Fru Sundler gick utan kappa, och Anna blev som slagen av detta. Själv hade hon inte alls lagt märke till att det hade blivit riktigt varmt. Alltsedan barnen hade rest ifrån henne, hade hon inte tänkt på annat än dem. Väderlek och allt annat hade hon inte alls fäst sig vid. Nu såg hon då återigen hur solen sken och att himlen var hög och blå och full av små ulliga moln. Detta tycktes henne höra ihop med glädjen, som hon den dagen kände inom sig, och då fru Sundler hälsade och sträckte ut handen, så skyndade hon inte vidare, som hon väl skulle ha gjort en annan dag, utan stannade. Hon sade till sig själv, att det kunde väl inte vara farligt att tala ett ord med henne. Hon kunde väl inte gå i evighet heller och vara ovän med en människa, som bodde i samma by. Fru Sundler berättade, att hon kände sig som en lössläppt fånge, därför att hennes man nu var så mycket bättre, att han kunde gå ut på egen hand. Hon själv hade varit i skogen ett par timmar, och hon kunde inte beskriva hur utomordentligt skönt det hade varit. Hon hade tinat upp invärtes och fått nytt liv, hon som naturen. Anna kände för första gången, sedan hon kom till Korskyrka, ett slags medkänsla för fru Sundler. Hon sade några ord om att det visst hade varit en svår tid för henne denna vinter, och därmed ville hon gå vidare. Men fru Sundler höll henne kvar. När man hade suttit instängd en hel vinter, var det alltid så kärt att få språka med en gammal vän, ty som en sådan betraktade hon alltid den, som var gift med Karl-Artur. Skulle inte fru Ekenstedt vilja titta in hos henne och språka en stund? De hade ju bara två steg till hennes hem. Anna ville inte låta hindra sig från att beställa skåpet, och hon sade tvärt nej. Men hon kände sig alltid litet osäker tillsammans med herrskapsfolk. Kanske att fru Sundler nu bleve stött, därför att hon nekade att gå inom hos henne utan att ge skäl. Hon gav sig till att berätta, att hon hade fått pengar helt oväntat och ämnade sig till snickarn för att beställa ett skåp. Fru Sundler ljusnade under berättelsen, sade, att hon visst inte undrade på hennes brådska, och gratulerade henne till att kunna skaffa sig något så trevligt och praktiskt som ett skåp.