Det är just när drömmen får denna styrka och pregnans att den liksom linjerar sig in i vårt medvetande och förföljer oss såsom nå­ got verkligt genomlefvadt ännu långt efter det vi vaknat u pp, som vi tydligare än någon­ sin få förnimmelse af dubbellif — af att nå­ got sker äfven på andra sidan medvetandet, som tyckes stå i något outsägligt samband med vår tillvaro. Icke alla drömmar synas oss betydelse­ fulla, liksom ej heller alla händelser, vi ve rk­ ligen genomlefva, efterlämna något varaktigt spår. Det gifves töckniga dagar — d et gif — ves äfven nätter fyllda af töckenbilder, sti­ gande och försvinnande såsom dunster, hvilka på sin höjd efterlämna en s t ä mn i n g i v årt inre af obestämd undran, blan­ dad med lust eller olust. Vi h a s ett eller va­ rit me d på något, men vi ve ta icke hvad. Vi vakna förstämda eller med en känsla af djup stillsam glädje. Men söka vi att nå anled­ ningen, viker det töcken, som vi ana att vi nyss löst oss ur, och vi fånga icke mera än själfva stämningen, så som vi exempelvis fånga stämningen öfver ett rum, vi passera, eller i ett landskap, som vi hastigt susa ige­ nom och blixtsnabbt uppfatta genom fönst­ ret i vår kupé. Samma fenomen kan drabba oss under vår verksamhet midi på ljusa dagen. Vi råka plötsligt, utan att veta huru, i en glädtig eller disharmonisk stämning; men söka vi att följa tråden tillbaka för att finna orsaken till detta hastiga omslag i vår sinnesstäm­ ning, sviker oss minnet, och den anledning som låg till grund är och förblir måhända okänd. Dagens lif kunna vi dock i regel öfverblicka — drö mmens lif ä r oöfverskådligt. Ingen känsla är sällsammare än den hvarmed drömmaren öfverlämnar sig åt en ny natt utan att veta hvilka afgrunder eller höjder han måste besöka, hvilka scener ellr ' hän­ delser han måste åskåda, hvilka marier eller glädjebud han måste mottaga.