Ex. ordin. Gårdvaren, en mycket oförarglig gårdvar för öfrigt, med det gentila namnet Apollo, vanligen förkortadt till Pålle, låg i en vrå och drog väldiga timmerstockar. Våra läsare känna banditen tillräckligt för att veta att dessa symptom ej voro på aflägsnaste håll besläktade med samvetskval. Om det kunde aflocka er ett stilla löje, så vore det mig kärt. Louis de Montagne mottog ur betjäntens hand ett bref med det kungliga sigillet. – Nå ja, kort och godt: en brukspatron Hahr, fin, städad och väl situerad människa för resten, har blifvit vansinnigt kär i mamsellen och vill à tout prix binda henne med hymens bojor Jag vet inte hur han lyckats vinna tillträde till den sköna, men hon lär vara lifvad för saken, och här om dagen öfverraskade hertigen dem i en öm, men fullt anständig, det vill jag tillägga, tête-à-tête. Sedan samtalet några minuter fortgått om alldagliga ämnen, föga ägnade att väcka något lifligare intresse, kom slutligen det efterlängtade ögonblicket. genmälde den i sin värdighet sårade köksbjörnen. – Välkommen, mitt barn! En följd häraf var äfven åtminstone till en del, den afgjorda smak för franska litteraturen, som utmärkte konungen ända från barndomen. – Och du har inte häller haft förfalskningsverkstad i ett hus vid Trumpetarebacken? » Min är domen, säger Herren. » – Kanske porträttet är värdt lika mycket, fortfor Bellman. – Jag tyckte att någon uttalade mitt namn? Den unge mannen mötte med en viss tvekan den andres blick. De omständigheter hvarunder detta skedde, voro visserligen egendomliga, till och med i ögonen fallande märkvärdiga. Att den unge friherren ej långt tidigare förklarat sig och gjort slut på ett olidligt förhållande, detta berodde endast på medvetenheten om den bedröfvelse, som han därigenom skulle tillskynda sin vän och tillämnade svärfader. Så snart detta var undanstökadt redde sig Frankrikes konung i egen hög person till att koka kaffe, hvarvid han anlitade vattenkaraffinen på det rymliga nattduksbordet.