Ty.jED ANLEDNING af en artikel i sista numret f " ' af Idun med rubrik: » Hvem bär skulden? » däri talas om det hårda straffet för barnamord » ett års straffarbete och två års mnfrejd » och hvarest i slutet förekommer följande passus: » Nej, bort med detta omänskliga straff ty detta vanfrejdsstraff är en skriande orätt », ber jag få erinra därom, att någon eanfrejdspåföljd vid barnamord icke förekommer (se strafflagen, kap. 14, §§ 22 och 46) samt att stmitminimwn för dylikt brott är två års straffarbete. Jag har ansett mig böra påpeka detta på samma gång jaar lifligt instämmer med den ärade författarinnan däri, att straffet för barnamord i vissa fall är oerhördt strängt; åtminstone borde i 22 § inflickas en bestämmelse, att straffet, då synnerligen förmildrande omständigheter förelåge, finge nedsättas till fängelse. • Med utmärkt högaktning H VRAII) SALOMON, EXTRA TJÄNSTEMAN VID STOCKHOLMS RÅDSTUFVURÄTT. TEATER OCH MUSIK. Violtvål 612 H VLIjNS |Liljekofn / aljedoit| de premiärens förlopp och den — att döma af generalrepetitionen — i det hela synnerligen anslående musiken kunna vi alltså ej uttala oss förrän i nästa nummer. Texten, af Ferdinand Lemaire, i god öfversättning af d:r Karl Valentin, grundar sig på den i bibliska Domarebokens 16:de kap. förekommande historien om den starke Simson, domaren öfver Juda, och den sköna filisteiska kvinnan Delila, som genom sina ränker bragte honom i händerna på filisteerna, hvilka utstungo hans ögon och läto honom arbeta i trampkvarnen, tills han en dag i Dagons afgudatempel bragte både dem och sig om lifvet genom att med sina återvunna jättekrafter störta templet öfver ända. Uppsättningen är alltigenom ny och synnerligen verkningsfull.