Ty han hade icke förstått, att han skulle vara ett ädelt rödskinn. Men denne Frans var icke heller en liten buse som många andra; utan han var en alldeles förskräcklig buse. MARTIN kom i elementarskolan. Där var allting så främmande och kallt. Gråa väggar, långa korridorer. Och skolgården, den var som öknen Sahara. Då klockan ringde till den första rasten, smög Martin sig bort till afträdet för att slippa ifrån sina nya kamrater. Men under nästa rast samlade de sig omkring honom i en ring och betraktade honom en stund under tystnad, tills slutligen en liten rödhårig pojke med bred skalle öppnade munnen och frågade: »Hvad är du för en djäfvel?» Martin hade vid dessa ord en dunkel känsla af att det var ett nytt skede i hans lif, som nu tog sin början. Han hade varit lycklig som en ört på marken, liksom hvarje litet barn med goda föräldrar och ett godt hem. Nu slogos dörrarna upp till en helt ny värld, en värld där man inte längre kunde reda sig med samma enkla hjälpmedel som dem hans far och mor hade lärt honom: att vara höflig och vänlig mot alla och aldrig gå andras rätt för nära. Här gällde det att snabbt och säkert kunna bedöma, i hvilka fall man borde använda knytnäfvarna och i hvilka man skulle taga till benen, och under hvilka omständigheter man kunde ha gagn af list och förställning. Det dröjde icke heller allt för länge innan Martin fann sig tillrätta. Han erinrade sig plötsligt diverse svordomar och fula ord, som han hade hört af brovaktarens dräng på landet, och han försummade icke att passa in dem här och där i sina samtal med kamraterna, där han trodde det vara lämpligt. På detta sätt blef han fortare bekant med dem, och de upplyste honom till gengäld om mycket som en nykomling kunde ha nytta af att veta: hvilka bland lärarna som brukade slåss och hvilka som bara brukade ge anmärkningar; att den värsta af alla var magister Sundell, som hade speglar i glasögonen, så att han såg allt hvad man gjorde bakom hans rygg, och som alltid gick med guttaperkagaloscher för att man inte skulle höra när han kom i korridoren; att Korfkakan var hygglig, fast han var snål på betyg, men att Loppan var en förbannad stöfvel.