Då fru Lenngren 1817 afled, kondolerade akademien genom två af sina ledamöter och uttalade då till hennes efterlämnade make » sitt hopp, att den aflidnas förträffliga skaldestycken måtte samlas och utgifvas » — något som äfven omsider skedde 1819. Redan året efter fru Lenngrens död präglade akademien öfver henne sin skådepenning — en ära, som akademien ej visat någon annan kvinna — och Franzén skref den dithörande minnesteckningen, 1853 reste akademien en minnesvärd på hennes graf å Klara kyrkogård i Stockholm, och slutligen ägnade Bottiger hennes minne den sköna sång, som på akademiens högtidsdag 1859 upplästes. I afdelning I I af denna uppsats har strax i början ett tryckfel insmugit sig; där står nämligen att Svenska akademien sedan sin stiftelse utdelat 19 mindre pris, hvilket härmed rättas till den verkliga summan, som är 192. Ett möte. Utkast af Cecilia f Bååth-Holmberg. (Forts. o. slut fr. föreg. n:r.) ^, a g kände er genast, då ni mötte mig därnere » Unter den Linden », sade han, » men ni såg mig ej; jag stannade bredvid er framför blomsterfönstret, men ni blickade så främmande på mig — jag ville bli säker på min sak, och så följde jag efter er hela vägen hit — portiern sade mig namnet — det är ett annat nu, » och han fäste blicken på de båda släta ringarne på min hand, » men jag kände det dock, jag har mor och syster hemma i Sverige, och genom dem får jag ständigt underrättelse om er alla — jag var för öfrigt viss om, att jag ej misstagit mig, jag kunde ej göra det », tillade han lägre och med rörd röst, » och tack för det ni velat vänta på mig här! » Jag berättade leende den förnimmelse jag haft af att vara följd af någon eller något välbekant och dock främmande, och huru öfverraskad jag blifvit af hans kort: » ty hur skulle jag väl kunnat tänka — kunnat igenkänna » Jag afbröt mig hälft tvekande, medan min blick öfverfor den eleganta, manliga gestalten framför mig, hvilken så tydligt bar prägeln af världsvana och en mycket god samhällsställning.