Çâr i röken, som förblindar, sträfvar jag på nytt med litet grönt till en blek bukett åt våren, fast jag knappast vet om det är lönt. Kindstugatan firar lifvet med .buteljer, skrål ocb bandklavér ocb en låt på positivet på en gård i närmaste kvarter. Brända tomten blef mitt öde. Ingen källas klara flöde rinner vid min rot ocb svalka ger. Illustratör: Ingeborg Uddén. IDUNS jULNUMMER 10 A YAIH BRODER (X, I&lt; " / tAT) oACarih ÀixjhÀhÀijk ET GER EN EGENDOMLIG och bister känsla af vilsekommenhef, när man, med bilden af den sedan ire år i krig förbrinnande civilise­ rade världen framför sig, påminner sig hur fredstan­ ken i s jälfva verket icke är någonting annat än kristendomens, den civiliserade världens trosläras, stora program. Det sitora pr ogram­ mets — " frid på jorden " — framgång har allfså varit så ytterligt ringa, att man väl förstår den engelske tänkaren B e r n h a r d Shaw, då han ironiskt påpekar hur det var Barrabas, som på allmän begäran släpptes lös en viss fredag för snart 2,000 år sedan, och då han undrar om det, sedan nu Bar­ rabas fått regera oss all denna tid, kanske icke kunde vara skäl att börja försöka ett Kristi regemente i stället ... Och likväl h ar under de gångna snart 2,000 åren fredsianken i inskränkt mening, såsom vår tid fatfar den — an ii-krig, pacifism — icke saknat pion i är er. Kyrkomötet i Clermont 1105 be stämde exempelvis, att kvinnorjord­ brukare och herdar med sina hjordar skulle få åtnjuta ständig fred. Det var ett första försök till undantagslagstiftning i riktning att skapa något af " de civilas rättigheter ", såsom benämningen sedan blifvit gängse. Ätt skapa en " europeisk jämnvikt " hägrade återigen redan vid s lutandet af Westphaliska freden. Där stipuleras nämligen, att alla fredsaktens undertecknare äro skyldiga hålla alla dess stycken.