Till sådane tilthal och clagemåhl swarede förscre/ne Lodwick, att han war ingen mördere, hade och icke begååt thei dråp aff någet berådt mood vtan oförtenckt vtaf een bitter brådh harm, ther till han wäl hade godh skäl och orsach, vti thett att han vm aftonen seent, när han vti mörkret kom heem till sitt, fan han hans szon medh sin hustru vdi sin sängh, ther han medh henne hade bedriffmt skam och blygd till hans echteskapz förkrenchning, hwilcket icke allenest på then tidh skedt war vtan ofte tilförende alt ifrå Michelmeße näst förgången allt in till thenne tÿd, såsom han fattigh sÿndere sielf hade bekent vti sitt sÿste och hustron icke heller in för rätten ther till neke kunde vtan före gaff, att hennes sinne war förwillet af honum, tÿ hon aldrig war förre fallin vti then last. Men att han skulle hafwe förwaant hans szon ifrå honum heem till sin, sade han neÿ, vtan att hans son hade förgifmt, att han war förskutten ifrån sin föräldrer, så att the icke kunde lÿde honum, och war för then skuld på thett flitigest vtaf honum begärendes, att han wilde lähne honum huß vpå någre dager, hwilcket han wälwilligen giorde, jnthei förmodendes vtaf honum thenne mißgerningh igen för sin gode wilie. Wille för then skuld förtröste sich till Gud och all rätt, att honum thenne handell icke må blifwe rechnet til noget lÿffz straf, vtan att then, som så oferskempdt hafwer wågat och ther utöfwer förtappat sitt lÿf, skal ligge ogiller /o. ñententia. Endå att thett war vtaf oftebemälte Lodwik ille giordt och syntes wall ware liffstraff wärdt, att han samme drengh dräpet hade vti sin ägen hemwist, ther han honum hade een tidh långh vppeholdit ifrå hans faders och moders huß, bewÿstes doch, att han war sine föräldrar ett föghe lÿdachtigt barn och förtenskuld ringe vtaf them achtett, så att thed dråp på honum wart skeet kunde icke förthenskuld någet blifwe j rätten skerpdt, vtan befanns, att samma Lodwik hade thett bedreffmt vtaf een hastigh bråd wrede [och] skäligh harm, efter såsom man thei vtaf hans swar, så och then dödes i sitt ÿterste och hustrones här för rätten bekennelse, nogsampt kunde förnimme. Therföre kunde man icke medh laghen fälle honum till mord1 eller fulkombligit wilie dråp, vtan then, som