Efteråt har historien lärt oss, att vi då lefde i » a fooFs paradise » och att vi därunder med vårt försummade försvarsväsen utsatte oss för ytterligt betänkliga risker, för den händelse vi på allvar indragits i de väpnade konflikter, med hvilka litet hvar på den tiden i ord och tankar lekte tämligen obekymradt. En opartiskt dömande eftervärld kommer kanske att som de för riket värdefullaste af Oscar II: s regeringshandlingar räkna dem, genom hvilka vår utrikespolitik från de skimrande chimärerna återfördes till kyliga nationella intressesynpunkter. Vid detta hälsosamma omslag är knutet namnet Oscar Magnus Björnstjerna, de förenade rikenas utrikesminister under åren 1872 — 80, en erfaren diplomat och god fosterlandsvän, hvars verksamhet härvidlag knappast ännu hunnit bli uppskattad efter förtjänst. Systemskiftet undgick ej oförtjänta misstankar, tolkade af slagordet om » stormaktsdrömmar under pickelhufva », och 1860-talets liberala känslopolitik flammade upp för sista gången i det oratoriska fyrverkeriet vid firandet af franska eskaderns besök 1891 och proklamerandet på Hasselbacken genom S. A. Hedin af en » alliance toute morale » med Frankrike, hvars eskader då var på väg till Kronstadt för att grundlägga den allians, som bl. a. skulle gifva alla radikalers buse, den ryska själfherskarmakten, dess för kraftigare europeiskt inflytande nödiga stöd inom den franska finansvärlden. Sedan dess ha eskaderbesöken blifvit vanligare i Stockholm liksom på andra orter och sympatibetygelserna utskiftats jämnare. Regering, riksdag och folkmening ha samlat sig om en nyktrare och ansvarsmedvetnare utrikespolitik än de svärmande demonstrationernas med deras champagnestämning af politisk berusning, flyktig som de susande pärlorna250 VÅR UTRIKESPOLITIK OCH DESS UPPGIFTER i festens bägare. Upprätthållande af freden, värnande af neutraliteten och af landets oberoende samt målmedvetet häfdande af allt klarare fattade nationella intressen äro nu de allmänt erkända riktpunkterna för svensk utrikespolitik.