Positivt fynd Det är ett vanligt fenomen då en part i ett långvarigt förhållande drabbas av demenssjukdom. Min egen erfarenhet efter flera års arbete med en minnesmottagning på ett länssjukhus är att det mycket sällan förekommer hos icke-dementa. Allteftersom sjukdomen progredierar har den sjuke allt svårare att delta i en konversation, och om det finns en äkta hälft som » vill hjälpa till « blir konsekvensen med tiden ofta den situation som Rickard Fuchs beskriver. Fenomenet är välbekant bland läkare som intresserar sig för minnesstörningar och har fått en annan beteckning än den Rickard Fuchs föreslår - Head turning sign. Så, när man på sin mottagning möter buktalardockan skall man notera fenomenet och se det som ett symtom på en allvarlig sjukdom, och innan man förpassar den anhöriga till väntrummet ställa den fråga som alltid skall ingå i anamnesen då man möter äldre på sin mottagning: » Hur är det med minnet? « Richard Fuchs skriver i Läkartidningen 35 / 01 om en typ av patientanhöriga som är välbekant för de flesta kolleger som möter äldre patienter - den anhöriga som ofta ganska elegant och inarbetat svarar på frågor som ställs till den egentliga patienten, som oftast är helt med på att samtalet förs på detta sätt. Fenomenet är så vanligt att man ofta registrerar det som ett positivt fynd vid en demensutredning.