Den fattige: Men se, hvad för en usel fröjd! Hur kan dig pengar göra nöjd? Du visst olycklig är. Du plågas utaf kvinnolag Som plågar dig båd' natt och dag Det gör dig stort besvär. Men däremot har jag stor ro Uti mitt bo, uti mitt bo Sådant jag just älskar. Den rike: Nej, kvinnolagen bryr mig ej Ty ger hon ja, så ger jag nej Jag gör hvad helst jag vill. Fast hon är rik är jag dock man Som henne artigt tukta kan Till dess hon tiger still. Ty slår hon klöfver, slår jag spar I alla dar, i alla dar. Sådant jag just älskar. Den fattige: Så har du nöje för att slåss Och göra allt som passar tross Ack, ack, ett slafveri! Din tid bortnöts med sådant tvång Han blifver utan tvifvel lång Du est olyckelig. Men däremot har jag stor ro Uti mitt lugna bo. När dina rätter sättas fram Så har du bara spe och skam Och dricker vattnet klart. Den rike: (Versen är borta) Den fattige: Låt vara du har te, kaffe! Så har du dock en hustru led Som du bör skämmas för. Dum, halt, en djäfvel, döf och dum Ett troll, ett nöt, afskrap och skum Som stor förtret dig gör. Men den som rask och färdig är Har jag kär, har jag kär. Den vill just jag älska. Den rike: När fattigdomen trycker dig Och barnahopen ökar sig Och skriker i hvar vrå. Hvem söker du väl hjälp utaf Då du af armod är en slaf Och blir sen gammal, grå? Tro visst skönheten sviker dig Visserlig, visserlig Sådant du just älskar. Den fattige: Har jag dock intet mera kvar För all min möda och besvär Har jag en trogen vän. Som uti nöden tröstar mig Och uti sorgen ger gladt lif Hon än är alltid den. Som med sin uppsyn gläder mig Visserlig, visserlig Sådan just jag älskar. Den rike: Såvida dygden följer på Så har du rätt kan jag förstå Du seger vunnit har. För dig har himlen allt ospart Men mina pengar tryter snart Sen har jag trollet kvar. Lef därför nöjd med tycket ditt Hädet mitt, hädet mitt Jag älska vill detsamma.