Denne uppgaf ett illhojtande, h vilket aflockade den sparkande följande saftiga tirad: » Håll brödkvarnen på dig, ditt sjudubbla megatholium, ska du väcka bylingen så här tidigt på klockan! » » Nå, så kan du behandla porstlinet mitt med större varsamhet, lannars får du betala bräckan, festårru. » De båda herrarne af Stadsgården kröpo ut ur sin ' sängkammare på varutrafven. Den ene af dem hette Paul Hall­ berg, men hade i begynnelsen af deras stadsgårdslif af kamraten blifvit krist­ nad till: Palle af Stadsgården, fri­ herre. Kamraten, som i sin lefnads första oskuldsdagar fått namnet .Knut Person, blef vid samma tillfälle lika­ ledes omkristnad till Knutte von Stadsgården, general. Men för kort­ hetens skull blef det: Palle eller Knutte i dagligt tal. När Palle kom utanför taket på sin sängkammare och kunde se utöfver strömmen gaf han till ett dämpadt: » Åh! » Men det blef inte mer. Han bara tittade som om han skulle lånat ögo­ nen på fem minuter och satt sig i sinnet att slita ut dem på samma korta tid. Och då Knutte kom klar för pre­ senningen utstötte han ett: » A-h-h 1 » Men inte heller han förmådde att tydligare förklara sina känslor. Där sutto de båda och tittacle utåt strömmen och när efter fem minuters tankfull åskådning Palle såg på Knutte stod det våt dimma öfver hans blå talgfläckade ögon, och hos Knutte var det ändå allvarligare, jämnt en vattenpärla vägde på hvart ögas nedre frans. Men de sågo blott ett ögonblick på h varandra och sedan flögo ögonen dit ut igen. På strömmen gungade en bländande hvit fullriggare på omkring 1,500 tons. Det var denna som utgjorde deras tidiga ögonfägnad. Han var nog värd att se äfven. Morgonsolen bäddade in det hvita skrofvet i ett skimrande ljushölje som kom den att glänsa ännu hvitare. De ännu hängande, uppgigade seglen skeno äfven hvita af solglansen.