Han fick kontakt med dem via Riksförbundet Spelberoende eller genom direktkontakter, och genomförde undersökningen mellan april 1993 och mars 1994. Under förändringsfasen förändras relationen kvalitativt, enligt i princip tre vägar: Kampfasen - vill få honom att sluta De erfarenheterna anser han har både bekräftat och fördjupat bilden av de anhöriga. Sådana frågor behöver de anhöriga hjälp att ta ställning till, säger psykologen Jakob Jonsson, som djupintervjuat nio nära anhöriga till spelberoende. Hennes försök att förbättra relationen, och att genom gemensamma aktiviteter ge ett alternativ till spelandet, bemöts oftast bara med ett kortvarigt intresse eller inget alls från spelarens sida. De utnyttjade. När den anhöriga stannar kvar i förhållandet kan förklaringen vara att hon hoppas att han trots allt ska sluta spela. Hon kan också skydda honom genom att ljuga inför arbetsgivare, fordringsägare eller andra intressenter. Barnens situation De långsiktiga effekterna vet man dock mycket litet om, även internationellt, säger Jakob Jonsson. - Detta skapar en otrygghet jämförbar med den som barn till andra missbrukare upplever. Paret har inget eller endast ett mycket begränsat socialt umgänge. Det förklarar psykologen Jakob Jonsson, som gjort den första svenska undersökningen om hur nära anhöriga påverkas av att leva med en spelmissbrukare. När det gäller barn till spelberoende upplever de ofta att föräldern är upptagen med något som är viktigare än barnet självt. - Många av dem behöver hjälp med att förstå att de ska ta ansvar för sig själva - inte för spelaren. Metod Därför måste diagnostik och behandling utvecklas. För de intervjuade pågick förnekandefasen mellan sex månader och fyra år. När spelandet gått dåligt är föräldern ofta aggressiv, vresig och sur. Spelaren har under lång tid lyckats dölja sina spelaktiviteter, kommunikationen mellan makarna är dålig och spelaren får vara i stort sett vara i fred i sitt spelande. Spelaren och den anhöriga har under lång tid levt tillsammans. En direkt fråga om detta hjälper den anhöriga att bekräfta ifall detta är ett problematiskt område till följd av att hon lever ihop med en spelare. I uppsatsen beskriver Jakob Jonsson tre huvudgrupper av anhöriga, men gränserna mellan dem är förstås inte skarpa. Spelaren har svårt att fungera som förälder och att ta ansvar för det gemensamma hemmet. De fortsätter att leva tillsammans, men spelandet är alltjämt det viktigaste för spelaren. Det är inte ovanligt att den anhöriga tror att han har en älskarinna. Det kan också inträffa en normförskjutning hos den anhöriga, så att hon vänjer sig vid och står ut med saker som hon tidigare inte skulle ha gjort.