af de högsta speculativa och de högsta poetiska krafter. Detta i allmänhet om betydelsen af Stjernhjelms plats i Sveriges vitterhet, och således i häfderna om dess snille-odling. Det särskildare utmärkandet är nu vår nästa skyldighet. Närmaste förberedelser. Hvad var, för ett framträde sådant som Stjernhjelms, undangjordt eller förberedt? Om ofruktbarheten af Gustaf Vasas och hans söners tidehvarf hafva vi redan talat. Väl böra vi härvid ej förgäta det verk från denna tid, för hvilket äfven Vitterheten står i evärdlig förbindelse: den bekanta Bibelöfversättning, hvars upphofsmän, genom detta verk och andra, återställde svenska språkets egendomlighet, ja, räddade det ifrån att helt och hållet gå under såsom svenskt. Det var, då de båda bröderne Petri öfvertogo det, icke blott förtyskadt, utan fastmera fördanskadt till en grad, att föga återstod till fullbordad sammansmältning med Danskan. Man har det ögonskenligaste beviset derpå, när man ser, huru mödosamt Konungen sjelf, med all sin ovilja mot Danmark, med all sin egen nitälskan för svenska språkets rykt, och med all sin vältalighet på detta språk, arbetade att frigöra sig från de danska inverkningarna. Olai Petri ”Krönika” är, äfven i denna hänsyn, skrifven med mycken omsorg och stor förtjenst. Men icke för Vitterhetens, icke för Skönhetens skull gjordes dylika lofvärda bemödanden. De utgingo från patriotiska grunder; men dessa voro för det första religiösa, och för det andra politiska. De sednare bevekte Konungen på hans ålderdom, att jemväl i rim strida mot ”the Danske”. Denna stridskrift 12 har fosterlandskänslans värma och värde; men visserligen ej poesiens. Tidehvarfvet ägde ingen annan verklig poesi, än den gamla Folkvisans; hvilken då ännu, med föga minskad kraft, lefde qvar och fortsatte sig;