Assessorskan vill nog gerna träffa sin kusin, om han kommer nykter, så att hon får färska helsningar från moster Lova, de båda som voro så såta vänner i forna da ’ r. Karin kunde väl hjelpa sin mamma härvidlag. framstammade ändtligen den gråtande. Och si, höra vi inte af ’ en i vinter, kan ju Anders innan vårsådden ta ’ r ve ’ sätta ihop ett bref åt mej och läsa upp svaret. – Det tror jag nog. Af fruktan att stjelpa i de höga drifvorna, eller hvad värre kunnat hända, fastna deri med häst och släda och blifva insnöad, hade man helst stannat hemma. suckade Lovisa, sedan hon darrande mött lagmannens mörka blick och han icke låtsat märka hennes helsning. Frieri och förlofning. Ja, ja, kanske det är så godt att du talar med Nilsson, sade fru Borg efter en stunds besinnande. Hvad kommer åt dig? Det kunde bekomma oss illa. Du hör alltså att han inte är partisk, utan tvärtom rättvis – Gör då inte en menniska olycklig, när du genom att lofva tystnad äfven sjelf kan bli räddad! – Mamma, mamma! – Fru Borg! Du ska ’ genast komma in. – Det tycks verkligen som vi snart nog komme på bröllop hit, inföll fru Unonius. Sedan Lisa en stund bestått sin skyddsling några väl menade, allvarliga förmaningar, öfvertalade hon honom att skrifva till modern. Britta såg en stnnd storögd efter Janne, då han med systern lemnade köket. Och hon tänkte att han troligen aldrig älskat henne. – Anders frågar om han inte sku ’ få sätta för märra i stället för Brunte som ha ’ vurti ’ en smula slöskodd. Men, tillade han, rifvande sig med bekymrad min bakom ena örat, nog anser jag att det varit bäst om hela gerningen varit ogjord. Tjugutusen stod det i brefvet från Vasa. Jag skulle aldrig få ro i min graf, om du underläte att uppfylla denna min sista bön och, tillade hon smärtsamt ansträngande sig, penningarne skulle icke kunna bringa Karin och dig någon välsignelse, ty de äro syndapenningar. Vid ett af fönstren satt Lovisa med lille Gustaf, det yngsta barnet, på sitt knä.