– Då var hon väl ond på mig, för att jag inte lät henne få af de där smulorna? Hon märkte den öppna byrålådan och såg genast, att sedlarne voro borta, dessa sedlar, som skulle blifva Thorstens arf en gång, ifall han komme tillbaka någonsin. – De kunna komma. Kanske kunna vi åka därifrån, om det lyckas bra. – Hur så? Så snart de hunnit upp på trappan, höll han för dem ett litet tal, hvilket visserligen icke hördes ända till de längst bort stående arbetarne, men som dock af de närmast varande väl uppfattades. Thorsten, undrade på, om det icke då blefve bäst, för honom att stanna kvar hemma, fastän han icke lyckats förvärfva så mycket, som han en gång drömt om. – Du har väl revolvern med dig? Hustrun gaf honom en menande blick, och han tystnade. Gör som du vill, skaffa mig den hjälp jag behöfver, och sedan får du så gärna för mig stanna här och rota i jorden. – Jag trodde Ni skulle vara för svag att höra det, men nu synes Ni stark nog. – Ni en gatsopare! Han ville icke åka med oss, ty han skulle in på sitt kontor efter några saker, som han behöfde. Han tyckte sig hafva mycken möda med att samla upp en del af dem, under det Berrymont hjälpte honom och Gertie med ett vackert leende stod och såg på deras ifriga arbete. – Alldeles riktigt. Hon vände på hufvudet, och då hon såg mig, sprang hon upp, och liksom hade hon blifvit rädd för mig. Att som första klassens passegerare resa öfver Atlanten på en större ångare är icke så svårt. – Hvad är det i asken då, far? – Om Ni så önskar, så vore det mycket bättre, ty där kunde han få särskild vård. – Gud välsigne dig barn. Han räckte henne sin hand och ledde henne sakta fram på den mossiga stigen. Hvad som som återstod gjorde jag i ordning under natten, och då min far ställt en droska till Helenes förfogande tidigt på morgonen, redan innan det blef dager, passade det bra för mig att följa med på samma gång. Att hon liknade hans förlorade son, det måste han ju märka, och kanske var denna likhet orsaken till hans intresse.