Från och med Israels pro' feter, dar exempelvis Micha i fjärrsyn varsnar hur " de skola göra sina svärd till plogbillar och sina spjut till liaru och hur " var och en skall sitta under sitt vintra och sitt fikonatra utan fruktanu, till och med många av mansklighetens stora tänkare, lyckligtvis alltför många för att kunna ordagrant ätergiva deras ord eller ens namna deras namn. Det har icke häller saknats försök att på förbudsvag åstadkomma åtminstone något lugn. Det mest genomgripande av dessa var det högre katolska prästerskapets strävan att lagga band på fejder genom införandet av Gudsfreden. Från torsdags kväll till måndags morgon, under de dagar då Kristus dog, vilade i graven och stod upp igen fick vid äventyr av bannlysning icke fejdas, och stilleståndsperioderna utsträcktes sedermera till hela torsdagarna och till tiden från onsdagen före pHsk till måndagen efter Trefaldighetssöndagen. Standigt fridlysta vor0 kyrkor, kloster och kyrkogårdar samt Atskilliga kategorier av medborgare. Det var pli 1000-talet rörelsen började, den fortsatte genom halvtannat sekel och stadfästes särskilt 1 179 på det tredje lateranska kjrrkomötet. Det var del3 de arbetande, dels de svagare kategorierna av medborgare, som skyddades genom P a x Dei, .och aven på den världsliga lagstiftningens område kom man snart till den slutsatsen, att såväl vissa medborgare som vissa samhallsområden måste vara absolut fridlysta. Till dessa torde Birger Jarls lagar på 1200-talet om hemfrid, kvinnofrid och tingsfrid höra. Ar 1657 t. ex. under ett av Carl X:s krig med Danmark trädde bönderna tillhopa pk ömse sidor om gränsen i vissa härader. av Småland och Blekinge. Deras kyrkoherdar voro deras ordförande, och de kommo överens om att trots strider mellan länderna skulle de hålla ' fred och. grannsam ja. Men för att återgli till den kronologiska ordningen, så hade före 1657 åtskilliga försök från konungsligt håll gjorts att skapa lugnare tillstånd, och man måste tro att viljan varit god, aven om senare tiders förhållanden och världens oförbätterliga ondska vållat, att krigsjammer och elände fortfarande råda och alltjimt råda.