Vi finner den bl a i många länder med ett kolonialt förflutet, där det gamla kolonialspråket används exempelvis inom utbildningssystemet, medan folkflertalets modersmål är ett annat språk. I ett Sverige där svenskan är huvudspråket måste alla också kunna lära sig så mycket svenska att man kan hävda sig i skolan, på arbetsmarknaden m m och göra sin röst hörd i samhällsdebatten. Vi skulle då kunna hamna i en situation där engelskan blev språket för offentligheten (skola, arbetsliv, administration m m), medan svenskan blev språket för hemmabruk och det informella vardagsumgänget. Ingen kan förneka att engelskan fått en allt mer framskjuten position i dagens Sverige. Våra gamla minoriteter har emellertid fått en starkare ställning, bl a genom att fem språk (finska, jiddisch, meänkieli, romani chib och samiska) erkänts som nationella minoritetsspråk och delvis fått vissa rättigheter när det gäller offentligt bruk. Detta innebär att engelskan inte skall få tränga undan svenskan helt från våra universitet och högskolor. Alla de som arbetar med medicinsk forskning, utbildning osv har därför det grundläggande ansvaret för svenskan som medicinskt språk. De ökande kraven pekar på behovet av en språkpolitik Kommittén föreslår olika åtgärder på området, t ex ökade resurser till myndighetsspråkvården och större möjlighet för språkvården att följa utvecklingen av datorernas språkstödsprogram. Exempelvis gör IT-utvecklingen att allt fler både skriver och läser text med hjälp av datorer. Det bekymmersamma är i stället att man i olika sammanhang slutar att använda svenska och övergår till att verka huvudsakligen på engelska. Skall vi uppnå detta krävs målmedvetet pedagogiskt utvecklingsarbete inriktat mot att förbättra såväl den svenska som den engelska språkkompetensen hos studenterna. Vore det inte bättre, och framför allt enklare, att gå över helt till engelska, som ju är den internationella vetenskapens språk? En rad förslag, som främst rör utbildningssystemet, presenteras för att detta tredje språkmål skall kunna nås. Det är också viktigt att driva arbetet med ett enkelt och begripligt myndighetsspråk vidare. Inte heller skall målet om svenskan som det samhällsbärande språket ses som uttryck för en vilja att motverka våra minoritetsoch invandrarspråk. Slutligen behöver vi kunna främmande språk.