lilistIillighetsprineipen, utan d ä r rviiiiioriia allt igenoin ställdes i en beydligt säiiire ställning ä n männen. Frågan oni denna grundlagsändrings realiserande ä r endast ett exempel bland inånga på att de arbetande kviniioriias ställning avgöres a v dem som ha politisk iiiedborgarriitt, d. v. s. av iiiiiiiien, iiiider det a t t kvinnorna, soni .akeii näriiiast gäller, slå inaktlöüa. Och att riiiiniien skola behjärta allt vad denna och likartade frågor iiinebära för kvinnorna, det kan inan knapiiast vänta. Att principiellt avlöna kvinnligt arbete lägre ä n manligt innebär också vida mer än en ekonomisk D r i i ttvisa mot vederbörande kvinnor. Det innebär ett nedflyttande a v allt kvinnligt arbete i en lägre klass, u r vilken ingen möjlighet till uppflyttning finnes, det verkar som en förklaring att ett arbete ej kan anses fullödigt, om det iin iir aldrig så väl gjort, så vida det ej utförts a v iniiii. Kvinnorna berövas Ii: ’ xigenoni: den arbetsglädje, den självtillit och det hopp 0111 framgång i arbetet, soiii varje inänniska behöver för att iiå bästa möjliga resultat. Och eti koiiimande riksdagsbeslut ä r av desto större vikt för kvinnorna, soiii deii av staten fastställda principen utaii tvivel koniiner att kraftigt påverka såviil koniniiineriias som de enskilda. arbetsgivarnas stallning till sina k \ rinnliga underlydande. Männens inotstånd mot att kvinnor erhålla saninia liin f ö r sitt arbete soiii de, grundar sig huvudsakligen därpå, a t t de anse sig dels personligen och dels soni familjeförsörjare ha större behov iiii kvinnorna.