förlåter mej , lät ock se, at du inte afslår, om jag har en liten beg äran til! Mor GRETA, ( leende ). He he he! de här kararna! ger man dem bara en kyss; straxt vill dom ha en til. Nej nej ! nog af med en i sönder, nu s å l äng e! SVEN. Det v ar v äl något mer än en kyss jag ville ha. Mor GRETA. Nej, det blir inte u taf! Ingen ting i förtid! ( sakta ) J ag har aldrig sedt honom så dann. SVEN, ( sakta ). Hvad fan menar den g amla markattan? Lät se! ( högt ) Men har du hjerta at neka mej ; för alt hvad jag håller utaf dej? Mor GRETA. Åh, h af tålamod, min gosse lilla, tils bröllopet är förbi! ( sakta ) Hvad han är söt! Det är just svårt at neka honom något! ( högt ) Nå si h är en til då men inte mer, aldeles inte mer! ( vill kyssa honom igen ; men han drar sig undan ) Hva hva hva? SVEN. Får jag inte mer än det, så vill jag ingenting ha! Mor GRETA. Hvad är det du vill ha då? SVEN. Jo, jag skall resa i et ärende åt Herrn til Stockholm FRIMAN.