EL - Hänger det ihop med åldern, tror nes sätt inger aktning i alla fall, det visar hur viktig du ändå var för henne. du. Med de olika generationerna, rättare LO Hur gick det egentligen för er, förresten? sagt. Är de här tjugoåringarna mera Kom inte vänskapen en smula i kläm? kritiska än vi var - ändå mera, för inte M - Ånej. Hon fann sig tillrätta så små- fattades det kritik hos oss. Eller har ningom, hur vet jag inte riktigt. Ett par man mera känsla för stil numera, persaker fick hon ändra på härinne - märsonlighetens stil ä r ögat mera ömtå- ker du inte det? Den där tavlan ä r flytligt för sådant än förr? Har personligtad, och mattan under skrivbordet, den het och omgivning närmat sig varandra mera? Så att de unga har svårare att fick j a g helt enkelt lov att ta bort. - Det gjorde du! förstå åtskillnaden, inte tål den helt en J a g tyckt? själv inte om den. Men kelt, vägrar att acceptera den. Eller var det hade j a g dittills satt mig över. Nå- det vi, som var mer generösa, mera ödgon hade gett mig den, den var varm mjuka inför tillgivenhetens faktum? Vad under fötterna på vintern. - Hm. Ingenting. vet du. Gerda var Men det var kanske det, när jag var tvungen att reagera så, därför att hon var tjugo - j a g tror nästan det. Viss! lät Gerda. Kanske hade hon förhållit sig så, j a g henne hållas, hon var så rar mitt upp just så, även om hon varit född tjugo år i alltihop. Men - det ä r något kuriöst tidigare. i det hela i alla fall - tycker du inte det S. J. H. också? Jag undrar .. D - hon såg litet inåtvänt bekymrad och fundersam ut. Den fyrtioåriga stod vid bordet och serverade téet. - Hur ä r det, Gerda? Du ser inte nöjd ut. Tycker du inte om rummet? Flickan svarade inte. Nästan motvilligt, beslagtagen av sina funderingar, kom hon fram till bordet, tog en kopp, drack teet, utan att ägna kakor och vetebullar någon vidare uppmärksamhet. Väninnan betraktade henne, förbryllad. Vad var det? Trivdes Gerda inte härinne? Det vore ledsamt.