– Hva ’? – Sofver du, främling? Länge dröjde det, innan någon af dessa båda lyckliga menniskor förmådde yttra ett ord. Hon yttrade: – Spö skulle en sådan idiot ha. Hans ansigte strålade af öfverjordisk förklaring, och han utbredde bägge armarna. Vi måste kväsa till den högfärdsblåsan Stina. Nu ändtligen fortsatte Stina Blomgren i sin mors och impressarions sällskap sin afbrutna turné genom Förenta staternas större städer, öfver allt skördande samma odelade bifall som dittills. Aldrig hade han förr sett henne sådan. Torparen, som trots sin vrede nu insåg, att han här ingenting förmådde uträtta med våld, började nu i stället af alla krafter ropa på hjälp. – Ja, men ser mamma, det finns ingen landväg hem till Sverige. Men näpsa måste jag det öfvermodiga stycket, och det grundligt ändå. – Ja, jag tror visst, att jag som hastigast såg det, svarade Krabbe och försökte se lugn och obesvärad ut. Ä ’ det I, mor, som ä ’ ute så här i otte? Och torparen rynkade ögonbrynen. Denna vår vägran att göra gemensam sak med dem, förbittrade de andra, korteligen, de strejkade, och när vi inte ville ansluta oss till dem, beskyllde de oss hos direktören för stöld. Utan långa funderingar tog hon derför tvärt af och kvistade i väg till Lisa i Hagen. – Tog det eld i hennes kläder? Några gissade att det var kungliga personer, andra åter menade, att de, som öste ut pengar på sådant sätt, måste ha stulit dem. Detta lika plötsliga som oväntade återseende framkallade hos modern en våldsam sinnesrörelse. Ingen tänkte på att sätta efter och infånga de flyende. Redan under färden voro de båda damerna vid godt lynne och mycket språksamma, och ännu mera otvungen vardt konversationen efter framkomsten. Om intet oförutsedt hinder mellankommer, anländer hon hit om tre dagar, alltså om fredag, och redan samma afton kunna vi komma i tillfälle att beundra hennes härliga stämma från vår förnämsta scen. Gud, hvad Elin då skulle rasa!