böd han mig med flijt 4 glas momma å rad, det nekte jag i hast kunna dricka, deraf kom något krakel emellan oss, att jag måtte taga refugium i Hans Staffans cammar; dijt kom han effter, wille bli wän med mig; ropte Vestium in att skära tobak; han skar sig så i fingret, kastade der med knifwen bort, att han stötte i bröstet på Hans Staffans gosse. Han klagade sig för modren; hon steg till Westium, slogen med etc stycke trä; der med sade Westius på tyska, mein liebe Mutter; hon sw. du ha lärdt tyska du hunsf.; sedan slogo dhe honom illa, att han föll i sängen, ropade illa; hon tog så och slog dören igen, och effter der war ett lönlås, sprang han igenom fönstret. H. Malin Erichz dotter inkom, berättade: när jag kom in med Hans Stafsons hustro, stod gossen och gret, modren fr. hwad fattas? Han sade den karlen slog mig. Hon sade, gak uth din owetting, ha du fått något så tijg. Vestius kom fram, sade, är du wärdinna i gården, eller är du grefwinnan; gick så och tog effter förkläde; hon gick undan; sedan tog han med båda händer öfwer halsduken på henne och blodgade henne. Hon sade din owettig menniskia, ingen har i mitt hus så faret; tog så en käfling, slog honom öfwer hufwud; han stötte henne med wärjefästet, att hon dignade under föttren på dem; stego så till Lechander och Vestius och wille sparka henne; då steg [jag] till och wille draga henne undan, och då skuto dhe mig emot ett kisthörn, att jag har alt sedan hafft ondt deraf; hon kom sedan up, gick uth, och bloden strömade af henne. Lechander steg i dören, ropade på henne tuggbuss, och alt annat ondt, rände uth i nedra stugun, att hon måtte gå undan för dem; det Erich Anderson Bitter skal wittna, som då war der med.