Charlie ville gärna tro att han gick ut och jagade vaktel på Turpmtine på exakt samma sätt som den mest ryktbare herren till Turpmtine, en hjälte på sydstatssidan i inbördeskriget vid namn Austin Roberdeau Wheat, hade gjort för hundra år sedan; och för hundra år sedan skulle ingen som gick på vakteljakt i ginsten på Turpmtine ha pratat om ett Atlanta där bägge kandidaterna i borgmästarvalet var svarta. Han sa inget. Men Inman Armholster kunde knappast vara ute efter pengar. Vad var det då för nåt speciellt med den där bambucocktailen, såvitt ni minns? " " B. " Titta själv. Hans fötter dansade vilt och hans huvud tycktes ha försvunnit mellan dom bägge djurens skrev medan hingstens mäktiga länder och stötarna av hans niohundrakilostyngd drev alla tre, mannen och djuren, över skjulets golv. Charlie ogillade frågan på alla sätt tonfallet, den ton man använder till hopplösa, uråldriga invalider, det idiotiska, den rena idiotin i att fråga nån som ligger utsträckt i en sjukhussäng hur det står till, och framför allt förmätenheten, det förmätna i att förutsätta att det på nåt som helst vis fanns ett samband mellan dom. Charlie fortsatte att stråla mot sin fågel. Men det var med dom som med den lysande blå morgonrocken. Truckars och bilars motorer och gafflarnas gnissel var öronbedövande. " Och vad sa han då? " Det var första gången han nånsin hört sin son låta sarkastisk. Kartonger, burkar, behållare och säckar låg utströdda i den gräsliga röda sörjan ... En Panzerhjälm, en kropp, en gråsugga, Herbie Jonah nersmetad med rött ... Herbie försökte sätta sig opp, men hans handlove halkade på pintobönorna och han föll tillbaka ner i den röda sörjan. Danville är ett prydligt ställe. " Ändå var inget av det avsett att enbart förödmjuka skitskallarna och straffa dom för deras synder. Även om det bara bestod i att lägga allt det trista gamla skräpet i prydliga rader under takfoten mitt emot sängen tog det honom drygt tre timmar. Låt Jarmaine svara i telefon. "