Då Fraser och Express på morgonen den 9 augusti afrest till det ställe högre upp vid floden, der deras last var upplagd, voro äfven Vega och Lena segelklara. Jag lät likväl fartygen dröja ytterligare ett dygn i Dicksons hamn för att lemna löjtnant Bove tillfälle att afsluta dess kartläggning och för att möjligen få en ortbestämning på detta vigtiga ställe. Till följd af en ständigt molnhöljd himmel fick jag dock lika litet nu tillfälle dertill som under 1875 års resa, hvilket kan tjena till bevis på, hurudan väderleken sommartiden är vid denna plats, der Jenisejs varma vatten utgjutes i Ishafvet. Vega och Lena lättade således först den 10 augusti på morgonen ankar för att fortsätta färden. Kursen stäldes till de vestligaste af de öar, som gamla kartor förlägga utanför Pjäsinas mynningsvik och benämna Kammenni Ostrowa (Sten-öarna), ett namn som tyckes angifva, att de till sin naturbeskaffenhet öfverensstämma med de steniga öarna kring Dicksons hamn. Himlen var molnhöljd, luftens temperatur ända till +10,4°C., vattnet i början +10°, sedan +8°, dess salthalt vid hafsytan obetydlig. Ingen is syntes under dagens lopp. Gynnad af en frisk bris från sydost kunde Vega derför med fullt utspända segel anträda sin färd. Smärre klippöar, hvilka icke finnas utsatta på sjökortet, erinrade oss dock snart om kartornas otillförlitlighet. Detta, jemte disig luft, nödgade kapten Palander att framsegla med stor försigtighet, under skarp utkik och ständig lodning. Varmt väder och isfritt haf gynnade äfven den följande dagens färd. Men dimman blef nu så tät, att Vega redan på morgonen måste lägga bi vid en af de många små öar, som vi fortfarande mötte på vår väg.