(Innan portvakten hinner samla sina tankar till ett bifallande svar inträder fältväbeln Garin ur förstugan, följd av två gendarmer. Gestalten hög och gänglig, anletsdragen tärda, ord och åthävor i allmänhet stillsamma — men han blir åtlydd.) Marfa, du kan ge råd ... Marfa (oroligt) Har något händt? Garin Nej, nej. Men det är om vakthållningen — och Akím vill inte störas, tänker jag. Prokofij (ögonen slutna — lallar) Låt fader Akím vara i fred, era rackare! Galonerade lusar! För jag vill också vara i fred. Det är sent. (Drar upp benen i bädden, vänder sig mot väggen och somnar.) Marfa Han har druckit för mycket. (Garin nickar förstående.) Den ena gendarmen När dricker han inte? Garin Som sagt, det är om gendarmerna, Marfa — jag blev nyss bortkallad och då mötte jag en av deras kaptener, samma som var här i morse, och han tyckte att bevakningsmanskapet var så pass talrikt, att hans folk kunde undvaras. I en förstad. Gendarmen (ler) Jaså, det tyckte han? Garin Jag instämde. Gendarmen Jaså, ni instämde? Garin Att jag och mitt kommando godt räcker till för i natt, det betvivlar väl ingen? Gendarmen Borde man inte ändå fråga fader Akím ... för säkerhets skull? Eller ringa upp till styrelsen. Marfa Telefonledningen är sönder. Och Akím blir bara skrämd i onödan, det vet jag. Ger er ovett. Gendarmen (tvinnar sina mustascher) Hur har den gått sönder? Garin Herregud, handla efter behag jag ansåg mig skyldig att framföra vad kaptenen sa mig. Ni är till större nytta på annat håll, det är ondt om pålitligt folk för närvarande. Gendarmen Sant, herr fältväbel. Garin Och mer än åtta är ni inte. Marfa Vad skulle här inträffa? Till och med i förrgår var gatan tom. Gendarmen (viskar med sin kamrat) Vi kan ju komma tillbaka. Garin När som helst, vem hindrar er? Redan i dagningen. Gendarmen Eller förr — och då flera, ifall det behövs. Garin