Och då han ansåg, att jag borde stå för fars skuld, stämde han min förmyndare och fordrade att utfå de pengar, som morfar testamenterat mig. Men min älsklingsplats var vid Elines sybord i skänkrummet. Jag har aldrig förnekat, att somliga människor ha vissa aningar eller förkänslor av vad som komma skall. Nånå, Jan, jag tänker inte tvinga dig, sade far, som om han gissat mina tankar. Han vände sig till mig. Jag tänkte endast på Leonie och hur jag skulle kunna få träffa henne ensam. Den kan någongång begå ett misstag, men i så fall reparerar den alltid sitt misstag. Ni måste resignera, herr Arnberg, och det blir för er ur alla synpunkter sett det lyckligaste. Åhjo, Jan, sade han dröjande. Jag behöver inte vidare fara till fabriken. En gammal käring reder sig alltid, det vet Jan, som känner sin med hjärtliga hälsningar tillgivna När han nu kom med alla dessa detaljer, alla dessa beräkningar, alla dessa affärer, kändes det, som om mitt bröst skulle vidgas, som om tyngden i mina ögonlock och trycket över min panna skulle lätta. Nej, jag hade icke. Hör nu på. Kusken hette Josef, och vi blevo goda vänner. Och kom hem och berätta det för mig. Vad är det nu? Ja, kunde jag inte tro det, sade hon. Den gamle herrn vände sig långsamt om. Jan, du har icke ens förstånd nog att prisa mitt ädelmod. Det blir en regelrätt bal macabre å la Lebossu. Så hörde jag henne ropa mitt namn, och jag stannade. Ty dels var jag rädd för honom, dels ansåg jag, att mitt offentliga uppträdande borde höja mig i Leonies aktning. A. O. gick fram till honom. Jag skulle gärna vilja offra mitt liv för honom. Vi kommo en augustidag, Hedda och jag Hedda hade ännu brudstassen på, den svarta sidenklänningen och morfars guldbrosch under hakan. Hon ville också hjälpa honom, men han sade: Nej, kära onkel, allt prästerligt sunt förnuft till trots torde onkel vara en död man, ett spöke. Det är din syster, som kommer, sade han. Och Grundberg sade: Efter vad jag nu vet, eller tror mig veta, måste jag söka orsaken längre tillbaka i tiden. Och han tillade: