Genom direkta förbindelser med inocli utlandets förnämsta fabrikanter kan jag erbjuda i ofvaooämda artiklar bättre och billigare än någon an/ genom naii och torde en livar genom besök i mina lokaler eller reqvisition af profver och varor lätt blifva öfver1 i i i. tygad om fördelen att hos mig fylla sina behof af dessa artiklar. Viktor Rydberg och 80-talet s ungdom. Åren skola flyta som förr och alltjämt spegla nya bilder. E n ungdomssyn skall stå kvar i min sjal: villan på den lilla kullen mellan Djiwsholms susande trädkronor. Och jag skall minnas tvenne rum, där siaren gick och stod, och jag ser, nar jag någonsin vill, framför mig däruppe den adla, något tunga gestalten, den svarta pannluggen, karakteristiskt kastad At sidan, och de forskande goda ögonen öfver stora ögongropar. Kring denna syn skall nu vara förgängelsens vemod. J a g såg den en gång i höstlig solglans: alla trad därute, kanske redan gulnade, lyste upp i aftonens sista bjärta förklaring. Krona vid krona, stod i brand, men man varsnade afven den döda aftonskuggan falla därute öfver Värtans sjö. Och flammorna lyste in i rummet på honom, som stod dar. Jag har sett Ekeliden i andra dagrar an denna, men den stiger helst upp nu. Det råder i våra förestallningars förbindelser, liksom i våra drömmar, en underlig böjelse för symbolik, och därför star den döde skalden för mig i denna höstbilds gloria. Han, hvars dikt rymner växlingens, hansvinnandets, förgängelsens vemod, hans manad blir så mycket hellre för minnet den vackra, kyligt blå, gulnande september, hans egen dödsmånad, då sommaren blossar upp till en bjärt och fantastisk solnedgångssyn. Förgängelsen sjunger sin gamla visa. Allt blir en skenbild i vår hjärna, ständigt blott flyttad längre tillbaka, och bilderna blekna, gråna, och ett mörknande fjärran gapar bakom dem. Men som aflagsna alptoppar. glöda, fast allt omkring ligger i natt, så lysa somliga syner genom år och glömska. De lysa öfver det, som vår sjal har egnast och bast, ty därmed höra de samman.