Den 11te var Söndag. Vi gingo till vår Frälsares Kirke för att höra Grundtvig, men kommo först, sedan predikan var börjad. Den utfördes utan papper, och med värma. Min ovana vid språket gjorde att jag ej alltid kunde följa med. Hvad jag förstod var godt. – I Danska kyrkorna brinna två stora vaxljus under gudstjensten. Karlar och qvinfolk sitta om hvarandra i bänkarna. Mässan för altaret, ej sång, utan ett djupt, otydligt mumlande, behagade mig platt icke; i synnerhet som den omvexlade med ett högt disharmoniskt skrik af ett par dussin nära altaret placerade chorgossar, hvarvid Cantorn först satte truten i vädret och skrek af alla krafter och de öfrige följde. – Att läktarne för honoratiores äro inrättade ungefär såsom loger vid en theater och med gardiner före, stötte våra ögon. Det var Nattvardsgång. Den föreföll mig mindre högtidlig än i Sverige. – Klädedrägten är väl en bi-omständighet; – men den svarta drägten, särdeles qvinnfolkens, vid sådana tillfällen hos oss, gör emellertid ett vackert intryck. Här går man till Herrans bord, så brokig, tyckes det, som till Dansboden.