Det dröjde ej länge, innan hennes själsliga rörelser gåvo sig kroppsligt uttryck. Jag hade så länge och så intenst känt hennes tankar såsom sugarmar kring mitt väsen, att jag alls icke märkte övergången till den rent kroppsliga beröringen. Hon hade ett säreget sätt att taga i handen; till och med den likgiltige främmande, vilken mottog hennes handtag för första och enda gången, kände detsamma länge efter; ens egen hand hölls fast som vid en våt, varm sugplatta, i ett mjukt skruvstäd, medan kårar ilade genom blodet. Hon älskade att halvligga på soffan i sitt rum och ha mig sittande på en pall bredvid henne; under det att samtalet gled in i intimiteten, allt mera sakta glidande, domnande, stillastående, drömbildsspeglande, ströko hennes långa smala vita fingrar över mina händer, över mitt hår, över mitt ansikte; jag försjönk i en sällsam domning, vari jag endast hade tvenne distinkta förnimmelser: av hennes vita fingrar, som ormade sig över mina ögon, samt av heta pustar, vilka gingo ut ur hennes fingerspetsar och blåstes in genom hela mitt väsen. Efter middagen brukade vi hålla siesta uppe på en ljungbacke ett stycke ifrån gården; vi lade oss invid varandra i ljungen, vars torra söta doft stod omkring oss såsom en ånga, och middagssolen hettade tvärs igenom kläder och hud. En dag bäddade hon en huvudkudde inunder våra huvuden, jag låg henne så nära att våra krökta knän snuddade vid varandra och ett av hennes pannhår kittlade mitt ansikte; hon låtsade, som om hon sov, men jag visste, att hon var vaken; när vi omsider reste oss för att hinna hem till kaffet, stod jag alldeles handfallen av förvåning inför ett uttryck i hennes ansikte, vilket jag icke förut sett utom på ett porträtt från hennes pensionstid. Ansiktet hade liksom blivit mera fylligt, mera ungt, kring munnen vilade ett leende av mättad njutning, och hon hade de vällustigt dröjande rörelser, vilka äro egendomliga för kvinnan, när hon njutit mannen. Jag anmärkte för henne, att hon, sådan som hon stod inför mig, företedde en sällsam likhet med det gamla porträttet från hennes flickår; men hon svarade kort och undvikande, med en förvåning, vilken jag igenkände såsom den mildrade formen för en känsla av förolämpning; hon hade hastigt sammanbyltat huvudkudden och sin parasoll samt gick skyndsamt ned utför backen, medan hon hela tiden undgått att se på mig eller möta min blick, som vore hon skamsen över ett eller annat. Då var jag icke alldeles på det rena med av vilken grund; nu däremot är jag fullkomligt övertygad om, att hon vid detta tillfälle njutit mig, så som kvinnan njuter mannen, änskönt utan vetande eller aktivitet från min sida.