Han gäckades icke heller i denna sin förmodan, ty inom kort sade kyrkoherden: – Lars på Hultet. – Skjut ned den skurken! Hans farhåga visade sig äfven vara väl grundad; ty redan natten efter fastlagssöndagen satte sig konung Augusts trupper i rörelse för att öfverrumpla Riga och deras förehafvande borde väl skyddas af det rådande mörkret. När de båda bröderna ridit, kände Elsa sig mera ensam och öfvergifven än förut och de båda krigarne voro tysta och dystra, där de sutto i sina sadlar. – Prat! Kap. Den lilla varelsen aflägsnade sig ej på hela dagen från spiseln utan vaktade den lika troget som fågeln sitt näste, fick jag veta. – Hvad du har med det att göra? Gå inte och häng hufvudet, utan – friskt mod min gosse! Hvar han kom, mötte han vänner. – Jo-jo-men! – Dit ämnar sig just Sivard. – Gud vare pris! Inom kort började farleden att blifva trängre och färden blef därigenom svårare, alldenstund isflaken där voro sammanpackade mellan de stora vassbunkarne, hvilka här bildade liksom små öar. – Sorgen blandades dock ännu med hoppet, hvilket inom kort skulle sjunka i blod och i mörker – vid Pultava. Han eggade upp sig själf. – Om förlåtelse, Ers majestät, sade kuriren. Konungen vaknade af svedan och frågade med otålighet, hvarför Weisse använde en så oläglig tid att förbinda honom. Flavio: – En upprorsmakerska kanske? Men vi tågade oförtöfvadt på, kastade undan eller förgjorde alla fiender vi mötte och närmade oss allt mer och mer den plats, hvarest konungen i sina skrifvelser med kurirerna till Lewenhaupt hade bestämt, att han skulle invänta trossen. En blomma på fältet, en knappast utsprucken blomma. Apotekare Wolimhaus söner blefvo adlade, den ene till Gyllenborg, den andre till Lejonstedt. Skulle jag bli hemma under den sotade åsen, då mitt fädernesland blir bekrigadt! Uppbördsmännen måste aflägga ed till den svenska kronan. Du känner inte min grymma smärta. Den är väl inte rå och sårande; ty då vilja vi inte höra den.