Liksom inför prestationsförmAgans lössläppta konkurrens inget könsplikternas band galler för .den enskilde mannen - det hörs ju tillräckligt med röster, som varna den produktive mannen för äktenskapets - hämsko! - så saknar civilisationen i stort relationen till slaktets uppgifter - som mått. Visserligen kan även kvinnan uppnå samma grad av könsfrihet till uppdrivande av sin prestationsförmåga, om hon avstår från sin generativa uppgift. Men måhända är hon till och med då genom fysiologiska betingelser för bunden vid det naturliga levnadsmåttet för ' att kunna avlägsna sig därifrån så långt som mannen. Och sålunda ligger i den kvinnliga konstitutionens förmenta underlägsenhet, i dess strängare naturbundenhet, ett hopp om återställande av jämvikten mellan kultur och civilis.ation. Bland de möjligheter, som inom den europeiska kulturkretsen - kunna åstad.komma en shdan utjämning, utan att - som t. ex. vid den romerska civilisationens bankrutt - en invasion av förstarande och förnyande element be hövde .tas med i räkningen, bildar kvinnornas framträdande en av de starkast betonade. Men skall den naturgivna skillnad mellan könen, som ligger i deras olika generativa belastning, göra sig gällande, s &amp; kan det endast ske genom könens obetingade jämlikhet i rättigheter. Man förebrår kvinnorna, att de utöva en retarderande verkan på civilisationens framsteg, emedan de ha ett lång sammare tempo än mannen, men det kunde nog handa, att i framtiden den satsen blir bestämmande: kvinnan ar alla tings mått. Ty inrättningar, som äro Aentliga mot kvinnokönets generativa uppgift, kunna icke hålla sig i längden, eftersom varje samfunds varaktighet beror av den oförsvagade viljan till moderskap hos dess kvinnliga medlemmar. Om också i en kommande kultur icke längre könet utan den individuella begåvningen skall avgöra individens levnadskall, så kommer dock flertalet alltid att foga sig i könsnaturens konsekvenser. Kulturproblemets innehall är icke det att ' de moderna levnadsbetingelserna utesluta kvinnorna från full giltig delaktighet i dem, utan fastmer hur dessa levnadsbetingelser skola kunna anpassas till kvinnornas naturliga kulturella uppgift. Moderskapet, i bokstavlig liksom i bildlig mening, förmår verka som ett slags regulator, visserligen blott under förutsättning att kvinnorna lära sig sätta upp sin könsbundenhet som kulturmakt gentemot den manliga könsfriheten.