Stilla lyssnade herr Östen till djupens mäktiga ton och samlade i sin håg dess starka, oaflåtliga trots, så att stämman tog strandhällars malmklang och orden föllo med styrkan af ett afgörande. » Herr Eskil, » sade han, » allt för länge var jag er gäst, åt jag ert bröd, och det är dock icke min skuld, att jag nu är otacksam. Men vet, att min själ har ni aldrig helgat, hur mycket ni än sökt vanhelga den. Och er hand har ledt mig — till afgrundens brant. Men nu inte längre. — Intet ondt har j a g velat, men intet ondt finnes, hvartill ni ej trott mig skyldig. Ni har visst straffat er egen lustas brott i mig Men, det jag ville och tänkte, emedan min tunga ljög under er viljas bann, ni vet ej det och j a g säger eder det icke. » Hes klang bispens röst. » Det är nog, öfvernog. » » Nej, herr Eskil. Rättfärdigheten är och måste vara hänsynslös som orättfärdigheten. SANATOGEN hvita Anklaga mig ej. — Min ödmjukhet förbytes i väpnad harm. Och den sanning du kraft i förvågenhet som ett dolksting träffar din barm. IDUN 1903 — 659 — kämpade Maria Hagberg med den sjukdom, som tog hennns lif. Hon skall saknas som få, ty hon hade ett modershjärta, som älskade ungdomen. H o n var glad med de glada, deltagande med de sorgsna, öm och mild mot alla. Hon förstod det fina skämtet lika väl som det djupa allvaret. Men först och sist må man om henne säga, att hon var en ödmjuk Herrens tjänarinna, som aldrig ansåg något offer för stort, utan som fröjdade sig j u mer hon kunde tjäna och j u mer hon fick gifva. Detta var den ljusa gåtans hemlighet och lösning. • A MANDA KERFSTEDT. Sofieverantör. Ammoniak pr kg. kr. &gt; 1.60 Prisliurantf franco, £&gt;å begäran, » pr pr pr pr BJÖRNSTJERNE BJÖRNSON. OM H MARIA CHARLOTTA HAGBERG.