Redan på förmiddagen hade hon varit hos hårfrisören, nu hade hon en påfallande ungdomlig frisyr. Den mur bakom vilken människor satt fängslade var helt uppbyggd av verser, och längs den här muren dansade man. Men högskolestudentskan satte sig förvånansvärt nog på en hård stol vid det runda bordet och han mittemot henne. Hon valde ut kläder åt honom, hon valde ut underkläder åt honom, hon såg till att han inte förkylde sig och hade ordentligt varma kalsonger på sig. Sonens sinnlighet, upphöjd över allt äckel, renade henne nu på ett underligt sätt och rättfärdigade hennes egen kropp. Han tyckte att hans drag hade hårdnat under den senaste timmen, stegen blev fastare, rösten grövre, och han längtade efter att bli sedd i denna förändring. Aldrig har poesin spelat en sådan roll som i revolutionstider. Det slog henne att målarens kärlek till henne endast kunde bottna i missförstånd, och hon frågade honom ibland varför han egentligen älskade henne. När skolkamraterna en gång överföll dem på vintern kom de ingen vart. Men då märkte han att han var upphetsad, så han slet byxorna av flickan och förenade sig med henne. Jag tar dig med. Mamma beklagade den flyende tiden men gick med på det. Han får inköpsväskan av henne på morgonen. Han hörde den rödhårigas suckar, och eftersom han samtidigt såg svarta ögon tyckte han att de här suckarna hörde till de där ögonen och blev så upphetsad att han lägrade henne flera gånger, men aldrig mer än ett par sekunder. (Vi kan inte låta bli att säga att den här kvinnan böjde sig ner över Jaromil med samma grymma ömhet som systrarna till Rimbauds lärare Izambard böjde sig över honom de berömda loppletarna då han sökte sin tillflykt hos dem efter en av sina långa vandringar, och de tvättade och avlusade honom.) " Puberteten är den mest poetiska åldern ", sade den första kvinnan. Upphetsningen var så enorm att Jaromils svartsjuka vrede snabbt löstes upp, i synnerhet då han hörde flickans stönande (denna underbara hedersbevisning) och de ord som alltid skulle höra till deras intima stunder: " Ksavek, Ksavecvek, Ksavicek! " Sen syntes kullar, en stor måne och gnistrande snö.