Då 1931 års utredningsmän och sakkunniga föreslagit en obligatorisk överflyttning till pastoraten av boställsförvalt-ningen och i sammanhang därmed upphörande av den över prästlöneboställena utövade permanenta och centrala statskontrollen, vilken sammanhänger med den prästerliga organisationens karaktär av nationell institution, hava de blundat för att detta förslag rullar upp problemet om förhållandet mellan stat och kyrka överhuvud. Av ålder hava, såsom i vissa över 1931 års betänkanden avgivna yttranden erinrats, de kyrkliga myndigheterna och organen åtnjutit en vidsträckt självstyrelse Svensk Tidskrift 1932.68 ERIK SCHALLING i andliga frågor. De ekonomiska och administrativa däremot ha alltsedan reformationen dirigerats och kontrollerats av statsmakten. I dessa yttre eller » världsliga » angelägenheter är också förbindelsen mellan stat och kyrka i överensstämmelse med lutherska grundsatser mycket nära. Hela det prästerliga avlöningssystemet utgjorde efter reformationstidens omgestaltningar i viss mån en parallell till den från 1600-talet med avseende å den militära och den lokala civila förvaltningsorganisationen (landsstaten) tillämpade indelning, där varje befattningshavare hade sig på lön anslagna boställen samt anvisning å hemmansräntor och kronotionde. Så till vida förelåg dock, oavsett den omständigheten att prästerskapet åtnjöt ytterligare en tiondekategori, prästtionden, som dock hade samma ursprung som kronotionden, en skillnad, nämligen att större delen av de prästerliga boställena ej upplåtits av kronan utan skänkts av enskilda eller menigheter, samt att prästeståndet (såsom riksstånd) genom de prästerliga privilegierna erhållit en garanti från statens sida för orubbligheten av detta prästerliga » indelningsverk ». Den föreställning om rättigheter för de olika församlingarna till de prästerliga avlöningstillgångarna, som i anknytning till liberala tankegångar gör sig gällande från 1800-talets mitt, var fullkomligt främmande för detta system, i vilket prästen snarare var församlingens förman än dess tjänare. Genom 1910 års prästerliga lönelagstiftning hava privilegierna till största delen upphört att gälla i angivna hänseende och utgöra ej längre något hinder för en rationell omgestaltning av löne-och förvaltningssystemet. I viss mån har en sådan nyordning ägt rum med stöd av nämnda lagstiftning, som gjort församlingarna mera direkt än förr intresserade av de fasta lönetillgångarnas ekonomiska skötsel.