uppreser sig midt ibland modern torftighet. Det gamla har häfdat sin anborna kraft och motstått seklernas påtryckning, det nya har deremot icke förstått sig sjelf, utan antagit ömkliga former och för ett tynande lif. Stadens handel är dock icke så alldeles obetydlig, men hvarenda köpman är ryss, eller hvad ännu vida vidrigare är, en russifierad finne. "Ser du någonstädes ett gladt anlete?" Ingalunda. Med skygga, misstrogna blickar stiga de nedslagna bönderna hela befolkningen vidtomkring Kexholm består af s.k. donationseller frälsebönder in i salubodarne. De utbjuda sin uppsamlade videbark åt handlanden; underbjudas, prejas, men erhålla dock till slut sin liqvid i varor. Kontanta pengar förekomma mera sällan vid denna handel, som i förbigående nämndt alldeles icke är obetydlig. Staden Kexholm allena utför af denna vara öfver hufvud taget årligen för ungefär 200-300,000 riksdaler till Petersburg, der den användes vid garfverierna. Ryskt mjöl utgör det förnämsta bytesmedlet. Der kommer ett slags herreman åkande i flygande fart och vid ljudet af en väldig "Waldai-klocka". Hans trespann den ryska "troikan" stannar ångande utanför en salubod. Det är förvaltaren från något af de stora frälsegodsen i trakten. De omkringstående bönderna blotta ödmjukt sina hufvuden det är ju en af deras värsta busar som de skåda framför sig en påminnelse för oss om det feodala ok som hvilar öfver hela denna landsträcka. Och språket i den goda staden sedan! Ryskan och en förskämd finska öfverväga hos mängden af invånare; svenska hör man sällan och alltid rysligt rådbråkad. "Jag kom utaf landet med min kappa ifrån siden." Det egentliga salongsspråket är ett slags hemsk tyska. Bröderna Grimm skulle säkerligen ha stått alldeles handfallna inför massan af dessa underliga ljud, finska och ryska ord mod tysk ändelse och böjning etc. etc., som här strömma emot en. Kexholm har dock sina minnen, ehuru dessa icke äro af det glada slaget. Det gamla slottet begagnades nämligen såsom ett slags