Grosshandlare Hagelstam stod med öfverrocken på och tände cigarren. — Men kan du skynda dig, så ser jag det med glädje. Jag kommer visst sent. Han tog upp klockan och såg på den. Det tycktes lugna honom, och han slog sig ned i en af fåtöljerna i salongen. Hvem visste hur långt de där fem minuterna skulle utsträckas — kvinnor hade sitt eget räknesätt. Ja, inte hans dotter förstås, den rättvisan må- ste han göra henne, om han tänkte efter. Hans präktiga lilla Harriet ... Hvilken guds lycka var det inte att ha henne i hemmet, hur skulle det gå sedan? Nå, hon fick ju det bra, det var hufvudsaken. Slapp undan alla dess svårigheter, som hon hittills haft öfvernog af. Jaha, pangar, pangar. Att den varan skulle regera världen. — Grosshandlare Hagelstam grubblade något däröfver. Men eftersom ingen lättnad medföljde dessa grubblerier, slog han bort dem och försökte tänka på behagligare ting, samkvämet på klubben i afton, ett föredrag, som han skulle hålla i kommande vecka, sin dotters förnuftiga beslut att ta en rik karl. Han hade en tid gått med misstanken, att hon försett sig på en målare, fattiglapp som hon själf, men nu var den farhågan öfver. Visst hade hon fått karlen, om hon tyckt om honom, att neka till det hade varit att lägga sig i andras affärer, men lyckligt i alla fall att han slapp skänka henne sin faderliga välsignelse att dela med honom. Med långt större belåtenhet lät han henne dela den med löjtnant Höök. — Från en sida sedt ja, men från en annan. kanske var det synd om barnet? Åh, dessa pangar! Att han ej under alla åren kunnat skrapa ihop så mycket af den uselheten, att hans barn fick lefva i lugn och ro 1 En dålig far hade han varit, dålig affärsrran, dåligt hade det gått för honom i alla företag — utom i de, som ingenting inbringade. Skomakare, blif vid din läst! Hvad i himmelens namn for i honom, då han lämnade Upsala och kastade sig i armarne på Merkurius 1 En fördömd gynnare, som klämt honom från alla sidor.