andra, skulle löjtnant Borgensköld inhemta sin hustrus tanke, och glad och hjertligt förnöjd, att se de älskade föräldrarne åter utbyta sina tankar och meningar i ett lifligt samtal, hoppade Hilda bredvid, och böjde sig som oftast ned till dikeskanten, att plocka någon af de vackra blommor, Wallinder visat henne under resan. Men, Rosa, mitt barn, gif mig nu pipan, och laga att jag får litet thé att dermed skölja ned bedröfvelsen. ” Ack nej, ” suckade kommerserådinnan, mycket rörd och innerligen bevekt vid föreställningen, att den gamle hedersmannen ville trygga deras lycka, hvilka varit hans hjerta närmast, ” ack nej! Länge satt hon tyst, med händerna öfver hvarandra på knät, ömsom suckande och leende. Djupt rodnande och förlägen, hopvek Rosa bladet. Det är kärna i den flickan! Men vi glömma för länge, att vi hafva vår gamle, hederlige professor Ling stående i förstugan, under vår långa utflykt. Men långvariga och djupa känsloutbrott voro, en gång för alla, emot kommerserådinnans natur. Jag tänkte förnämligast på Rosa, hvilken jag älskar liksom vore hon min egen dotter; och, för att tala utan omsvep, är det för hennes skull jag kommit hit i dag. ” Mamma åkte i den gamla, ensitsiga schäsen, ett inventarium tillhörande gården. Löjtnant Borgensköld aflyftade kopparne, och nu tog Wallinder bordet, med korgen derpå, och bar alltsamman med stadig arm ut på gården, under linden, hvilken redan var Hildas favoritplats, och der pappa låtit uppslå en liten trädbänk. ” Ja, det är på min ära just ett skönt hopp, ” utbröt kaptenen lättsinnigt, och glömde genast hela morgonaffären, ” ett gudomligt hopp, då ej ett ord omnämnes, hvarmed jag skall bilda det paradis, hvaruti engeln bör insläppas; eller, för att tala mindre figurligt, hvad jag får att underhålla henne och mig sjelf med. Frun satt stum; hon förstod icke riktigt meningen med allt detta.