Jag har alldeles glömt att, i sammanställningen af Karls undergräfda fysik och Mattis sunda, tala om att Karl är nästan blind på ena ögat. Dess synnerv är otjenstbar. Men ögat ser alldeles likadant ut som det andra, samma färg och samma lif. Han höll på att bli alldeles tokig när han märkte det först, gick till doktorn och fick veta hur det var. Och så har han blodpropp i båda benen, så att det ena måste vara lindadt. När han var här haltade han ibland ganska märkbart. – Det är underligt att se hur samvetsgrannt rädd han är att dölja någonting sådant för henne. Han hade talat om ögat och alltihop då han bröt ut i Sextorp – allt som kunde ge afsmak och vedervilja hade han öst ut öfver henne i en enda dusch. Jag tycker om honom för det. Han nämnde det så ofta, han var liksom rädd att hon skulle glömma det och älska honom annorlunda än han är. Han bad mig om en bindel att linda benet med och han brukade ofta säga: ”så kan jag se, men så kan jag inte se.” ”Vet mamma, att han kan inte se med ena ögat.”407 Snart nog komma Ellens förutsägelser om Anna Whitlocks förhållande till de två unga att gå i fullbordan. Matti hade redan ett par dagar efter eklateringen bref från henne, – ett bref som gjorde Matti förtjust, derför att det var så vänligt. – Hur väl jag skönjer hur förhållandet varit mellan henne och Karl. Denna qvinna var allt för modern och allt för medveten att ställa sig i något kärleksförhållande till honom eller att tänka på giftermål. Genom en konstlad afhållsamhet har sinligheten hos denna starka natur ändrat form. Den har icke fått bryta fram genom kroppen, och så har den tagit sitt säte i själen. Och derför ser den icke ut som sinlighet längre, den har antagit formen af vänskapsbehof. Men den käns igen på sin omättliga glupskhet. Den vill i sig liksom insuga den andra menniskovarelsen. Denna qvinna har – utan att sjelf ega en aning derom – blifvit förvandlad till en vampyr. Hennes känslor äro uteslutande själsliga, halfva, förskrufvade.