Då är dt i alla menniskor klaga öfver, att det är omöjligt att fortenanågot I sådana tider krymper guldet ihop i depoterna, och som guld är den enda smöija, som duger for produktionens hjul, sä afstannar produktionen. När kapitalet kan fÖrtjena någonting, så strömmar det ut i rörelsen; när utsigt till fbrtjenst ej finnes, drar det sig ihop. Och allt efter som det strömmar ut eller drar sig i hop, kommer produktionen i gång eller afstannar. Här se vi en annan sida af krisen. Nyss framstäldes, på hvad sätt den förstör värden, gör onyttigt det redan producerade; här ses, på hvad sätt den hindrar värden att uppkomma. Det förefaller efter allt detta en smula kostsamt att hålla sig med kriser. Hvad som här sagts om värdefbrstörelse, gäller emellertid ej blott om de stora periodiska stockningarna. Krisens såväl negativa som positiva sida, bristande köpförmåga hos den stora massan såväl som den deraf betingade, jag vill ej säga öfverproduktionen, utan onyttiga produktionen, fiunas alltid i det nuvarande samhället Detta samhälle är sålunda till sin natur ytterst slösaktigt, i det att det oupphörligt förstör värden. Värdeförstörelsen pågår endast i mindre mon under den tynande sjukdomen än under de häftiga anfallen, de egentliga kriserna. Att förorda ett sådant samhälle anstår minst sparsamhetsifraren, och det är det absurdaste i verlden att, då man uppmanar individerna till sparsamhet, likväl sträfva ätt upprätthålla ett samhällsskick, som nödvändigt måste omintetgöra alla sträfvanden i dylik riktning, emedan det i och för sig utgör det vanvettigaste tänkbara slöseri. Från det socialistiska samhällsskicket äro kriser i följd af dess natur med nödvändighet uteslutna. Då hvar och en erhåller det fulla utbytet af sitt arbete, är det endast ett axiom, att alla samhällsmedlemmars tillbytningsförmåga, tagen såsom en enhet, är precis lika stor som massan af de genom deras arbete åstadkomna produkter. Någonting motsvarande den bristande köpförmågan eller den onyttiga produktionen kan således här icke ifrågakomma. Båda måste täcka hvarandra. Till sist ännu ett sant ord om det liberala samhället! Detta samhälle hopar produkter i öfverflöd, men det sätter flertalet af sina barn på förknappning, beröfvar dem förmågan att tillegna sig det producerade.