Egentligen har man litet s ' vhrt att först %, hvarför författarinnan gjort denna hetblodiga och nervösa varelse, sprudlande af lif och skönhetslängtan, till svenska ty » sannsagan » består väl egentligen i den historiska ramen och ej i den inflätade romanen - shvida det icke är for att gifva en psykologisk förklaring till att hon, i följd af motsatsernas attraktion, s % helt lian bedhras af den armeniska don Juan, Nikita d ' brtemieff; hvilken dock för läsaren aldrig blir något annat iin en uppstyltad teaterfigur med ihhligs deklamationsnunlmer och studerade gester. Hela boken bjuder för resten på en underlig blandning af stark och p&amp;tnglig realism och ett visst deklamatoriskt klingklang. Det ofta öfverliigsna siitt, livarpi det historiska stoffet i all sin brutala henukhet 3r anvaadt, och de episkt storslagna scener, soin har och hvar komma till-synes, vittna om författarinnan af rang, ej mindre iin de af österländsk glöd färgade naturstamningarna. Det ar skada, att miinniskoskildringen ej p % lAngt nar fyller samma matt. Det a.r som om f ö r t först vore i sitt esse med den historiska eller den. geografiska verklighetens fasta mark under fötterna, nar fantasien skall forma människotyper, sviker (zllt emellardt förmligan: Det hjälper ej, att hon låter sin exotiske hjalte brinna inne i petroleumkonungens hus och ligga » förvandlad till aska under svartnade ruiner, en skugga bland skuggor, men vacker annus. Läsaren har son1 en förnimmelse a£ att han skall resa sig upp, s % fort ridån g %tt ned, och l %ta hela teaterskruden falla inne i klädlogen. SAdana figurer som denna g % inte i nittonhundratalets människor. Boken innehhller för öfrigt en annan: hjalte, en ljushårig, sveklös svensk, som slutligen räddar sin landsmaninna både från armeniern och henne sjalf. Tack vare honom slutar det hela lyckligare $,n man kunnat hoppas, det blir andtligen vindstilla efter stormen, och de skyhöga viigorna lagga sig. F. E.