Det hade kommit en nervös oro öfver de fordom s i milda dragen, en spejande, sökande blick i de förr s&amp; lugna och klara ögonen. Men nej! Bort, du grumlande och vanställda bild! Låt mig minnas dig, iilskade gamla, sådan, som jag forst sAg dig, med blidhetens och skalkaktighetens skimrande ljus öfver dina vissnade drag, med blicken strålande af dennafrid, denna gliidje, som var s&amp; lifsvarm och oöfvervinnerlig, derför att den hade sin rot i ett rent och &amp; &amp; ande hjiirta! B-a, Stella Kleve. Alice Bramdt. En kvinnoprofii. H. tbsterlings for1 ag, IIelsingborg 1888. Helena Nyblom. Kvinnoöden, Noveller. P. A. Norstedt &amp; SBner, Stockholm 1888. ' Vlirxter slemmigt upp ur gyttjan skjuta, giftförtyngda kalkar sömnigt luts, gula neckrosknoppar dutvet sanka sig mot mörka, jattestora blad. Sjukligt sken utöfver dammen faller " I dessa rader ur ett af Wirséns yppersta stycken torde ligga e n symbolik, som afser en viss grupp inom samtidens vitterhet. Stella Kleve hör dit. Var f6rtriffliga indignationsliteratur sill hon icke vetta af. Red. dansenu, som p&amp; sitt sätt hyllar principen l ' art pour l ' art. Kulturmänniskans kraf p&amp; en verkligt europeisk literatur har omsider uppfylts hvad vilja vi mer? nAlice Brandtn ar naturligtvis en bok, egnad att skamma bort. sin publik. Sjiblfva ' handlingenu mB lemnas Asido; den a r lika litet det vasentliga i denna bok som hos flertalet af dess legio syskon - Gud battre dem! - inom den nu fruktansvtlrdt odlade skizzoch novellgenren. Boken vill i stallet sii minutiöst-analyserande som möjligt skildra ett fragment (naturligtvis!) af en kvinnas lefnad inpi hennes första aktenskapsir.