» Nej, aldrig mer, aldrig mer! » utropade flickorna förtjusta, i det de sprungo upp och omringade modern, » du är den snällaste lilla gumma, som finns, och alls inte någon istadig ölänning! » (Forts, å sidan 427.) |ötgått, QTLucfiet; Hon ä g t ocH j; öt » aHat HanSet, QTLinne », Hut tj-uj; i. Se j^uSSa Nyström. atm, (9Cn tunga, åESttgt tempel. &gt; » Hurra tfatmot oiå n u j; öEj-et Hon SudEie », fiEiS ocH o d t S i g: — nu är granen fiatn-Batnen » goSt Hon Han taS » ptång, » m HtuoHa. ojom Se Hon » j-aEj; j-u tfat e n gång 9TLot j-uEen » — ooH EijWt » fucila. ^9ä£ Hon uet, att den Banan » Edng3 SEit » t u n 3 o m aj; » ttoEE » ocfv motHet AtangS, STLen ocH » å, a t t S) e ndt utå, Sen anSa », eutga j.u£tj,u » en tdn3a ». färdig! » ( Barnafrid. n vårdag hörde jag i Villastaden följande, samtal mellan en barnjungfru och en tvååring: » V i ' ka gå i ' kogen! » » Nej, det är mycket roligare att gå i sta ' n än i skogen. » » Ja ' vill gå i ' kogen! » » Nu är lillan stygg; kom snällt med till sta ' n. » » Man kan också gå i ' kogen! » När replikskiftet hunnit till denna sanning, skildes våra vägar, men ännu på afstånd hördes lillans balfgråtande röst tala om skogen och barnjungfruns bannande stämma, medan hon drog den lilla naturmänniskan ned » i sta ' n ».