Jackan är snäv och har långa ärmar, som når till händerna och sluter tätt åt vid handlovarna. Fotografen är mycket beställsam, rastlös. En beklämning börjar gripa mig, och en sorg eller ett medlidande som jag inte vet vad jag skall göra av. Hut, kanalje! K.E. Hur skulle jag eljest kunna känna till allt detta med denna klara, glasklara självklarhet? Det är på en gång helt och hållet vårt eget och helt och hållet främmande. Men vad det är, och vad lärdomarna är det vet jag inte. Jag visste inte vad expansiv betydde. Jo litet, tillade jag förekommande. Jag mödar mig om min förtröstan. I ena handen höll hon en liten fågelbur med en liten gulaktig fågel inuti. Dom andra bilderna visade: Dom hade mörkblåa skoluniformer på sig. De är omknutna upptill, slutna. Det väntar att dess innebörd skall bli framkallad genom mig och kunna lämna ut sitt vittnesbörd. Så får ni gå. När jag fiskade där en gång i tiden, då höll jag hus i den gamla ladan uppe vid lindarna, och sov där på natten så jag skulle komma ut tidigt på morgon utan att någon störde. Var är det vi har hamnat? Jag torkade av fingrarna i håret på honom och gav honom en av dom gamla tiokronorna i guld, så att han skulle kunna köpa några nya oanständiga tidskrifter åt sej. Si, si, verkligen! Då vänder sig den lilla flickan till mig och säger i lillgammal och moderlig ton: Så oförskämt är vårt öde, våra villkor inrättade, att jag nära nog förleds att spåra en gemen, avskyvärd skapare eller mekanism därbakom, som måltavla eller riktning för min förtvivlan eller förbittring. Herre Gud så gement det är en leksak, en docka! Allting är rofyllt, tryggt och självklart det är obegripligt, ingenting kan förutses, men allting vilar lugnt i tillförsikt. Hon har orkat ta sig till sängen, men hon har inte orkat vända sig. Dräkten säger mig ingenting om könet. väste hon åt mej och pekade mot bakre delen av charabangen. Och du kommer att få råka många andra som du nog aldrig i livet hade tänkt dej att du skulle få se.