2) Mot mjäll anbefalles grundliga tvättningar med såpsprit, som ingnides i hårbottnen så att den löddrar sig riktigt och allt mjäll upprifves. Sköljes väl med litet ättika i första sköljvattnet. Se för Öfrigt utförligare svaret på frågan n:r 1 Idun för den 9 juli. — Finkam irriterar hårbottnen för mycket. Borstning däremot välgörande med en god, ej för hård borste. Krus­ ning med för het tång skadar hå­ ret och gör det glanslöst. Iakt­ Han tystnade några ögonblick, men frå­ gade snart: — Hör du att klockan ringer, Douve. — Nej, far. — Jo, den ringer, envisades han. Johan­ nes Serdams klocka. Det är silfver i mal­ men. De sista orden hördes knappt och när Douve lutade sig ned till honom, lefde han inte mera. Douve satt kvar med sin döde faders hand i sin. Elden på härden mattades, bara emel­ lanåt sprakade det bland bränderna och en fladdrande låga sköt upp, mörkret kom helt stilla, men på den djupblå himlen ofvan om lyret stod en stor ensam stjärna. Det var då som Wilhelm Serdam knacka­ de på dörren och trädde in, fastän ingen svarade. • Douve rörde sig inte från stolen, han hade tänkt på fjärran ting, han tyckte, att den dödes tankar smögo sig in i hans bröst, all­ varsamma, heliga iankar. Wilhelms röst nådde honom ur halfmörkref, men den störde infe hans ro. — Förlappad har du gjort mig, Douve. Jag har blifvit till skam för min fader och mina syskon för din skull. Hvarför förledd« du mig att söka den förtrollade lustgården? — Ångrar du, att du varit där, frågade Douve. Wilhelm tvekade, hans öron voro ännufulla af syskonens gäckande speord och fa­ derns maningar, ord om fördömelse och straff, men det lilla rosenbladet, som han gömt vid sitt hjärta, hviskade till honom atf säga sanningen. — Ån grar du dig, upprepade Douve. Och nu kom Wilhelms svar: — Nej.