Nöjd med de galvaniska fenomenerna, tog nu läkaren till knifven och satte spetsen af den i hjertgropen. Jag kände ett förskräckligt söndersargande af huden; en konvulsivisk rysning blef följden deraf, och ett rop af förskräckelse uppstod i salen. Dödens isskorpa hade brustit; min dödssömn var slutad. All möjlig omsorg användes till mitt vederfående, och efter en timmas förlopp återkom jag till mina sinnens bruk.“ Bemärkelsedagar. Blifver himmelen den 1 Januari röd om morgonen, det bådar sorg i landet, krig eller stort oväder. Gifver man ut pengar, då får man dryga utgifter och många ledsamheter under året. På många ställen i landsbygden står julbordet qvar till den 13 Januari eller Tjugondedagen, då det afdukas, men den förnämsta kakan eller s. k. Julkusen gömmes till såningstiden. I den qvarliggande julhalmen dansas julen ut, hvarefter den utbäres och förvaras till “mången god ting“. Allmogen förmenar, att om det blåser på S:t Blasii (eller “Blosi“) dag, den 3 Februari, så kommer mycken blåst att inträffa under året. En vidskepelse, som dock nu till största delen blifvit utplånad, är, att man ej på denna dag bör begagna något, som går rundt omkring, t. ex. en spinnrock, en qvarn o. s. v., på det att kreaturen ej måtte få “kringgången“, ett slags sjukdom, hvarunder djuret svänger sig rundt omkring, tills det störtar. Förr i verlden var man ock angelägen att på denna dag icke låta något lefvande komma ut i fria luften, utan att vara svedt med ett jul-, nyårseller trettondedagsljus. Om den 22 Februari anmärker gamla bondepraktikan: ”Om thet frys S:t Pädars natt, Tha må tu vänte ther efter brådt At thet skal frysa väl hårdelig I trettio nätter säger bonden tig.” Den 24 Februari, ännu der och hvar kallad “Löpårsmessan“, har den bemärkelsen, bland andra, att den bock, hvars horn nu “löpa“ ut, kommer att arta sig godt.