Hans nya roman är femhundra sidor tjock och handlar om synnerligen vanliga människors vardagsliv - men man kan inte lägga den ifrån sig, innan man hunnit till sista sidan. så spännande ä r den. Att själva slutet ä r litet svagt ä r en sak för sig, som emellertid tycks vara regel hos Hammenög. Han återvänder i den nya boken till samma miljö, som han mera flyktigt berörde i » Lindbergs »: kontoret. In i minsta detalj får man reda på, hur det går eller rättare sagt till p i ett kontor hur det gått till, ty handlingen utspelas Man blir under de första efterkrigsåren. lika noggrant orienterad angående Försäkringsaktiebolaget » Svenske Apollos » yttre lokaliteter som dess andliga atmosfär. Kontorsluften slår emot en i hela sin komplett andetomma, grådaskiga tristess, som inte lättas upp av något annat än en oavbruten serie intriger, fortalskampanjer och skvallerhistorier. - Stina Aronsons ~ prisromaner. i sär, men småningom framträder den ene efter den andre i allt tydligare relief. D ä r ä r Olle Mattson, en gammal bekant från Hammenhög tidigare romaner, den godmodige, men lättsinnige unge mannen, som trasslar in s i g i dumma affärer och via spritmissbruk och ännu diimniare affärer får sitt egentligen så enkla liv förstört till en mardröm. Men den egentliga huvudpersonen ä r Walter, en blyg och dagdrömmande yngling, som spelar fiol och skriver poesi på lediga stunder och har svårt att finna s i g tillrätta i kontorets verklighetsvärld. Walter och hans rival Algot slåss också med knytnävarna, när känslorna svallar alltför högt, men dessemellan använder de s i g av ädlare vapen: Algot ä r fotograf, Walter diktaremusiker, de försöker vinna den älskade genom stegrad färdighet i sinn respektive konstgrenar. Denna skildring av den vaknande kärleken ä r så fri från sexualitet, att till och med Kristliga Litteraturnämnden kunde vara belåten, men i motsats till de skildringar denna nämnd propagerar är vacker och sann. D e n första karleken ä r inte alltid så oskyldig, men den kan vara det. Allting i denna bok förefaller trovärdigt. Vad man emellertid kan anmärka på ä r att miljön verkar mera fotograferad än analyserad. Författaren gör inget försök att ge den sociala hakgrunden, eller en förklaring till atmosfärens tristess.