Jag kommer ihåg henne från en middag som vi båda var bjudna på, jag fäste mig då vid hennes allvarliga stora ögon. Kanske hade mycket blivit enklare om ljuset omkring mig varit i dämpad ton, i grått. Man kunde ju tappa kontrollen. Efter timmar kom jag så till ändstationen och då var det riktigt mörkt, ska jag säga Dig. Det var en mardröm. Tomten var tydligen inkarnationen av skogens mystik med ljud och underliga figurer som man tyckte sig skymta bakom trädstammarna vid skymningsdags. Låtsasfarmor tog en korg att plocka kantareller i och man fick gå igenom hela skogen, sönderriven av elaka grankvistar, hoppa över diken, passera en å med språngbräda som var alldeles hal, för att komma fram till " vårt " kantarellställe. Tabletter för hjärtat, magen och huvudet. Små mjuka kullar sköna att ta på. Vi undrar viskande med ett välvilligt leende hur hon kan vara så säker på att hon kan leda våra tankar på rätt spår. Kanske hade någon av dem dragit sitt svärd för att rädda en aristokrat från döden och blivit adlad därefter. Så kom jag till en stor gård med hästar och kor och hundar och barn. Skog så långt ögat når på båda sidor om landsvägen. För detta är ett ställe för den borttappade själens hemkomst, isolerad från verkligheten. Det är som våra lemmar är avskurna från aktiv rörelse. Plötsligt reste sig den inbjudne konstnären upp, lite ostadig, men ändå förtroendeingivande. Ful och trött, jag hade ingenting att vinna, däremot att förlora, det var jag säker på. Någon hade ändå berättat på skolan att " de " gjorde det bara för pengarna och det hade ingenting med kärlek att göra. Mamma var verkligen en driven scenmänniska som kunde manipulera rektorer och överhet var helst hon kom i kontakt med dem och jag fick finna mig i spelets regler. Under tiden går livet sin gilla gång innanför och utanför slottet. I synnerhet fadern. De bodde hos henne, de åt där och de hade sina vänner där, som paratiserande tog upp hennes lilla privata utrymme för eget skapande. Blodiga överflöd. Alla order som skulle verkställas av mig kom från henne. En gång hade jag violklänningen och svarta hatten på och fötterna hade jag stuckit in i ett par remsandaler där jag låtit vira remmarna flera varv långt upp på benen, för att hålla skorna på plats.