Det var nämligen icke endast juden, som hade lystnad efter pengar och guldets frestande sken. Gamle sillstrypare Vårdman hade hos sin son inplantat en respekt för penningen och penningens värde, som avsatt ett salt och fränt spad kring Sams själ, så att den snart simmade glatt frustande omkring däri. Han älskade sitt yrke, som fadern älskat sitt, där han suttit nedgrävd bland kassaböcker i bodkammarn. Men sonen höll sig aldrig stilla. Han rusade omkring från sjukhus till sjukhus, hälsad med glädje och lättnad av alla kvinnorna, som väntade på honom. Han grämde sig, då han gick miste om en patient, som hans far grämt sig, när en god kund gjort konkurs. Hans erfarenhet av kvinnor var rikare än faderns, och han tyckte om dem alla, därför att de på visst sätt underhöllo honom, skaffade pengar till hans portmonnä och ständigt fullt upp med arbete. De båda vännerna gingo ett par slag framför Barnens Väl. Solen lyste från en klar himmel. Då de vände ibland, sågo de kopparn skimra från den snett emot liggande kyrkans tak. — Många här klaga över att kyrkklockan slår så hårt. Den håller dem vakna om nätterna. De tro visst att jag är ett slags klockarfar, som kan gå upp och stanna visarna, sade Vårdman och blinkade mot solen. — Ja, man skall kunna hjälpa allt, svarade Levin energiskt. Man skall vara familjefar, själasörjare, klockare, barnmorska och ledamot av barnavårdsnämnden. Man skall förstå sig på att bilägga gräl mellan makarna, vara ett slags advokat alltså, och veta att agera rådgivare i alla livets frågor. Ibland tror jag sannerligen att man borde vara kvinna också för att rätt kunna uppfatta de älskliga varelsernas rikt skiftande känsloliv. Det är inte heller utan att jag känner mig som fruntimmer ibland, då jag en hel natt hypnotiserats av en barnsängskvinnas bönfallande ögon. — Ser du? inföll Sam. Yrket har sina risker. Jag tycker du blivit litet väl feminin i din klädsel på sista tiden. Och Vårdman betraktade med en min av löje vännens spensliga gestalt iförd en svängd rock efter sista modet. — Äh, håll mun! sade Jacob pojkaktigt. Min skräddare väntar sedan länge på betalningen. — Min också!