Själv hade han icke haft något allvarligare förhållande. Han hade kysst flickor naturligtvis, men ingen av kontrahenterna hade tagit kyssarna på allvar, och nu stod han inför det mystiska problemet av en liten flicka, som tog kyssarna på allvar! Detta var något att tänka på. Men ovan som han var vid alla slags tankespekulationer, hade han, innan han somnade den aftonen, kommit till den tröstande slutsatsen, som blivit ett av axiomen i hans liv. ”Det reder sig nog!” Det ringde på dörren. Helena kom in i rummet, het i ansiktet och med glänsande ögon. David hjälpte henne litet tafatt av med kappan och stod länge och fumlade, innan han fick upp den på kroken vid dörren. Kyssar voro ej något, som så att säga ingingo i deras umgängessätt. Helena hade en dunkel föreställning om, att det ej var rätt att kyssas, då giftermålet var så osäkert, och han fogade sig därefter. Men mot slutet av varje möte drogos de magnetiskt till varandra, och ingen av dem ville erkänna, att det var detta förlösande ögonblick de båda väntat på, att det legat hemligt lurande under varje ord och varje rörelse. Helena stod kvar mitt på golvet och såg sig omkring. Det smaklösa rummet gjorde henne nedstämd. Porträtt av Mayta i olika baletter prydde väggen ovanför soffan, och hon betraktade dem litet osäkert. En plötslig tanke på, hur Mayta skulle taga sig ut hemma i deras salong; denna flicka med de korta kjolarna och ett minimum av kläder och med svärtade ögonbryn, skrämde henne. Hon hade aldrig tänkt på, att om hon gifte sig med David Hencke, måste hon även gifta sig med hans familj. David bad henne blygt att sätta sig i soffan. De voro som två barn borta på bjudning. Hon knäppte ihop händerna och såg på skrivbordet, vilket var fyllt av bläckplumpar. Den blå vårskymningen smög sig in genom fönstret och lägrade sig som damm över bord och stolar. Helena tänkte på, att när hon gått genom Humlegården, hade hon sett svällande knoppar på träden, och det hade varit en doft av vår i luften. David tände icke lampan. Hennes ansikte lyste vitt emot honom i skymningen. Det gick lättare att tala, när det ej var så ljust.