När pappan är borta under krigstillståndet enas dock mamman och döttrarna i den gemensamma oron för honom: ” vi ” visste inte var han var. Att göra en klassresa förunnas dem som inte svälter ihjäl och åtminstone har ett par egna skor så de tar sig till skolan. Sociologerna Margaret R. Somers och Gloria D. Gibson (1994) konstaterar: ” Alla har vi blivit de vi är (hur flyktiga, multipla och föränderliga vi än må vara) genom att placera oss själva (vanligtvis omedvetet) i sociala berättelser som sällan är vår egen skapelse ” (1994:59, kurs. I informanternas beskrivningar av den socialistiska tiden åkallas ofta tidsbundna ironier. Barnet var vettskrämt, hungrigt och i trasor. Den upplevda och i familjeberättelserna traderade bristen på överskådlighet och stabilitet kan vara en av förklaringarna till att vissa perioder och aspekter i det förflutna görs till något tryggt och känt, t.o.m. mytologiseras – t.ex. mellankrigstiden. Hieronim minns nostalgiskt de samtalsstunder över nybryggt kaffe som var deras gemensamma vardagsritual. ” Familjen var helt traditionell, far jobbade och tjänade pengar, men det betydde inte att han kom hem och tog en tidning och frun bara stod där med kastruller ”, säger Piotr i en sorts indirekt inlägg i jämställdhetsdebatten. Längden på de inspelade samtalen varierade från tre-fyra timmar till femton. Ze studiow nad ideologia “ Solidarnosci ”, I: Lukasiewicz, Piotr &amp; Sicinski, Andrzej (red) Dom we wspolczesnej Polsce. I stackatotempo radas välkända stereotyper upp, om de av arbetet förstörda familjebanden, om barnen som lämnades vind för våg med nycklarna runt halsen, istället för att komma hem till en mamma som väntade med varm och god middag (jfr Kowalski 1992:131). Under intervjun åberopar Laura gång på gång vissa maximer och anekdoter som hon fått med sig i bagaget från de äldre kvinnorna i släkten och använt i sitt eget liv.