– Maggi, söta kära lilla Maggi! Men Margret teg hårdnackadt. Ett mörkt, skäggigt ansikte syntes där ute. När ni nu träffar er bror, får ni inte tid med mig. För mig nu till honom! – Äfven för mig. – Hvilken salig dröm! Men för barnens skull ville hon försöka härda ut och lefva hos honom. – Edit, jag ber dig, låt mig få vara i ro i kväll. – Nej, riktigt illmarigt, ty han är allt en filur, det har jag alltid sagt. Hur kunde han våga vanhelga henne med sina djärfva tankar! – Ja, det vet jag. – Lilla älskade syster! NANNA WALLENSTEEN – Ja, det vill säga, det är nu flera år sen. Hvart hade de gått? Jag tänkte, att Edits permission var slut. – Edit, jag vill, att du skall lugna dig. Lugna dig! Det är alldeles i sin ordning, att husmodern ser om sitt. – Ja – så! Numera var ingenting honom till lags. Men Margret då! Ceres var ytterligt blek och stod med nedslagna ögon; ett par stora tunga tårar syntes bana sig fram under de långa sänkta ögonfransarna. – Nå, må göra då! – hviskade Margret. Åtta dagar därefter kom Erik hem, och när han fick höra hvad Margret gjort för honom och förstod, hvilken fara hon utsatt sig för för hans skull, syntes han för första gången djupt upprörd och full af blygsel öfver sitt slösaktiga, lättsinniga uppförande. Nej, nej! För att skingra sitt dystra och retliga lynne hängaf han sig allt mer och mer åt sällskapslifvet, hvilket här stod honom öppet öfverallt. När rektorn har sin kelgris, så måtte väl jag få ha min. Plötsligt upphörde hennes klagan, blott de häftigaste snyftningar skakade hennes darrande kropp. Och det synes er nog vara något à la Metusalem. Han satt tillbakalutad i gungstolen med en tidskrift i ena handen och en lång sjöskumspipa i den andra. – Erik förstås. Doktorns ögon lågade. Gurli slog ihop händerna. Den enda ljusglimt och glädje härunder för Margret var, när gossarna kommo hem mellan terminerna. Barnjungfrun tittade in. – Hon skrattade högljudt.