I samma stund den okände mannens kropp slog i hällen, och jag förstod att det oundvikliga hade fullbordats, sänkte sig denna ro över mig. Också hotellet där hon är inkvarterad är ett provisorium. En far och en dotter. Vad jag fann var en bunt amatörkort från samma sommar. Hans blick var inte fientlig, och jag kan inte påstå att jag inte förstod honom. Hur förklarar man sådant? Händelser som bara nämndes en enda gång, för att sedan bannlysas. Jag vet inte om hon märkte hur djupt det träffade mig när hon sade: " Ni har blivit mera lika med åren, tycker jag. " Smällen var dov och av det slaget som när en träskiva möter elastiskt motstånd. Asfalten på trottoarerna höll på att smälta och till och med skuggorna brände. Eller också ser man en häftig skur smattra mot ett halvt avdukat bord på en övergiven veranda. Faddheten i kammaren var förlamande. Med en cigarett i handen och en kopp espressokaffe tog hon alltid sats. Jag var just där jag var, och denna ur så många s npunkter viktiga akt var i mångt och mycket just ett sjunkande; jag gick inte i kvav, jag höll inte på att drunkna, jag kände inte den minsta svindel, jag bara dalade sakta mot de lager som även om de känns farligt lösa är en botten i var och en av oss. Redan innan jag kom in i hans kök och stod med bara fötter på hans trasmattor som vår farmor skulle ha uppskattat var jag godkänd. Från hennes fönster i vindskammaren gick den flacka kustlinjen fortfarande att ana, men vattnet hade mörknat betydligt; månen var ännu inte uppe, och vi satt där i mörkret. Olof skulle ha funnit en utväg. Det enda jag ville var att komma bort från klassen och få p lsa omkring helt för mig själv i den tysta snön tills det blev dags att gå hem till farmor. Hade det inte varit för det jag kom att bevittna i skogen skulle jag förmodligen aldrig ha snubblat över dessa gamla vaxdukspärmar, som jag måste ha fått med mig efter fars begravning när Sebastian lyckades pracka på mig det gamla schatullet. Kanske en urringad jumper, så att den långa halsen och hennes bakåtkammade hår som hon, av den mörkare nyansen vid tinningarna att döma, säkert lät hänga ned på sommaren kunde komma till sin rätt. Lugnet!