Detta eftersom människor med autismspektrumstörningar har avvikande psykiska strukturer, som uttrycker sig bland annat just i begränsningar och medfödda avvikelser på de områden där de psykodynamiska teorierna har sina fundament, nämligen förmågan till fantasi och det symboliska tänkandet, språket, ömsesidiga relationer och driftslivet. Dessa böcker är tyvärr vanliga inom den psykodynamiska skolan. Palmgren hävdar vidare att psykoterapi skulle vara en riktig behandlingsform vid autism. Det kan till och med vara så att dessa 2 procent bidrar till en försämring; man kan ana att Alvarez benägenhet att tolka i sexuella termer bidrar till ett sexualiserat beteende hos patienten. Lisbet Palmgren menar i Läkartidningen 12 / 98 att autism skulle kunna vara » det känsliga barnets tidiga undertryckande av icke besvarade känslor ». Gunilla Gerland författare, Stockholm Missförstådda och kränkta Den på autismområdet kunnige läsaren ser dock att det i boken beskrivs en psykoanalys som pågår till 98 procent i analytikerns fantasi och möjligen till 2 procent snuddar vid den autistiske pojkens verklighet. Som underlag för detta tar hon Axlines bok » Dibs söker sig själv » och beskriver hur stort intryck boken gjort på henne. En liknande bok av psykoanalytikern Anne Alvarez [1] utkom 1997. Denna föreställning finns det inte någon vetenskaplig grund för. Hon tycks också ignorera det faktum att vuxna med autismspektrumstörningar - åtminstone de som har förmåga att uttrycka sig - ofta inte alls anser sig vilja bli » räddade » eller » botade » från sitt handikapp. Frågan är nu om Socialstyrelsen i den kommande kunskapssammanställningen kommer att ta sitt ansvar på detta område. Palmgren ignorerar de självbiografiska texter som skrivits av personer med autism där människor beskrivit hur de känt sig missförstådda, kränkta och ibland felbehandlade i psykodynamisk psykoterapi. Det behövs dock en svensk vetenskaplig genomgång av litteraturen, som då inte bara tittar på psykoanalysen utan även på om andra former av psykodynamisk psykoterapi visat sig ha några positiva effekter för personer med autismspektrumstörningar, samt i så fall om dessa effekter kan anses så stora att de är värdefulla med tanke på den uppenbara risken att patienten blir misstolkad och kränkt av behandlingen. Vi vill i stället, precis som människor med andra handikapp, få möjlighet till stöd, hjälpmedel och anpassning av omgivningen. De bygger i allmänhet på fallbeskrivningar, vilket gör att läsaren vet mycket litet om hur patienten uppfattat behandlingen.