— Vet du jag bryr mig inte om den där sexan, utan kommer och hämtar dig, sedan jag slutat min recension. Så spatsera vi ner åt hamnen. Vi blefvo ju narrade på månskenet i går! — Nej Harry, jag vill ovilkorligen att du skall gå i afton, jag vill inte på något sätt draga dig ifrån ditt kamratlif, jag vet hvad herrar säga om fruntimmer, som försöka det. Det vore en vacker början, innan vi ens äro gifta. Hvad jag skall göra? Se igenom räkningar och bränna upp allt möjligt. Det är tid att ordna mina affärer, när det lyser i morgon för tredje gången. — Ja, ändtligen! Det har varit förfärligt långa veckor och det här skall hetas vara en kort förlofning! — Nå, Harry, hade du gift dig med en ung flicka, hade du fått vänta ännu mycket längre! Jag har min utstyrsel färdig, och två månader anses inte i allmänhet för en ovanligt lång förlofningstid. — Jaså, hvad vet du om det? Och det var sant, när får jag komma i morgon? Det är söndag i morgon. — Kom klockan half två! — Inte förr? — Nå, ett då! Hon nickade till honom och vände sig om för att gå in. Han stod med handen på dörrlåset. — Skall jag gå utan en afskedskyss? frågade han. — Å nej. Hon räckte honom kinden. Han drog henne till sig och tryckte henne mot sitt bröst i en passionerad omfamning. — Nej släpp mig Harry, du får inte kyssa mig så. Hör du, jag blir ond! Hon drog sig undan hans famntag. — Hvarför gör du så? Hvarför får jag inte kyssa dig? — Jag tycker inte om sådana där kyssar, sade hon kallt, och jag är för resten alls inte van att bli smekt! Gå nu Harry, du har inte mer än ett par timmar på dig! Adjö, roa dig bra i afton. Hon nästan sköt honom ut genom dörren och gick in i sitt hvardagsrum, ett af rummen i den lilla våning, hon bebodde i fadrens hus, alldeles öfver föräldrarnes. De hade suttit här nyss, deras stolar stodo ännu midt emot hvarandra.