Djupare in i ekhultet, där träden stodo tätt och sammanslöto sina kronor över hällar och klipprämnor, höllo ugglor till och plägade fram emot natten komma skogsbrynet närmare och där uppstämma sina dystra läten. Den, som bestjäl kungen eller allmogen, hänger han. Han var färdig att skratta, vilket han ansåg som en retelse från djävulen, och färdig att slå gesällen på munnen som uppsåtlig gyckelmakare, vilket han var benägen att anse som en ingivelse från himmelen. Det tecken, vari han kunnat vinna, var de betungades tecken. Han tog ett steg tillbaka. Doktor Svante vände sig från honom, led vid det korta samtalet. Det är ju möjligt, att vi uppleva segern, men också möjligt, att den dröjer i hundra, två hundra, många hundra år. Jag har till och med gjort en nidvisa om min vördade mäster Gudmund. - Nu är jag nöjd och prisar Gud, som lät Virgilius tänka de ädla tankarne. - Det är för mycket sagt. Han känner vägen ända fram, jag blott ett stycke in i ödemarken. Pax sit regno Suetie. Men gå hit för att gräla med honom ville jag icke. - Nej, och jag kommer aldrig att läsa något av den mannen, men citatet är riktigt, ty jag har det ur tillförlitlig källaav samme lärde författare, som framhåller, att samtlige kyrkofäderna förkunnat de eviga helvetesstraffen. Han tömde den i spiselbrasan. Nu är det för sent. - Helt visst hos Gud. Stararne komma tidigt, Margit; jag tror, att vi snart ha dem här. Jag förmodar, att slaget bräckte hennes ryggrad, ty hon måste dragas ut vid grimman steg för steg, och hon uppgav för varje steg jämmerskrän, som jag aldrig i mitt liv skall glömma. Det var i Jönköping en allmän tro, att den Gumundssonska tomten sedan århundraden tillbaka beboddes av nissar, som drogo välmåga till huset Denna tro delades av folket på stället. Hästtravet kom närmare. Sa uppbrott. Dörren öppnades häftigt, och magister Laurentius Gudmundi sreg in, varm och svettig. - Nå ja, om du så vill. Veniant modo tempora julta, Cum spem Deus impleat omnem.