Se, dar kommer det igen, odjuret itet av sol och. ljus, men mycket a v sorg och Spindeln ... Förqarmande! ~ekymmer. Doktorn, som kom, förklarade, att Yrseln Iamnar den sjuka,. ' Hon faller utmatlet var nagot At hjartat. Men bröstet a r nog: ad tillbaka i bädden och sluter ögonen. Det) cksa i olag, ty i morse spottade hon blod. Nu nagra, insjunkna bröstet höjer och sänker sig; kall hon ' emellertid ligga stilla s a Iange. Ja, raldsamt. SA blir andhämtningen mattare. Och itackars liten. Men om jag bara visste vad jag &gt;m en stund är. allt slut. kulle göra för ' att skänka henne ' lite glädje och Men nere p5 gatan skyndar en gestalt framat örströelse? Hon älskade blommor förr, vet jag, mörkret. Han ä r insvept ' i en vid svart k,appa, nen nu har hon inte haft rad att köpa nigra huvudet vilar en vidbrättad hatt prydd med A Iange. Kanske det skulle glädja henne, om: n plym och ur det kritvita ansiktet lyser ett nan köpte nilgra blommor och satte p i bordet &gt;ar djupt liggande ögon, svarta som kol. vedvid henne! Den gamla tystnar, torkar de framträngande taSA ä r hon da borta, och .gardinen för fönstret. arna ur ögonen med förklädssnibben och suckar her uppdragen. De kommo och hämtade henne i morse rncd ungt. Men den sjuka lilla utpinade varelsen däruppe: n gammal planvagn. Den svarta fattigkistan sin halmbädd, hon skall numera ej sakna blom~ r y d d e s av tva kransar .. Ingen följde henne till nor. Det ar ju syrenernas tid och bla och jraven. Men den gamla gumman stod i porten rita syrener skola alltid dofta fran hennes bord. ch grät da den döda ' kördes bort: n. ' L w, Hennes rum star tomt däruppe. Symaskinen henncs enda egendom ii utflyttad. Ty i morgon skall cn malare flytt; in i rummet. Den gamla gumman ocl jag bära blommor till henne. Syrener. Vita ocl bli syrener.