Och sången tystnar — med gäckadt hopp ej glädjesånger man stämmer opp — En snöstorm hviner kring land och fält, och sångarn skälfver af köld och svält. Med stelnad vinge från frusen kvist han faller döende ned till sist. Du vårens härold, din sångarlön det blef en graf i den kalla snön. Den vår du drömde så vackert om du fick ej se. — Du för tidigt kom. FANNY CHRYSANDER. KVINNLIG OSJÄLFSTÄNDIGHET. * I DUNS frågeoch svarafdelning är nyttig i många afseenden, ej minst i det, att den lär oss kvinnor ödmjukhetens sköna konst. Här ha vi, sena tiders feminina barn, så stolta i hågen gått och inbillat oss, att vi ändtligen börjat få en smula fasthet i vår andliga ryggrad, en spirande förmåga till själfständigt tänkande och ett grand m o d att stå för hvad vi anse vara sant och rätt. Men så kasta vi en blick på Iduns frågeoch svarafdelning och förstå, att allt detta stora nya ännu är så långt, långt ifrån en hel del af oss. Se, Iduns frågeoch svarafdelning är icke något oviktigt, något att icke räkna med, den är tvärtom väl värd att fästa afseende vid, ett fullt korrekt uttryck, som den torde vara för hvad det kvinnliga Sverige i allmänhet intresserar sig för och bryr sin hjärna med. Och hur förkrossande många små kvinnosjälar titta icke i denna afdelning fram med en hjärtans enfaldig liten fråga, och hur många besläktade kvinnoandar nicka icke med glad förståelse tillbaka och gifva ett lika enfaldigt litet svar! Hvilket famlande är det icke och hvilket ängsligt undrande och spörjande! » Hur skall jag bära mig åt? Hur skall jag g å? Och stå? Kan jag ha bruna skor? Hur tänka? Ä r det opassande att vara hvitklädd, när man är hela tjugunio år och ogift? Skall jag gifta mig med en fattig yngling, som jag älskar, eller med en rik gubbe, som jag af skyr?