Från Maritta, som alltför ofta verkat oförstående, från Slappo som teoretiserat och tillrättavisat, från SPK som till sist dömt honom till splittrare. Det är du själv som pratat om honom som en " typ "! manar Sture. Jag hade bjudit hem henne på en fika innan vi for på semester. Den där jävla resolutionen som du kokade ihop med Forss ... Vilken förbannad dynga av fraser ... och meningslösa ... Ingen kommenterade Janolov. Vårdslöst slänger han upp den gamla bruna lumberjackan, inköpt i Uppsala den där enda hösten. Den lille undanglidande gestalten inne i brevbärarsalen om dagarna växte än mer och svepte in sig i den ena auktoritära mötesmanteln efter den andra. Ett par bruna slipers av en typ som han inte sett sen han var barn. Helt nära är däremot bilden av Håkan Berggren, som kommit upp på fötter och med lemmen dinglande och droppande mellan gylfens särade blixtlåsveck och ansiktet blänkande blod med ett vanvettets vrål vräker sig mot Jan. Då tyckte Jan att det var hans tur: Han segar sig upp och låser in sig i ett bås. Han tyckte att många av dem såg ut som komna direkt från något avsnitt ur en tysk propagandafilm om hitlerjugend. Eller hur? Hur fan har du stått ut på jobbet egentligen? Inget ovanligt eftersom tanterna plus några yngre var de enda som han öppet och direkt vågade trakassera. För tvåhundrafemti kronor utan skatt. Jan stelnar i uppmärksam pose, han studerar och begrundar. Den andre kommer konsekvent sist, från radhussidan, ibland får han inte ens utgöra en del av kön eftersom han ofta brukar dyka upp i samma veva som bussen skymtar i kurvans krön; det långa håret, morgonsällskapets klart längsta, fladdrar i vinden när han löper. När han tappar fotografiet i farten märker han inte hur det snabbt singlar ner under bordet och lägger sig till rätta på det nakna golvet bredvid en urklippt dödsannons. Eller så får man betala skatt för varje skratt, en spänn per flin, sa Alex och tittade sig runt, nervöst sökande efter uppskattning. Hur länge sen var det, få se, tolv år sa du ...? Och så skymning.