– utbrast flickan med häftighet – Jag beder herrn för Jesu skuld, var så beskedlig och lät mig få gå! » (Härvid vände han sig till dörren och mumlade halfhögt, under det han gick) Hm Desse fruarna De springa och fjeska och ränna med strunt bara strunten Obeskedlig Hm! – Det skall väl gå – tröstade hans hustru – om vi blott leda saken försigtigt. – (Patronen drillade en liten hvissling.) «Glömma bort Isabella! » – ropade ynglingen, och dermed slöt deras samtal. Men skulle det nu ej roa dig att bese parker, som visserligen ej förmå täfla med de stockholmska, men likafullt äro en angenäm fristad undan den råa landsbygden; jag menar vår egen lilla park? » Fy tusan! Hermans sköna ledsagarinna, nemligen Isabella, ty den andra iakttog en ihärdig tystnad, denna sköna cicerone var nära att råka i tvedrägt med den, hon vägledde, ty Isabella ville visa honom idel nya anläggningar (hvika också voro de brilljantaste) men Herman ville ej allenast bese dessa, utan äfven och fast heldre de gamla, som för honom vora kära sedan barndomsdar. Ändtligen hunno de den långtrådiga trädgårdens slut och början af parken, hvars behagliga svalka flägtade dem till mötes ur grottor och löfsalar. Lät oss få tempelsvenner åt dig vara Och böja knä omkring din altarrand! I sådan händelse vore godt att äga kyrknycklarne, ty visserligen tvingas herrarne att vika för öfvermagten, och som majorn sjelf ser, finnes intet ställe på den kala slätten, utom Guds eget hus, dit man med säkerhet kan taga sin tillflykt, och dit den uppretade hopen ej vågar följa efter. Anser du Herman vara en mera passande man för henne, än Schesmer? En blodigel sade han en gång Tyrann! – Eller onsdag, thorsdag, fredag och lördag. Minns Herman, hur jag halkade i de branta sluttningarna och bröt mig så illa i foten? » – suckade den gamle patronen, i det han drog nattmössan ned öfver öronen – Så rasande är det väl intet ännu Sådan tjufväg! » Hvad?