Härmed torde, ehuru i största saminandrag, det hufvudsakligaste af den del af yrkeskomitdns reseberättelse, hvilken behandlar den kvinliga yrkesskolan, vara angifvet. Naturligtvis måste en öfversikt som denna blifva högst ofullständig, d&amp; detaljer och siffror af lätt insedda skiil blott i ringa mån kunnat medtagas. Reseberättelsen i och för sig själf utgör ju det Bästa l~ompletteringsmaterialet. Hvad vi afsett med vår lilla r e s u d ar emellertid att visa, .med exempel från utlandet, hara långt vi p&amp; yrkesbildningens omrade Siro efterblifna och hur önskvardt d e t ar, att genomgripande reformer däriiiom vidtagas. Att sådana inom en ej alltför a.flagsen framtid ai.0 att förvanta, därom äro vi öfvcrtygade; afvensa hafva vi alla skal att hoppas, att vid en eventuell omdaning af vårt lands praktiska uudervisningsvasen den kvinliga ungdomens intressen skola tillgodoses i samma grad som dess manliga kamraters. ' Intryck fritii norra Halland. En l %ngsluttande äng med kort, straft gräs ocb sparsamma, men fagra hedblomster: klockljung, backtimjam, » strandgossar » (armeria clongata), kråkris, pors och bilskpil; kala klippor och dessemellan sanddyner; en strandskata, s o m hestiillsrimt trippar omkring p % sina korallröda ben; öfvergifna ejderreden; en hare, som skuttar p4 Idippan, och en mas, som kretsar ofvanfiir och iitanfiir allt detta: hafvet, glittrande bliitt i solskenet, och en halfniYmil ut ett » gångande skepp, som för förlig vind och fulla segel strSicker sydvart. Man kunde lätt tro sig vara i Bohiislän, och man är ej hiiller långt därifriin: i norra Halland, » roclrornas~, stengärdesgårdarnas och den svartbrokiga boskapens land.