gAr man litet högre upp i ntveckliugwxien, triiffar man iiercelliga organismer, d&amp; ej längre hvarje cell fiillgör alla lifsfunktionor utan en arbetsfördelning intriider - liksom nagra celler taga p h i n lott matsmältningen, andra iitsöndringeil o. s. V., blir det afven vissa celler, som öfvertaga fortplantningon. Vi kanna dem redan från de fanerogama blommorna. för att det skall alstras nya frön, äro, som vi minnas, ståndare och pistiller. I st8ndarnrs knappar alstras frömjöl. I pistillens nedre del, det s. k. friiktiimnet, finnes ett eller flere fröiimaen, och i hvart och ett af dessa en Y. k. aggcell. Dot Zi; r denna som ar afsedd att viixa ut till det vaxtaiiine, som vi finna inuti hvarje frö. Nen den kan ej göra detta, om den ej först £ %r förena sig med ett frömjölskorn. Detta tillgar s;, att frömjölet antingen af vinden eller genom insekter öfverföres till pistillens öfver~ta del, miirket. Darifrh vaxer det ned som en lang, fin tråd, tränger in i fröämnet, och dess spets förenar sig med äggcellen. Ooli nu börjar denna att dela sig och vtixa. Den upptager niring fran den öfriga växten och diir anliiggas olika organ, rot, stam och blad. D % äggcellen smält samman med frömjiilskornet, säger inan, att den %r befruktad, och denna befruktning iir sbledes villkoret för att ett frö skall kunna bildas. Bnser man det lämpligt, redogör man hiir närmare för celldelningen och kromosomernas förhållande diirvict, talar om hur deras antal i aggcellert och frömjölscellen endast ar Iialften mot hvad det är i organismens öfriga celler, hvarför dessa förra p&amp; satt och vis iiro attl betrakta endast som helfceller.