" Det var egentligen det jag ville tala med dig om. När min dotter anklagade mig för att vara en samvetslös egoist, och likaså min andra hustru. " Jag skulle nog ha svarat likadant. Som du till exempel. Det hade vi ju ingen aning om, ingen av oss. Och ibland är den ju god. Pappa satt insjunken i sin stora läderfåtölj, jag såg hans tyngda drag skymta ur dunklet, tidningen låg halvt hopvikt i hans knä. Hon avlägsnade sig från mig, i varje ögonblick, hon gick bort nånstans, jag vet inte vart. Inte stött dig tillräckligt, inte förstått tillräckligt, inte krävt tillräckligt. Och det var ju ett fel som kunde avhjälpas. För dig själv, för mig, för vår kärlek. " AnnaKarin kanske förstår lite bättre. " Hon svarade inte, och jag behövde inte ens titta på henne för att veta vad hon tänkte. " Det beror på hur man ser det. Men nu var det mamma som blev het. Och ensamheten klarar vi nog inte, nån av oss. Himlen såg man om man öppnade ett fönster och lutade sig ut. Den var inte helt lätt att tyda, det var så många ord som stod i vägen. " Det kanske är en idé. " Kanske du har rätt. Restaurangvägen, det är ingen dålig bana, mat ska folk alltid ha, vilka tider det än blir. ' Man kallar det ju inte regler, man kallar det lagar. Och det är så lite man kan göra själv, nästan ingenting. Det var som att vakna upp till en ny värld. Det var ett under att han höll så länge, måste ha haft en sällsynt stark fysik. Kanske hon igen la sig i nånting som hon inte hade med att göra. Vem skulle inte ha tänkt så. " Vilka idéer du har mamma. " Jag undrar var han dog. Man hade ju så mycket drömmar. Det var omöjligt att rubba henne ur det spåret. Det räcker med dom diskussioner vi har därhemma, utan att vi ska plåga familjen också med våra privata kontroverser. Du har väl läst om henne? " Hur skulle jag kunnat ana det. " Kan det inte vara som du inbillar dig. Nu var AnnaKarins uppfinningsförmåga slut, hon sydde på utan att riktigt se vad hon gjorde, det dunkade inne i bröstet så att hon hade svårt att andas, men det kunde mamma gudskelov inte höra.