öfwer för min skul. Och min lila hundh bran vp brede wed migh. Och sedan iag kom vt, lop iag i den stora rädhhågan, som iag war vti, så at iag inte kune besina migh, vtan sate mig i trägården vnder et kulfalit stort äpleträdh. Och för löfz skul kunde ingen se mig. Och iag kröp så diupt ner vti gräset. Der sat iag och såg på, huru thet bran så lustigt, och tordes inte fram, för än thet war alt wäl bestält och nerbrunit. Och blef der et sådant bekÿmer om mig, när de sakna mig, at min här far lät leta i hela lägret efter migh. Och gik han mädh, som drog mig vr elden, och lete efter migh mera än någen af the andra. Och i häpenhet kunde han inte påmina sig, at han har hulpit mig vt. Mente di ala, at iag förbränt, for än iag siälf kom framkrÿpandes vndan trä, iag har gömt mig wnder. Och ala wore glada, at iag lefde. Halp så gud mig däna gången, som han altidh giort hafwer af sina stora godhhet emot mig. Och blefwe wi än då sedan 14 dagar i lägret och låge i tält. Män thet war rät hiärteligh kalt. Män seda kongen i danemark kom och gorde sit lägre emot wårt och the begÿnte til at spela så starkt mädh stÿkena på hwar anan i lägran, efter de låge så när i hop och skuto, så kulerna trila in i tälte til oss, och efter min stÿfmor skule liga i barsängh, sände min här far hene til landzkrona. Den 6 säptämer kome wi til lanskrona. De 14 fik min stÿfmor en liten dåter. Och lefde hon inte längre än 7 dagar. Mädan wi låg i landzkrona, sloges wåra och de danska ala dagar. Och sändez dagelig fångar til landzkrona af de danska. Och kunde wi stå på walen i landzkrona och grant se röken af stÿkeskåten, som skede i bäge lägran. Och sade di vnder tiden, at de danska låge emelan oss o wår arme och at de danska wile gå til landzkrona och taga thet in. Har thet warit sant, så hafva wi ståt oss i håkan. Män 3 weker efter mikelsmäsa kom min här far mädh armen och skule gå ner åt ängleholm.