Människoindividerna hava sin grund i samhället, men samhället är till sin grund och sitt väsende oberoende av individerna. — Över pluraliteten sätter man där rätten och söker skapa garantier för att rätten också skall kunna uppträda såsom makten, och över lyckan sätter man det goda. Man vet där, å ena sidan, att pluralitetens mening kan betyda ett mångdubbelt misstag, och å den andra, att den rätta meningen icke blir rättare genom att mångfaldigas eller därför, att många hysa den. » Som man ser, kommer Norström här ganska nära den Boströmska av Sahlin modifierade läran om samhället såsom person. Anmärkas bör, att det senaste citatet också härrör från en tidpunkt (l897), då han ännu icke brutit sig ut ur Boströmianis-ineii; en fullt identisk tankegång återkommer emellertid långt senare, exempelvis i Religion och tanke 1912, där han just på denna punkt utför en Auseinandersetzung med den Boströmska samhällsläran i kapitlet om religionen såsom samhällsliv; även i det posthuma arbetet Viljans frihet återfinnas samma motiv. Denna tråd kunna vi dock saklöst släppa, ty det är inte frågan om samhällets personlighet, som här är den springande punkten. Konflikten gäller, huruvida samhället är en artificiell produkt i och för gemensamma intressen — ett bolag, som Boström uttryckte saken — eller om det måste betraktas som en historiskt och organiskt framvuxen storhet av överindividuell karaktär. Det är för den senare uppfattningen, Norström här bryter en lans. Den moderna » mänsklighetskulturen » finner han etiskt sett icke hålla måttet, därför att den för sina dimmiga kosmopolitiska samfundsmål glömmer bort de naturvuxna och historiska, humant och etiskt sett värdefullare. » Det är kosmopolitismens grundfel den fordran, att man skall göra sig fattig på historiskt och traditionellt innehåll, om man vill verka för utvecklingens stora mål. * — » Vi känna ingen annan väg till humaniteten än den, som går22 JOHN GULLBERG fram genom familj, folk och stat », säger Norström i sitt eiiquétesvar i Social Tidskrift angående Mänsklighetens kultur problem 1903.