Knapt hade budet återhemtat sig, så dök ur fjärdens vatten flottan upp. STÅLARM. Ar hertigen på flottan själf? OLOF KLAESSON. Han har landstigit med en här vid Helsingfors. Jag skyndar till vår krigshär att den föra mot honom ut. Farväl om ej vi råkas igen, tryck Johans hand på mina vägnar! (Olof Klaesson går) STÅLARM. Farväl, herr bisp, ni hör, jag måste skynda. (Stålarm går). Sjunde scenen. ERICUS ERICI (ordnande sina papper). Den, som i leken gått, får leken tåla, den, som har gripit svärd, med svärd förgås; Gud styre alt! Hvar var jag nu igen? (Han börjar skrifva). Slut på andra akten. TREDJE AKTEN. (Scenen är närmast murarne på slottet. Till vänster en kanonglugg, bredvid den en knekt med brinnande lunta. Till höger fram på scenen en tom kanonlavett). Första scenen. Daniel Hjort. En knekt. DANIEL HJORT. Nå, hvarför skjuter du ej? KNEKTEN. Dum jag vore, om jag ej väntade. Så ädel vara som krut har bättre mål än luft. DANIEL HJORT. Ja, visst! KNEKTEN. Ser ni den där galejan där. Den kommer alt närmare. Snart vänder stäfven till. Då, fyr! ej förr! Ni skall få se, hur masten, skall braka ner och rorman mista knoppen. DANIEL HJORT. Hvad har du då mot honom? KNEKTEN. Lustig fråga! Han är ju knekt som jag. DANIEL HJORT. Och därför skjuter du honom ner. KNEKTEN. Han gör så han med mig. DANIEL HJORT. Och hvarför? KNEKTEN. Hm! Därför att jag med honom gör just på samma sätt. DANIEL HJORT. Och varför? KNEKTEN. Fan vet hvarför! DANIEL HJORT. Nå vill du veta't, så vet jag hvarför. KNEKTEN. Jag också, för att ordern lyder: skjut! DANIEL HJORT.