lindeband, hvaraf man förstod, at han skulle blifva en god busse; han utbjöds ock såldes därföre til Carelen åt en smed, Köyrötyinen vid namn, hvarest han gjorde flera skalck-streck: han antogs först til barn-amma, men gräfde ögonen ur barnet, matade det och åt äfven sjelf; dödade det och brände up vaggan, hvarom en gammal Runa säger: Se kalki Kalewan poika. Kuin ensin emästä syndyi, Wijdellä wesi kiwellä. Heti kohta kolmiöissä, Katkasi kapalowyönsä; Nähtijn hywä tulewan, Kenitihin kelpuawan myyntihin wierahalle. Karjalahan kaupittihin. Sepoille köyrötyiselle, Pandihiinpa lasta katzomahan; Katzoi lasta, kaiwoi silmät. Syötti lasta, söi itekki: Lapsen taudilla tapatti Kätkyen tulella poltti. Sedan satte hans husbonde honom at gärda; då han uprykte furur til gärdsel och ökn-granar til störar, samt vidjade med ormar: han sattes til at valla boskap: hans matmoder bakade honom et bröd, hvari hon lade en sten, däri han skar sin knif fördärfvad, då han var med boskapen i vall; hvaraf han så uphittades, at han kallade Björnar och vargar ihop, at rifva och upäta hela boskapshjorden: af koers ben och oxars horn gjorde han sig lurar, i hvilka han blåste och dref den nya hjorden, nämligen Björnar och Vargar, til gårds, hvilka han sjelf klafvade, och ändteligen uphittade björnen, at rifva sin matmoders lår. Så hämnades Soini det gäck, som matmodren spelt med honom: Runan säger: Pani karhut kahleisiin. Sudet rautoihin rakensi; Neuwwolewi karhujaan, Susillehen suin puheli: Repäse Emännän reisi: Tarttui karhu kandapäähän.