Ett dylikt betraktelsesätt förbiser emellertid, att militär och diplomatisk aktion knappast äro artskilda begrepp vid en nations tillvaratagande af sina lifsintressen. Något lömskt och oväntadt angrepp bakifrån var ej heller den rumänska invasionen i Bulgarien. Den bulgariska politikens ledare hade ju redan vid första Balkankrigets början, om de ej visste det förut, gjorts uppmärksamma på hvad de riskerade från rumänskt håll, när de sände ut sina härar att åt » den bulgariske tsaren » eröfra hegemonien på Balkanhalfön. Där har för öfrigt också Rumänien » förtryckta bröders » intressen att bevaka, och korstågsfararnes segrar öfver halfmånens härar kunde endast väntas göra det förtrycket hårdare. Ingen ansvarig statsman lär väl anse den nu skedda Balkan-uppgörelsen som definitiv. Att den endast är provisorisk, framgår redan däraf, att ett af nationalitetsidén buret eröfringskrig522 UTRIKESPOLITISK ÖFVERSIKT slutade med fredsfördrag, i hvilka samma nationalitetsidé tillfogades nästan lika svåra kränkningar som dem, hvilka varit krigets djupaste orsak. I Bulgarien har man ej heller gjort någon hemlighet af sina revanschtankar utan i stället uttalat dem så högtidligt och officiellt som möjligt. Greklands konung hemförlofvade sin armé med en erinran om att man måste vara beredd att när som helst försvara de gjorda eröfringarna. Något dylikt antydde äfven konung Peter af Serbien, och i grefve Berchtolds exposé öfver Österrikes Balkanpolitik under krisen framträder tillräckligt tydligt hans öfvertygelse om särskildt Bukarestfredens bräcklighet. Samma intryck af osäkerhet får man vid en blick på den nya albanska staten — en improviserad produkt af österrikisk-italiensk diplomati med syfte att mildra de båda förbundsbrödernas egen inbördes rivalitet och hämma Balkanslaviskt framträngande till Adriatiska hafvet. I fråga om sin lugna utveckling är väl, trots fursteval och internationell kqn-trollkommission, Albanien snarare föremål för fromma önskningar än för några tillitsfulla förväntningar.