» Mest af allt prisar jag dock att hafva fått en sådan hustru, » utbrister han, » och min högsta återstående önskan för detta lifvet, äfven den tyvärr själfvisk, är att icke öfverlefva henne. » Därför har ock i alla de svenska hem, där Louis D e Geers » Minnen » i dessa dagar funnit intresserade läsare, Caroline D e Geers namn blifvit vördadt och kärt, och särskildt har det naturligen uppbyggt svenska kvinnor, makor och mödrar, att lyssna till den utmärkte mannens vittnesbörd: hvad jag har varit, har i mycket varit genom henne och det hem, hon gifvit mig! Mångfaldiga äro de uppmaningar, som muntligen och skriftligen ingått till Idun: » Gif oss hennes bild! » — » Gif oss henne till ett föredöme för alla ädla kvinnor! » — » Gif att vårt land ägde många som hon, då ginge det lugnt sin framtid till mötes! » Vi glädja oss hjärtligen att i dag kunna uppfylla dessa önskningar. — A f en intagande poesi är det kapitel ur Louis De Geers » Minnen », där han skildrar sin första bekantskap med Caroline Wachtmeister och sin förlofning med henne, och intet kan bättre än dessa sidor klargöra, hur det måste vara nödvändigt att ett förbund, som ingicks under helgelsen af en så ren och rik kärlek, hade en den mäktigaste bärkraft genom ett helt lif. Stor är oss också frestelsen att i sin helhet anföra detta kapitel, och endast farhågan att bli för vidlyftiga samt den omständigheten, att det nu genom boken själf och utförliga utdrag i dagspressen torde vara rätt allmänt kändt, kunna afhålla oss. Det var år 184 G detta skedde, och Louis De Geer var då en ung man i verken, en ganska obeaktad nybörjare ännu, som icke kunde drömma om de framgångar, som förestodo honom, och intet annat ägde än sin arbetskraft och goda vilja. Hans inkomster voro därtill högeligen blygsamma, för att ej säga torftiga, och när hans lifs hjärteroman började slå upp sina första blad, kände han det som förödmjukande och bittert, att han därtill icke ägde mycket af rent yttre förutsättningar eller ett kavaljersmässigt väsen, som kunde bana vägen fram till det unga, strålande sköna och firade föremålet för hans hemliga åtrå.