Ett nät av förvaltningstjänstemän omsluter hela hans verksamhet och ger honom direktiv för vad han skall så, köpa eller sälja. Man kan knappast tänka sig större kontrast än mellan den germanska arvegården och det tredje rikets. För Möser låg, i enlighet med hela hans germanska rättsuppfattning, rättens ursprung hos den enskilde. Denne och ej överheten var närmast att i ord och handling hävda sin rätt. Nävrätten, sådan den utbildats på germansk grund och tillämpades inom området av hävdvunnen ordning, karakteriserade därför Möser såsom » ein Kunstwerk des höchsten Stils » och som ramen för folkets försvar samt utbildning till känsla av sin ära och kraft, » Oberoende av den vid ord och former bundna domaren skulle varje människa hävda sin rätt genom egen kraft » samt blott med frivillig hjälp från andra. Och därigenom skulle bonden tryggas mot godtyckliga övergrepp från ämbetsmännen. Samma självständiga ställning gentemot överheten skulle för övrigt varje medborgare intaga i frågor rörande det allmänna; förtroende till regeringen, ej blind lydnad, måste vara statens grund. Envar borde med egen blick » die Blendungen durchschauen können, welche ein despotischer Ratgeber zum Nachteil seiner und der deutschen Freiheit oft nur mit mässigen Kräften wagt ». Denna rent germanska idé kan naturligen ej praktiseras i någon modern stat. Upplysningstidens rationalistiska uppfattning av rättsväsendet såsom ett medel för stat och folk i den krassa nyttans tjänst tillgodoser måhända bättre det praktiska livets krav. Den tidsrörelse som för Europa uppställde enhetliga rättsoch kultur-normer och soin i sista hand bidrog att förena Tyskland även politiskt, kunde ej väja för en så subtil uppfattning av rättens grund och väsen, låt vara att Möser i många avseenden såg psykologiskt djupare och sannare än tidens nyttighetsivrare. I en tid, då de nationella idealen visat sig segerrikare än någonsin, har det sitt intresse att iakttaga den förändrade inställningen till Mösers ideal. Ändamålsenligheten har varit den nya nationalismens ledtråd, ej tradition eller personlig känsla av rättens bindande kraft, och disciplin har varit medlet, ej det germanska fria samtycket till rätten.