Här uppväxte Eva Sack, och under de ekar och lindar, den Eva Sack, som lefde i 1700- talets början, här planterat, hade den senare Eva Sack sin lekstuga, där vi under glada barndomsdagar brukade laga mat i den mest näpna spis för att sedan inbjuda " de stora " på " lille-middag ". Då måltiden var slut, diskades helt ordentligt och kökshanddukarna, väfda af lekstugans härskarinnor, tvättades och hängdes mellan träden att torka. Om somrarna hölls syskola vid Bergshammar, då de underhafvandes barn samlades i en stor obegagnad salong, där Eva var deras lärooch tuktomästare. Inga märkdukar och ingen virkning fick förekomma, att lappa gammalt, fålla nytt och sticka ullstrumpor, därmed sysselsattes flickorna. Till belöning släppte Eva stundom lös sin diktarfantasi och berättade spännande historier om gamla tider för de lyssnande statbarnen. med gladt mod för att bana sig en väg igenom lifvet. Jag vill särskildt understryka orden gladt mod, ty deras innebörd har varit den häfstång, som mer än en gång hjälpt henne genom svårigheter, det vet jag. Hon genomgick först den tekniska och sedan den konstindustriella skolan i Stockholm och kom därefter till Handarbetets vänner som extra ordinarie biträde, men som där var föga utsikt för henne till mer själfständig verksamhet, ingick hon kompanjonskap med en skånsk vän, och dessa två unga flickor öppnade en hemslöjdsbod i Malmö. När deras förlag var inköpt, voro också pengarna slut, och som ett minne från den tiden kvarstår, hur de med ängsliga blickar spanade ut genom fönstren efter en kund för att få pengar till mat. Det var i alla fall duktiga flickor! För en tjugo år sedan var det inte alls så vanligt som nu att nästan alla flickor tänkte på att bli något, som det heter, och allra minst, det måste jag erkänna, tänkte någon, att den så konservativt uppfostrade Eva Sack umgicks med dylika planer. Då lifvets allvar snart nog trädde henne till mötes i sin ej minst tunga form, då tog hon i BERGS HAMMAR.