bo, som äro alle Hedningar. Om Staden Narsingapatan, och huru de brände up sin Förstes döda kropp. NArsingapatan är Hufvudstad uti Narsinga. Konungen i Gollunda har her en Förste, med hvilken alle Kristne, såsom Portugiser, Holloch Ängländare måste stadigt hålla en god vänskap, så framt de vilja der idka någon köpslagning. Denne staden har mest ler-hus, som utantil äro ombygde med rör. Inbyggarne äro allesammans Linväfvare, hvilke väfva det bästa bomulslärft, som någorstädes finnes i verden. Försten her i staden tedde mig en mycket stor välgerning, hvilket kan skönjas af det, som följer: Jag råkade, År 1654, at falla rätt illa ned i landsjukan på Ceylon, och som jag ej fant någon lekedom, som kunde hjelpa mig, for jag til Pelikatte, at der taga til mig någon renare luft. Her kom jag mig, igenom Guds hjelp, någorlunda före igen; eftersom denne härlige luften så värkade, at Flussen började flyta både genom näsa, öron och ögon. En Höfdinge bodde då på detta Slottet Pelikatte, vid namn Lorents Putt, hvilken var född uti Stiftet Bremen. Jag vistades mest i hans Hof, och stälte mig på det besta sättet in med hasn Söner, hvilke ej allenast tykte mycket om åtskilliga tungomål, utan ock musik. Således omgiks och roade jag dem hvar dag; emedan de gerna tolte mit omgänge. Den Gamle Neiko dog vid samma tid uti Narsingapatan, och Sonen, som skulle komma efter honom til Regeringen, böd den omtalte Landshöfdingen til sin Fader brand; Ty Hedningarne hålla för en stor vanheder, at jorda sina döda. Landsherren tog täckeliga up detta tilbod, så deföre, at han ville då stifta et nytt sämjoband med den Unga Neiko, som ock, at få åskåda den ståteliga branden. När jag märkte sådant, låg jag enträgit åt hos Landsherrens Söner, at de ville bedja