För det andra, och det är det vik­ tigaste skälet, för sina och våra barns skull. Om hon blir mer intresserad af att segla kommer det pojkame till g odo — hon håller dem ej tillbaka från sjön, utan uppmuntrar dem att segla så mycket som möjligt. Och det bör ju icke finnas mer än en mening där­ om att sjön, lifvet på sjön och i skärgården är det bästa uppfostringsmedel som finns för pojkar. Ombord få de lära sig disciplin och ordning, de måste vara rappa och påpassliga i vändningen, de få uppöfva sin tanke­ förmåga och lära sig hastigt bedöma en mängd saker och växlande situationer och att handla därefter. Härtill kommer ju, att det är så hälsosamt — sol och friska vindar, och det finns inget damm här ute. Om det alltså bara vore för att våra pojkar därige­ nom finge komma litet mer på sjön, så skulle vi ta kvinnan själf med litet oftare. — Ja, och så är def en sak till, s ade vår vän båtägaren. — Hvad då? — Jo, ma n slipper diska, när hon är med. Det är du, John, so m är i tur, var så god. Del är en hel hög, som står där framme i skan­ sen. Vi andra gå och lägga oss. Hade du haft din lilla hustru med nu, så hade du sluppit def jobbet. John suckade och gick för öfver. ERIK PALLIN. Från scenen oeh estraden. Allting går för högtryck: konsten att förtjäna pengar och att förstöra dem, konsten att köra bil och konsten att roa sig. Och hvad konsten att skrifva teaterstycken beträffar består den icke längre i att ha talang att skildra män­ niskor, utan i förmågan att hopa orimlighet på orimlighet, spränga alla förnuftets former och jaga en rad af vansinne besatta marionetter öf­ ver tiljan. — De f grasserar f. n. någonting på Vasateafern, som går under det älskliga namnet " Lilla Tuitenuitan " och inför hvars aura åtmin­ stone en del af premiärpubliken höll på att skratta sig fill farmvred. Andra visade symptom till börjande koller och äro nu internerade på landet. Hvilket öde som väntar de agerande skådespelarne kan ännu icke afgöras, men di­ rektionen får nog bestå dem en liten asyl hvad def lider.