Strax därefter hörde jag någon knacka mot ett glas, och jag lyssnade med förströdd min till det obligatoriska skåltalet för värdinna och värd. Snart hade alla middagsgäster brutit upp från bordet. Medan en sprittande ouvertyr klingade från balsalen förfogade vi oss in i smårummen för att dricka kaffe. Tio eller femton minuter senare började balen med den sedvanliga promenadpolenäsen, ackompagnerad af marschen i »Faust». Jag kände igen det stora flertalet af de par som defilerade förbi mig, medan jag, revisorn Ehrenhielm och några andra icke dansande herrar, stodo i en dörröppning och tittade på härligheten. Bland annat lade jag märke till att min sedan ett par veckor tillbaka nyförvärfvade bekante, friherre Segerstjärna förde frun i huset, en ståtlig dam på en fyrtiotre somrar. Sedan detta nummer på dansprogrammet tilländalupit, yttrade revisorn brådskande: – Om vi nu skulle försöka åstadkomma en liten vira? – Gärna för mig, svarade jag, utan att visa mig särskildt ifrig. Det mötte naturligtvis ingen öfverdrifven svårighet att anskaffa tredje man, och snart var partiet börjadt i ett af de inre rummen, där redan åtskilliga andra tillbedjare af »De heliga fyra Konungarna» slagit sig ned och börjat sin hängifna dyrkan. Jag skulle narras om jag påstod att spelet skänkte mig något egentligt nöje. Under vanliga omständigheter var jag rätt road af ett viraparti tillsamman med skickliga spelare, om jag också på sista tiden alltmera sällan njutit af denna förströelse. Leo Falk spelade ogärna kort, ehuru han kunde många slags spel om hvilka jag ej hade en aning. Därför hade jag ju bort tacka slumpen, som nu beredt mig tillfälle till en förströelse, som var nära att råka i vangömma – detta i synnerhet som jag hade en ovanlig tur och tog hem den ena »tremastaren» efter den andra. Hvar femte eller tionde minut genomögnade jag den mystiska pappersbit som jag upptäckt i frackfickan, men som jag nu förpassat till högra byxfickan. – Har du spelreglerna upptecknade på den där lappen, käre bror? sade revisorn, då han slutligen ej kunde undgå att lägga märke till mitt besynnerliga förehafvande.