Hvad än den Btichnerska åsikten om personlighetens förintelse må utöfva för inverkan på vår själfaktning, den Darwinska teorien om mänsklighetens ursprung innehåller, rätt fattad, ingenting, som behöfver göra intrång på betydelsen och värdet af vårt nuvarande lif. Hvad mig angår, känner jag endast glädje vid tanken på min släktskap med hela den lefvande och döda naturen. » Men än mer vinner det mänskliga lifvet enligt min uppfattning med hänsyn till de väldiga tidsperioder, hvarunder de mineraliska, vegetabiliska och lägre animaliska formerna arbetat sig upp till människans ståndpunkt. Läsa vi icke med återhållen andedräkt, huru släkten uppstodo, lefde och förgingos,6 615 predikanter i new-york. under det att en stor katedralbyggnad restes med sten pä sten? Är då icke människan ett långt mera fulländadt konstverk än katedralerna i York, Milano eller Köln, och borde då icke hon i långt högre grad väcka vår beundran med anledning af de århundraden, ja, eoner, som beteckna hennes långsamma uppspirande från sitt dunkla ursprung? » Huru än härmed må förhålla sig, det vi äro, äro vi; och detta faktum förblir orubbadt af de olika sägnerna om, genom hvilka medel och på hvilka vägar vi blifvit det. Hurudan den mänskliga naturen nu är, det är därpå det kommer an. Är hon i botten dålig och fördärfvad, då kan ingen teori om hennes forntida ursprung bättra detta. Vore människan intellektuellt och moraliskt den idiot som Calvin utgaf henne för, så kunde lion lika gärna föregående dag vara fabricerad af jordens stoft och hon vore icke därför ett uns föraktligare, än om lion vore produkten af årtusendens tåliga utveckling.