Hvarje parlament, som samtyckt till denna handling, skall vara skyldigt till hög-förräderi och eo ipso upplöst (sera coupable de félonie et dissous de dröit). Medborgarnes konstitutionella och nationella plikt skall vara att störta denna regering och ersätta den med en lojal regering, som, på samma gång den betryggar skyddandet af det nationella oberoendet, erbjuder utlandet att antingen förekomma eller hejda fientligheterna genom ett skiljedomsutslag. &gt; Dylika utbrott af en låt oss säga älskvärd optimism i uppfattningen af tillvaron äro ej sällsynta och öka i viss mån njutbarheten af den forne lyceiprofessorns och illosofidocentens fast otroligt vidtsväfvande utläggning, denna symfoni på femton timmar », som en elak kritiker, general Cherfils, i Le Gorrespondant för den 10 juni kallar den. Men den har också andra drag, som på allvar äro ägnade att väcka sympati. Det gäller ej blott framställningens vältalighet och den äkta ton af personlig öfvert} ^gelse, som genomgår den. Man är också fullkomligt befriad från de antimilitaristiska utgjutelser, som i vårt land höra till den socialistiska katekesen, och författarens kritik af Frankrikes bestående militära förhållanden gäller blott dess otillräckliga demokratism, planlösheten och uraktlåtenheten att tillgodogöra sig reserverna — det sistnämnda en fråga att begrunda på närmare håll för både » partivänner » och andra. Åt både krigiskt mod och krigsvetenskap ger denne amatör på militära studier sitt öppna erkännande — att » organisation och ledning af mänskliga krafter inför och uti kriget sätta i rörelse andens och karaktärens högsta egenskaper », skulle väl en svensk socialist knappast våga offentligen förfäkta — och ej blott i revolutionskrigen utan t. o. m. i Turennes fälttåg ser han ett &gt;vackert drama af franska tankar och fransk vilja, som alltid kommer hans hjärta att klappa »