Lord Gurzons överhustal den 20 april har på sina håll något förhastat uppfattats som en formlig medlingsintervention och därför i Tyskland väckt överdrivna förhoppningar samt i Frankrike framkallat ett barskt ord av Poincaré, att Frankrike måste av Tyskland » utan personlig medling » vinna fullständig ersättning för lidna skador. I själva verket förekom i talet intet medlingsanbud, men väl en rad direkta vänskapliga råd till Tyskland och indirekta till Frankrike.218 DAGENS FRÅGOR Curzon utgick från att frågan kommit in i en återvändsgränd. Frankrike vidhöll sina ursprungliga krav och Tyskland sitt passiva motstånd. Någon måste taga första steget till förhandlingar, och Curzon sade sig anse, att Tyskland som gäldenär borde göra det — och ju förr, desto hellre. Emellertid tillade han, att tyska regeringens motvilja mot att nämna någon bestämd skadeståndssumma vore begriplig. Dess ekonomiska låge hade försämrats sedan i januari, då en viss summa ställdes i utsikt, och Frankrikes vidhållande av 1921 års krav med dess » höga och enligt somligas mening omöjliga summor » lockade ej till att nämna siffror, som genast skulle förkastas. Curzon tänkte sig därför möjligheten av » ett framsteg », om T} 7skland erbjöde sig att betala och få betalningen fixerad av » med denna plikt anförtrodda myndigheter » samt därutöver erbjöd » särskilda garantier för fortsatta inbetalningar ». England ämnade ej uppmuntra Tyskland att undandraga sig sina förpliktelser, men höll på, att de begränsades av dess prestationsförmåga. Vad Frankrikes trygghetskrav anginge, så vore England villigt att diskutera dithörande planer, men Curzon inskärpte, att sådana » ej kunna genomföras för priset av Tysklands sönderstyckande eller åstadkommande av ett blödande sår i hjärtat av Europa ». Problemet vore internationellt och krävde gemensam behandling; det kunde ej lösas genom isolerad överenskommelse mellan två makter eller någon liten grupp av makter. Lord Curzon sade sig ha märkt vissa » symptom på bägge sidorna » åtminstone till villighet att möta och överväga diskussionen av villkoren för framtida uppgörelse ». Dessa symptom ville brittiska regeringen » uppmuntra och utveckla », och han hoppades att snart nog den stund skulle komma, när Englands » inflytande och auktoritet » kunde inriktas på att sammanföra huvudparterna i tvisten för utarbetande av en plan för detta världsoch fredsproblems lösande i dess helhet.