Av studiens 36 patienter » utan hjärtsvikt » var det 14 som hade arytmier och 7 (enligt Figur 2) eller 4 (enligt Tabell II) som hade signifikanta klaffel. Det betyder att 58 procent (eller 50 procent) av patienterna » utan hjärtsvikt » Det finns emellertid många hemodynamiska situationer som trots intakt myokardfunktion också medför atrial belastning och hjärtsvikt. Det är synd att man inte har undersökt detta i förhållande till en väl genomtänkt indelning av patienterna. Den statistiska metoden Pro-ANF är en atrial natriuretisk peptid, vars viktigaste stimulus för sekretion är ökat transmuralt tryck i atrierna. Förhoppningsvis kan studien i alla fall stimulera till debatt om peptidmätningarnas kliniska användning. Man konkluderar med att det är låg korrelation mellan peptiden pro-ANF och hjärtsvikt, men denna slutsats verkar hänga i en mycket tunn och närmast osynlig tråd. Två argument varför studien inte avfärdar pro-ANF Hur många av patienterna utan atrial belastning (n = 15 eller 18) hade t ex förhöjda pro-ANF-värden? Frågan är hur man bäst ska kunna identifiera de patienter som har behandlingskrävande hjärtsvikt. Pro-ANF har som andra natriuretiska peptider i de flesta studier haft mycket höga negativt prediktiva värden i förhållande till atrial belastning i olika populationer, medan de positivt prediktiva värdena har varit lägre. Höga peptidvärden hos dessa skulle ju i själva verket innebära en stor fördel från diagnostisk synpunkt, eftersom deras hjärtproblem tydligen var okända! Provets största nytta i diagnostiken är följaktligen att utesluta hjärtsjukdom, eller med andra ord att bidra till att en hel del patienter kan slippa onödig utredning och behandling.