“ Om så är, att du har något att fordra af mig, så vänd dig till min slottsfogde, mäster Svan, så får du din rätt. “ Jag vet väl hur högt eders nåde står öfver mig, en simpel sjöman, men ändå står jag nu här för att utmana eder på duell “ Åtföljd af några trogna vänner, af hvilka historien särskildt nämner den tappre och frispråkige tyske öfversten Paul Würtz och den tänkande och försigtige Lorentz von der Linde, begaf han sig till sitt hertigdöme, der han under vexlande äfventyr tillbragte tre år, sysselsättande sig förnämligast med jordbruk och trädgårdsskötsel samt lyckliga försök till folkets höjande ur det lägervall, hvari det småningom råkat under omständigheternas tvång. “ Tio buteljer, hvarken mer eller mindre, och efter en så ansträngande inventering fann jag billigt att fröjda mitt hjerta med en, så att nu är det bara nio qvar. “ “ Det var bra att du kom, Paul, “ sade fursten vänligt, “ ty här höll jag på att alldeles förlora mig i kärleksgriller. “ Ja, hvarför icke? “ gentog Eva med okonstlad uppriktighet. Slutligen såg han dock upp, och då han fann att Eva var inne steg han genast upp från stolen och skyndade emot henne. Slutligen blef jungfru Anna Karlson – hon kallades så i anledning af sin på fädernet kungliga börd – bekant med en dansk sjöfarare vid namn Erik Göransson Könnigh, som lyckades vinna hennes hjerta och hand och sedan förde henne som brud till Danmark, der en underbar slump fogade så, att Könnighs hus var just detsamma, der Annas fader, Karl Gustaf, haft sitt högqvarter under kriget med danskarne, och efter det han gjort det i häfderna så ryktbara tåget öfver Bält. Din hand vill du icke skänka en make; du vill sitta fri på Sveriges sköna tron, och men, “ återtog han och slog sig för pannan, “ jag glömmer ju dig, min ros, skönare än den högättade jungfru, jag förut sett. “ Som vi veta står tidens klot aldrig stilla, och så kom den i svenska historien märkliga dag då drottning Kristina afsade sig regentskapet till förmån för sin frände, prins Karl Gustaf.