Det var som hade han talat h a r t eviga ord bara till mig. Hon satt tyst en stund, skuggande ögonen med handen, så suckade hon ' och begynte åter: » Ja, det var val att var Herre Iick makt med mig, val att jag inte fick sitta har ensam i stugan och försjunka i sjalfviskliet: Guds vägar äro ej våra vägar, det ar då en dagsens sanning, ty,hade icke högre karlek tvingat mig, så aldrig hade jag satt min fot inom den gamla fiidernegården för att taga vara pk min broder. Men nu måste det ske. - Herre Gud, hvad jag minns det val. Begge sönerna vor0 gifta och bodde med livar sitt Iiush %ll under samma tak. Barnen deras hade konimit i gral ocli de trängde in ined snyftningar och rop: ' Mamma, far .Karl taga ifrån mig mitt äpple '. Och så en annan isöst, soiii var mera försigkommen: ' Du får. inte äpplet, det har inte vuxit på era trän, jag skg hur du tog det under vår stora apel '. Min brorsons hustru gick bort till fönstret och tystade på dem. ' h i, det ar ett shdant kif ocli vasen på de barnungaine ', sade hon i trött ton. ' Ni må tro det a r icke roligt att bo tvii husliaill tillsamriians, icke roligt hvarken för små eller stora '. D e sista orden uttalade hon nästan hviskande; det föreföll mig soin hade någon suttit moltyst ocli lyssnat i riiminet nästintill. Håja, inte ditt iitan mitt. det var ju endast den gamla striden, som ska kampas sk länge världen står och manniskohjärtat grafver sig ner i jordens niull. Intet undrade jag på barnen inte. ' Jag. hör att hon vill tala vid gubben ', fortsatte kvinnan och macnen tillade smkslugt: ' Jag tycker faster skulle inte ha nigot otaldt med Iionom vidare '. Nar de så hörde att jag tänkte tri, hand om honom p i hans ålderdoiii, visste de först inte hvarken lirad de skulle saga eller tycka. ' Tror hon kanske.inte, att han liar det bra har? '