Vid barndop (som merändels ske i kyrkan) bör “bäragumman“ stöta först barnets hufvud och sedan dess fötter mot kyrkdörren, så får det inga “kyrk-knappar“ (liksom kistknapparne ett slags bölder, förorsakade deraf, att modern under sitt hafvande tillstånd vid uteller ingåendet i kyrkan kommit att röra vid någon spik i kyrkdörren). Glömmer eller tappar bäragumman något, blir barnet glömskt; läser hon sakta efter bönerna, får barnet godt minne; låter hon någon gå eller rida sig förbi, blir barnet i framtiden undertryckt; hon måste gå lätt, så blir barnet qvickt och vigt; bära det högt, så blir det ej blygt, o. s. v. Skriker barnet under döpelse-akten, får det god sångröst; döpes flickebarn i samma vatten, hvari en gosse förut blifvit döpt, får det skägg om hakan och blir karlavulet. Innan bäragumman lemnar ifrån sig barnet, bör hon äta; det får då godt om mat. Barnet bör sofva hos modern i kristningskläderna, så blir det gudfruktigt. Vid lindan bör vara fästadt silfver eller stål, på det att barnet ej af trollen må bortbytas, samt äfven en brödbit, hvilken sedan gifves åt en hund; denne får då alla de sjukdomar, som kunnat vara egnade åt barnet. Vid kyrktagning skall modern rökas med linne samt en eldbrand kastas framför henne, öfver hvilken hon bör stiga, att ingen må förgöra henne. Stiger hon öfver kyrktröskeln med högra foten först, föder hon nästa gång en gosse; men sätter hon den venstra före, blir det en flicka. Visar hon sig ha brådtom hem från kyrkan, kommer hon snart åter på samma väg.