Och sedan, när de redan fått sina föreställningar och intryck, då skall man omarbeta dem och söka få andra i stället, och då måste man oftast ge striden tapt. » Böj vidjan, medan hon är grön, så blir hon båd ' fager och skön », är ett sannt ordspråk. Sök att nedlägga som frö alla de goda egenskaper, du vill se spira upp hos ditt barn! Börja redan med det lilla barnet, att vänja det vid lydnad, som är det första vilkoret för all uppfostran! Låt ej den lille 1 å 2-åringen springa tvärt ifrån dig, när du ropar honom, låt honom ej taga en sak utan lof, och om han gjort det, så låt honom lägga den tillbaka, tills han bedt därom eller tackat därför! Du vill lära ditt barn att bli godt och gifmildt. G i f då ej barnet allt, hvad det vill hafva till sin njutning och nöje, utan lär barnet glädjen af att dela med sig af hvad det har åt dig själf eller andra, ty det att ge åt den, man älskar, och den, som man ser uppskatta gåfvan, är en större njutning än att själf få, och det tycker också barnet. Men felet är, att man ej kan sänka sig ned till barnets ståndpunkt och värdera en sak efter dess måttstock. Har du t. ex. gett ditt barn en frukt eller en kaka och sett, hur gladt det stuckit kakan till din mun, samt hur öfverraskad och litet misslynt det dragit I D U N sin lilla hand tillbaka, när du visserligen gladt, men likväl afböjande sagt: » Mamma näns inte, ät kakan själf du! » Och alltför snart har barnet öfvervunnit sin första impuls och vill gärna behålla för egen räkning allt, då du däremot genom att visa din glädje öfver gåfvan skulle låtit det erfara, att » bättre är gifva än taga », och ett litet frö med lifskraft uti sig hade blifvit nedlagdt i det späda hjärtat. Du vill hafva ditt barn arbetsamt och tjänstaktigt, och du börjar med att passa upp det, så det hvarken behöfver hjälpa sig själft eller någon annan. Åter igen ett misstag! Så fort barnet är så pass försigkommet, att det kan gå, skicka det då efter saker åt dig, låt det hjälpa dig och tro, att det verkligen hjälper dig!