» Morän » var en riktigt rar gumma, men kunde ej gifva oss logis annat än i en lada, ty stugan var borttingad åt andra turister, som skulle komma senare på kvällen. Vi lågo hela eftermiddagen uppe i skogen, njöto af den ljufliga fridfullheten och utsikten, sprakade med vallgummorna och läto dem berätta sagor och sägner. Vidskepelsen är ganska stor där uppe. Vi fingo åtskilliga historier, om hur trollen velat narra dem till skogs, bytt bort barn m. m., till bästa. Solnedgången var härlig och göt sitt trolska skimmer öfver Orsasjön strax nedanför skogen och Dalälfven, som förenar Orsasjön och Siljan vid Mora strand. Åt andra sidan ser man öfver Finnmarkens i alla möjliga gröna skiftningar skimrande skogar, och längst bort Skattunge by och sjö samt skogen som förtonar i fjärran. Sedan gingo vi till kojs i vår lada och skrattade hjärtligt åt allehanda små missöden därinne. Klockan / .,3 väckte » morän » oss och vi besågo tillsammans med åtskilliga turister och ungdomar från Orsa den vackra morgonrodnaden ocli soluppgången. Så åto vi frukost allihop tillsammans, och därpå bröto vi upp för att gå mot Wåmhus. Alla tre äro vi ense om, att dagen vid Fryksåsen var den härligaste på hela resan. I Orsa var visst dans på kvällen, men vi ansågo oss ej ha tid till en så stor krok. I Våmhus hämtade vi våra ränslar, som fått följa med en vagn dit direkt från Orsa, så skaffade vi oss tre koppar varmt vatten i en bondstuga, bröd från en bagare och hade sedan en treflig chocoladfrukost på tre man hand i det gröna. Vi åhörde äfven gudstjänsten i kyrkan. På eftermiddagen togo vi våra ränslar på ryggen för att gå mot Mora strand, men blefvo visade en alldeles orätt väg. Vägen var mycket vacker och alldeles obebodd. Klockan 6 på eftermiddagen mötte vi en kulla, som sade oss, att vi voro på väg till Älfdalen. Först visste vi ej hvart vi skulle taga vägen så sent på kvällen, men så kom kullan ihåg, att i en närbelägen fäbod fanns en mas, som skulle fara till Morastrand den kvällen.