Uppdraget med alla de farhågor och obehag, som låg lik en dunst omkring det, dök åter upp i hans medvetande. Han betraktade i smyg Sanna och blev ännu mera obehaglig till mods då han såg hennes glänsande, nästan extatiskt uppspärrade ögon riktade mot sig. Men den lilla handen som lekte med hans under duken hade en förunderligt lugnande och styrkande inverkan. Han sa sig trotsigt att ingenting i världen skulle förmå honom att utföra detta uppdrag och i denna fullständigt falska förvissning började han livligt och utförligt beskriva Tracbac och hans omgivning. Alla lyssnade med största intresse – inte minst fader Längsäll som hade hjärtans roligt åt Benbés första fruktlösa finter och försök att komma i kontakt med den store mannen. Vidare berättade han, hur han till sist blivit mottagen som en kär släkting, omhuldats som en sådan och mått som en prins i en bagarbod. Munterheten steg och blev alltmer otvungen. Gubben Axelssons uppträdande som en annan gammal Wadköpingsvålnad där borta i fjärran land både rörde och roade – han var ju en gammal bekant liksom farmorsmöbeln och mycket annat. Korteligen – clownen, denna orosfågel, verkade åtminstone någon timme som det behagligaste, oskyldigaste samtalsämne vid denna glada familjemiddag. Och när du vänt tillbaka, sporde Längsäll, kommer du då att åter uppsöka honom? Naturligtvis! Självfallet! utbrast Benbé ivrigt. Det förstår väl morbror att jag som blivande journalist kommer att odla den remarkabla bekantskapen så intensivt den bara odlas kan. Dessutom är det ju Tracbac som på ett för resten mycket frikostigt sätt bekostar hela den här resan både fram och tillbaka. Plötsligt hickade han till av skrämsel och släppte den lilla handen under bordet. Om nu Längsäll frågade: Varför bekostade han resan? I vad syfte? Har du kanske något uppdrag i Sverige för hans räkning? – Vad skulle han svara? Skrämseln visade sig sakna grund. Längsäll gjorde inga frågor, han skrattade blott helt fryntligt och sa: Det kan jag väl tänka mig, att han var frikostig. En sån där mångmillionär sticker väl inte till sina släktingar ett par tre tusenlappar som jag och de andra bondkaninerna hemma i Sweden –