Jag anser det knappast för möjligt, att du är samma lilla tulta, hvilken jag som skolpojke såg några gånger. – Ja visst, och derför skyndade jag också raka vägen hit till er, Maria, sade han lågmält och tydligen djupt rörd. Beväpnade på samma sätt, följde de tre herrarne med mycket vacklande steg efter. – Men säg, käre vän, svarade Erik Borg med ett ovanligt allvar, hvarför har du då slutat hos firman Wallberg? Bäst är, att Fia får lefva i den tron, att hon har hand om förståndet här i huset, ty då kan jag så mycket lättare dra henne vid näsan. – Herr Brink vet ju, hvar jag bor, så om ni har lust stt helsa på någon gång O, om du bara visste, hur högt han älskar mig! Då ryckte Rosalie med en snabb beslutsamhet upp dörren. De förklarade högt och tydligt, att de andre ej hade i deras socken att göra, de ansågo sig nämligen med skäl kunna göra anspråk på den företrädesrättigheten att ensamma vara den vackra Ellens kavaljerer. – En fullkomligt falsk åsikt, invände kaptenen. – Något tillnamn uppgaf inte fadern, och jag kom heller inte att fråga honom om det. utlät sig kocken med förgrymmad uppsyn. – Ja, det förstås. Med ett mycketsägande leende svarade han: – Maria? Derför inser nog också Maria, att det ej kan annat än glädja mig, då jag nu hör, att den person, som en gång stod emellan mig och min lycka, icke längre intar denna plats. Då trängde sig till sist en misstanke med all makt inpå honom. Men under den tysta natten flödade ofta hans tårar så ymnigt, och man hörde honom i ångerfull, klagande ton mumla för sig själf, der han rastlöst vankade af och an i sitt rum: Och på den summan väntar jag, tills klockan slår ett i morgon middag. – Ja, hviskade Ellen. Ett djupt lugn, en andlös stillhet hvilade såväl öfver öppna fältet som öfver byn; endast den i månskenet skimrande och glittrande kvarnbäckens entoniga sorl och en och annan vaksam gårdvards skällande afbröto den sena kvällens tystnad. Visserligen tappade äfven de af mig några kvarter blod, men det fick gälla för en åderlåtning, och nu ä det bra igen.