Till Halmstad kom han 1754, då han ombads upprätthålla tjänsten som provincialmedicus i Halland. Efter meddelande från Montin publicerades arten år 1774 av Anders Jahan Retzius. Men var Montin på gatuskylten i Halmstad densamme Montin som Thunberg i början av 1770-talet hade sänt växter till? Lars Montin är begravd i Söndrums kyrka. » Provincialmedicus i Detta Län, Assessor och Doctor, Herr Lars I somras fastnade min blick en dag på ett gatunamn i Söndrum i Halmstad, Lars Montins väg. Thunberg hedrade Montin med att uppkalla ett växtsläkte efter honom, Montinia. Resultatet var lyckosamt. Lars Montin dog 1785 i Halmstad. Dryander blev en av grundarna av Linnean Society i London. Montin fängslades av Linnés föreläsningar och ändrade sin studieinriktning mot läkarbanan. Följande år försvarade han under Linnés överinseende en avhandling om parasollmossa (Splachnum), Dissertio botanica sistens Splachnum, och avlade s k filosofisk examen [1]. Farsoter och missväxt skördade många offer. Det är därför kanske inte så konstigt att flera av de tidiga provinsialläkarna också var framstående botaniker [2]. Infälld: Lars Montins gravhäll Jovisst var det så! Därifrån skickade han hem växter, bl a till Montin, som hade stött Thunberg ekonomiskt [4]. Utanför de stora städerna fanns ingen tillgång till utbildade läkare. År 1745 flyttade han sina studier till Uppsala, där Carl von Linné 1741 hade utnämnts till professor i medicin. Som vanligt var för Linnés lärjungar sändes också Montin ut för att samla in nya växter. Pehr Löfling, Carl Peter Thunberg och Anders Sparrman, tre andra Linnélärjungar, skickade hem växter till honom. På så sätt lyckades han samla ett så omfattande herbarium att det sades att det » inom Sverige överträffades endast av Linnés «. Eberhard hade börjat sina medicinstudier hos sin bror i Uppsala och så småningom blivit professor i medicin i Lund. Montin kompletterade Thunbergs anteckningar och beskrev och klassificerade de hemsända växterna. Den växer från Kaplandet i Sydafrika till södra Angola.