Det vore orimligt att föi-ebrå de kvinnor, som aktivt deltaga i arbetarrörelsen och som i regel äro arbetsrnarknadens mest underbetalda krafter, om de sakna en så- dan öfvermansklig sjalfständighet, som att icke bekänna sig till de manliga kamraternas dogmer om det heliga klasshatet. Och ännu mindre kan man begära denna sjalfstandighet af dem, som bundna vid hemmet, uttröttade af arbetsjakt och bekymmer, icke ha. tid eller tillfälle till annat .an de mest närliggande plikterna. Men de s. k. öfverklasskvinnorna? D e äro hvarken medlemmar af arbetsgifvareorganisationer eller fackföreningar och bundna af deras order. De äro icke parter i målet. Naturligtvis hafva de fört fredens och icke krigets 10ckout.förklaringen kom, hvarigenorn 80,000 talan. arbetare med hustrur och barn blefvo brödlösa och det tillkannagafs, att detta var bara början. " Och sedan, CIA arbetarne svarade med storstrejk och de arbetslösasskar o r stego till n å g r a 100-tusental. Ja, kvinnorna ha ju icke kunnat inverka på händelsernas ging. Men i. enlighet med sin besjungna kvinnlighets och moderlighets djupaste kraf, så ha de naturligtvis, hvar de varit och färdats, hemma och borta, rest sin protest mot detta brutala ekonomiska krig, dar de svagaste, kvinnor och barn, få betala den drygaste delen af krigsomkostnaderna. Och naturligtvis ha de i sin min sökt dämpa den våg af klass~a *) Arbetsgifvareföreningen hade ju så beslutat. hat, som, afven i de öfre samhällslagren vällt fram i dessa tider. Ja, detta kunde ' man väntat och hoppats: Men hur har det varit? För min del har jag sett en elegant fru, som under vanliga förhållanden icke skulle drömt .om att tilltala en obekant på gatan, idignerad opponera sig mot, att en person, tillhörande samma klass som hon sjäg köpte en socialistti tidning^. För all del, denna partiförblindelse att endast se en företeelse från den ena partens synpunkt - hvilket anses som ett stort fel hos arbetaren - ar naturligtvis det enda riktiga hos oss andra.