Huru skall iagh mijn saak anslå, At iagh nu medh migh bliffua må. Then en gångh ond rådh begynner, Han gör sigh sielff stort bekymmer. När iagh war skickat til Gothlandh , Medh macht aff Söffri ng Norbys hand Thet tagha, i förstonne rätt Iagh migh stäl te på alla sätt, Strax effter til Söffring migh gaff Giorde al t effter h ans behagh. Drogh man in och bl eff hans f adder Drack migh wäl druck in och ladder. Så låha all Sommaren om Tyck F iij Tyckte migh wara een stoor mon. När iagh til Calmar åter heem Igen kom medh skam, war ey seen Migh här bekräff ta medh all macht, Medh Bönderne s trax giöra pach t, Som i agh i fö rläning h adhe Vthaff Her Gös taff , och sadhe The wore migh giffne egna, Så begynte the migh f ägna. Nu seer iagh thet inth et gälla, Therföre då wil i agh f älla Min bogh på een annor koosa, Fast ähn alla th et ey roosa. Medh hustru och barn fortdragha Åht Tyskland, och medh migh tagha Guld, sölff, peningar och smycke, Hwadh iagh har all godhe stycke. Så migh sädh an huru thet k an, Iagh weet thet taar någorstädz l an. The iagh här på slåtet har satt Förra ähn the sigh giffua fatt, För weet iagh the f rån sigh stö tha Herr Gös taff medh lodh, kru th mötha. H. Göst. M. Lars Cancellarius'. Actus IV. Scena 4. Her Cantzler migh til hiertat går, Thet myckla fålcket såsom får Iagh H. Göstaff