Enkedrottningen (sätter silfvertalricken på bordet, skjuter ländstolen från spiseln, stiger upp och går med afmätta steg till en hörnsoffa, der hon sätter sig, mycket rak och med händerna i korss): «Hvad höga öfverheten gör eller låter, derom, min kära Maria Ljung, är det icke undersåten tillständigt att tänka, ännu mindre tala, så vida icke nådiga frågor framställas till besvarande Nu må hon gå och höra efter om löparen återkommit från friherrinnan Manderström, som jag låtit befalla till mitt sällskap i afton. » Hon var då omgifven af sina begge yngsta barn, Sophie och mig. Gustaf böjer derefter, alldeles felfritt, det uppgifna ordet. «Då Ers Maj:t redan bevisat mig så mycken nåd, – svarade Olthoff, öfverraskad – understod jag mig icke att falla Ers Maj:t besvärlig med min enträgenhet; och jag vågade ej hoppas, att Ers Maj:t skulle täckas draga sig till minnes en så ringa person som jag och min angelägenhet. » d: «Nej, men » «Derpå skall jag besinna mig, » svarade konungen torrt och lät grefve Ugglas taga afträde. Höghet denna gången kunnat spara sitt besök. » Jag «får endast den äran tillkännagifva att stora salen vid «Eken där redan är beställd för Oss genom Stalen, som «i dag är värd, på det E. Judiska befolkningen i Carlskrona anmälte i de undergifnaste ordalag sin önskan att få, på sitt vis, uttrycka sitt lifliga deltagande i landets allmänna fröjd. Samtalet afstadnade; de samtalande lyssnade uppmärksamt. Nu kom ordningen till statssekreteraren Rosenblad att få audiens. Af alla de förändringar, som förmyndareregeringen under första glädjeruset öfver sin tillvaro åstadkommit i Gustaf III:s förfoganden, qvarstodo, efter ett par års förlopp, endast sådana, som voro tjenliga att förringa den framlidne konungens, af hans broder och dennes gunstling, med okufvad hätskhet, hatade minne. – «Det kan ej annat vara än sannt; ty han är «närmast den äldsta graden, eller högsta i andliga «saker. » Boheman: «Frimurerisaker, min sötaste gumma!