Den första ungdomsyran hade han stillat med att balansera punschbrickor i Berns, med en mognare ålders allvar hade han fyllt mera invecklade plikter som matsalskypare på Rydberg och Hamburger börs, och vem vet vilken tillfällig ogunst av ödet, som var skuld till att han nu med glesnande hjässa och litet flottigare frack verkade i sitt kall på ett något enklare ställe. - Inte bra, inte riktigt bra, hjärtat är dåligt, bultar ojämnt, stannar ibland om nätterna, tycker jag. Men sådant är bruket. Men i alla fall - hur hon strålade! Då hade vi ju gjort det för länge sen. Men hon satt djupt böjd under sitt svarta dok och lyfte icke på ögonlocken. Jag förklarade detta för den ståtliga poliskonstapeln, som hade vänt och kommit tillbaka, för den lilla uppskrämda serveringsflickan och för några nyfikna, som Det vet jag så gott som ingenting om. Jag var bedrövad först. Så kom en lång historia: hon hade en gång för ungefär ett år sedan hört på ett samtal mellan mig och hennes man, pastorn-han var dålig, och jag var där på sjukbesök. Ofta har jag sagt till mig själv: begäret är det ljuvaste i världen och det enda som en liten smula kan förgylla upp detta eländiga liv; men begärets tillfredsställelse måtte det inte var mycket bevänt med, att döma av alla dessa konsuler och generalkonsuler som i den vägen icke neka sig något och som likväl aldrig ha ingivit mig någon avund. Jag blev litet otålig. Jag lyssnade och teg. Nu vet jag ju att jag ser ut ungefär som folket är mest. Kanalen speglade strändernas grönska och himlens blå. För ingen vän och för ingen väninna, knappt för mig själv ens, ty jag läser icke i dag vad jag skrev i går och kommer icke att läsa detta i morgon. Hon sover gott och vet om ingenting. Och ledsnaden blev kvar. Jag hade fått min chablis och satt och njöt av solstrålarnas lek med den lätta ljusa drycken i mitt glas, då jag helt nära mig hörde en fruntimmersröst som jag tyckte mig känna igen. Folk ville nog låna mig pengar, hur mycket som helst nästan; men jag var trött.