men rundt göt våren all sin rikedom af sollyst dagg och hvithyllt äppelblom.“ Höga visan: “Blomstren visa sig på marken, sångens tid är kommen och turturdufvans röst höres i vårt land. På fikonträden mogna bären och vinstockarna stå i knopp och sprida sin vällukt. Statt upp, min älskade, min sköna, och kom! Min dufva! I klippans remnor, i klyftans gömsle visa mig ditt anlete, låt mig höra din stämma! Ty din stämma är ljuf och ditt anlete är täckt. “Låt oss hjälpas åt att fånga räfvarne, de små räfvarne, som förstöra vingårdarne; ty våra vingårdar stå nu i knopp.“ Min vän är min och jag är hans, där han går i vall bland liljor. Till dess dagen svalkats och skuggorna försvunnit, gå omkring, lik ett rådjur, min vän, och lik en ung gazell på Betesbärgen!“ Man kunde kanske uppleta ännu flera paralellställen mällan Levertin och bibliska författare, men om öfverensstämmelsen är af djupare art och beroende på genealogisk likart, kan jag ej afgöra. Gamla testamentets böcker hafva naturligtvis värkat direkt på Levertin och kunna oafsedt härstamningen ha framkallat likhet i stil och uttryck.