Retoriken är nämligen en tradition som sträcker sig från det klassiska Grekland, och som via hellenismen och romarna förts vidare till medeltidens skolastiker, och nådde en sista blomstring i de tider vi brukar kalla för renässans och barock. Att ett visst maktförhållande upprätthålls mellan publik och artist innebär inte att frågan löses en gång för alla; redan i det klassiska Athen pågick sålunda en kamp mellan ' scen och salong '. In 1974, the Government took great care to explain that the purpose of policy would not be tfo administer culture (understood as a whole way of life). Enligt Simon kunde en organisations egentliga mål därför sägas vara de begränsningar som definierade centrala aktörsroller. (1987) Die Fragmente %ur Dialektik der Stoiker. 0 Numer kan retorik däremot sägas bli intressant, eftersom vi är mer osäkra på mojKgheten att i någon mer väsentlig mening säga att det finns ett ' samhälle '; se t.ex. Kari Pakwien, ' An application of conceptual history to itself: From method to theory in Reinhart Kosefleck ' s Begriffsgesckichté, s 39-70 i Finnish Yearbook of Political Thought * vol.1, Publications of Social and Political Sciences and Philosophy, University of JyväskyB. Statens Offentliga Utredningar. Det mest välkända resultatet av denna begreppsliga utveckling är kanske den ' kamp ' som efter enandet, år 1871, sades försiggå mellan Bismarcks tyska kultur och den bayerska katolicismen. Tübingen. Jfr. Paul J. DiMaggio, ' Can culture survive t he marketplace ', sid.65- 92 i DiMaggio, Nonprofit Enterprise in the Arts: Studies in Mission and Constraint Oxford University Press 1986. New Haven och London 1997. Se även, om affären i allmänhet, Michel Winock, Le siècle des intellectuels. 6 Om det dionysiska och det apolloniska som en transhistoriskt topos, se Nietzsche, 1871.