Det hade redan ringt en tant hem till mamma och berättat att hon hade hittat lilla Mariannes anmärkningsbok i Kungsgatsbacken och man måste ju öppna den och titta efter om namnet stod i, ockockock det var inga vackra saker, glömt handarbetet tre gånger för sen ankomst pratat under lektionen, de barnen de barnen. Om vi hade avrättningar i Sverige skulle det nog komma många bilburna och lyfta upp sina små. Det säger man i juni, i september, i julkvällen och nu i den försagda lövsprickningen och alltid stämmer det. Skrattmåsen som vi födde upp från det han nästan var ägg med daggmask, falukorv och saffransbröd, och ändå blev han stor och stark och tillgiven och svarade på tilltal och kom till mina fötter och bugade och bugade när jag ropade hans namn. Då kom fyraåringen från landet och kräktes redan i trappan och fortsatte med det i tre dygn. Vad tycks om Fastighetsbolaget Bokassa, helsvart, Allmänna Sparbanken Bokassa, lyfter pengarna medan ni sover, mjukglassen Bokassa, smälter som smör, Veckotidningsförlaget Bokassa, utger i dagarna den nya tidningen Måndag, den med baksmälla ... jag har många andra goda förslag, men måste nog kila nu innan jag blir indragen i ditt städraseri och snärjd i självplastande blommor. Valle, maken, hade drömmen om villan eller åtminstone radhuset. Jag såg en, säger den ena flickan, han var så liten som en dvärg och han pratade med en som säkert var två meter lång. Vi är Britta och jag och först åker vi åt fel håll, och inte förrän vid Slussen upptäcker vi det och får gå tvärs över perrongen och åka tillbaka. Borta är sammet och parfymer. Varsågod och välj. Kanske har de flera vänner än barnen i staden? Men flickorna är vackra. Det har aldrig varit någon lätt konst att vara barn. Du finge gärna binda för mina ögon. Man kan inte snurra tummarna jämt. Ofta fula. De spinner in oss. Jag skulle ju vara med, han litade på mig. En anakronism.