När vi som bäst talades vid, så kom det en ung flicka, som såg bra sorgsen ut, och frågade om mamsell icke ännu varit hemma. Blåkappans ögon blixtrade. Se ’ n hämtade jag in några spånor, tog fram min kaffepanna, som var alldeles ren; ty jag hade, så sannt jag här står (hon satt i länstolen), icke smakat en tår kaffe sedan Julen. De glömde också alla bekymmer, och i bådas bröst lefde en stilla tillfredsställelse, ehuru den icke gaf sig luft i ord utan blott i stumma handtryckningar. Dessutom hade hon alltid så brådtom. Det skedde en skandal. Han färdades fram som i en dröm, och de förbiskymtande lyktorna tycktes honom sladda på en färd nedåt vår eländiga jord, på samma sätt som snöflingorna. Samma afton kl. 1 – 4 till 7 inträdde Albert i källarmästarens sal. du gör bara narr af mig, för det jag tänkt derpå så tidigt, men ser du Albert, jag är den svaga, och du kan inför mig smäda hvem du vill. Albert gissade hennes mening, visade henne den sedel, som legat i Saras bref, i det han sade: Han begaf sig dit, helsade som sig borde på de förra och ingick med den sednare i ett likgiltigt samtal. Men den lilla venstra handen – den var nu utan handske – kröp åter fram genom armhålet i kappan. Han fattade hennes venstra hand, hvilken hon stuckit fram ur kappans gömma, för att litet ordna om shawlen, och tillade: Gummans tårar voro genast till hands, då hon svarade: Äfven denna » Alberts öga hvilade på det lilla hufvudets rörelser. Kypare, bed källarmästarn komma hit. Då han kom i skenet af lyktan från farstun och gick förbi kyparen, kände denne igen Albert och helsade. Men sådant kan skära en menniska innerst i hjertat. Han hade icke åkt långt, förrän han tillsade skjutsbonden att taga af till höger vid Leksbergs kyrka, och valde omvägen genom Undenäs och Askersund? Han fann den efter litet sökande, förde henne in och till den lilla soffan.