Sorlet tystnade, svordomar och okrädinsord fijrötummades, gräl och slagsmål iipphörde, d&amp; hon risade sig. som utan misstro och fruktan, fylld endast af kärlek och deltagande gick frBn den eun till den andra, talande ord af tröst och hopp, smekande de små barnen, tröstande de arma mödrarna, hrilka nu kanske för första g h g e i i efter många år a£ förhii.rdelse och känslolöshet - kande sina ögon fyllas af t h a r, sina hjiirtan biifva af anger och langtaii efter upprättelse. För första gangen sedan de kominit inom fiingelsets obarmhärtiga mura.1- erforo de ii11 sin förundran, att det annu fanns nigon, som iilskade dem, led med dem och hoppades p&amp; deras biittring. Elizabeths första tanke b ar att ïudda barnen för att genom dem kanske sedan lzunna rädda mödrarna. Hon tillsporde ilarför dessa senare, om de ingenting ville göra för sina barn, om det ej skulle glädja dem, ifall dessa kunde f&amp; någon undervisning och handledning inom fangelset. Detta var att träffa den ritta punkten i dessa olyckligas hjärtan. Under t5ra.r af tacksamhet tbdo de henne göra allt hvad hon kunde till barnens räddning. Sjiilfva ville de underkasta sig allt hvad hon fordrade af dem, ifall de d a m e d kunde underliittu hennes arbete. Xrs F r y vände sig då till fiingelsets myiidigheter och anhull att få inrätta en skola för barnen och de yngre kvinnorna inom fiingelset. E j under att man hiipnade öfrer denna begiirm. Hvem kunde tanka sig en fredlig skola loland dessa förvildade brottslingar, som man knappast med våld kunde f&amp; bukt pi! Xyndjgheterna skakade på hufvudet &amp; t detta fantastiska förslag; men de ville - s8 .viilmenadt försök och uppläto en obegagnad cell till skollokal. Skolan sattes i gång och det svAra uppfostringsarbetet begynte under ledning af mrs Fry och n8gra kvälrerslzor.