Ty man är dock en dräng — så länge man köper samvaron med hvarandra, hvilken köpesumman än må vara. Och man sliter ut mycket i den drängtjänsten, fast man måhända ej märker, att man nött ut något annat än några par skosulor. Och så mycket kan man ju offra på belefvenhetens och bildningens konto. Ja visst, man bör ej tveka att där lägga ner mer än så, men det skulle ju kunna hända, att den offergärden kunde bestå i något reelare, angenämare och billigare — än visiter. årsskiftet vill jag rekommendera Iduns alla läsarinnor att lägga sig till med en bok, som ej borde få saknas i något hem. Det är en dyrbar bok, som nästan icke kan betalas med pänningar — den jag åsyftar — och likväl har den endast kostat några få öre o c h innehåller ingenting annat än några ark hvitt papper, som jag småningom fullskrifvit, utan att lägga just vidare vikt på prydlighet o c h vacker stil. Häftet är ingen dagbok, som man brukar bestå sig med i ungdomen för att uppteckna sina omogna tankar och intryck, det är intet minnesalbum att inskrifva verser och sentenser i — nej, bevars! Jag har häftat tillsammans de där arken endast för att skrifva upp mina inkomster och utgifter på dem. Jag ser i andanom många, s o m leåt detta språk, ty jag är j u ingen köpman eller industriidkare, hvilkens inkomster belöpa sig till tusentals kronor, och då kunna ej heller utgifterna vara så betydliga; men ändock bokför jag hvarje öre och hvarje krona. Och som jag gör, gör äfven min hustru. Man tycker kanske, att detta är småaktigt, att det endast passar för köpmannen eller personer, som icke i hufvudet kunna taga en öfversikt af sin affärsställning. Men just för små, ja, de minsta hushåll är en dylik utgiftsbok af största nytta. Man tror knappt, hvad allt en sådan där liten bok lär och predikar, och huru den ibland är vår bäste vän och rådgifvare.