En dröm 1v Hon satt på klippan af den öde stranden För henne ändlös oceanen låg Det blida ögat skymde hon med handen Och oafbrutet emot östern såg 2v När morgonsolens första strålar blänkte På österns sky, hon re'n på klippan satt Hon satt där mången gång när sol sig vände Och mången ljuf balsamisk sommarnatt 3v Hon var så ung, så skön jämväl i tårar Med ljusblå ögon och ett hår af guld Linnea lik i världens korta vårar Så ljuf hon var, så mild och oskuldsfull 4v Hör, dotter min, det synes som det sutte En ensam fågel invid böljan blå Din kind är blek, det stormar hårt där ute Kom in, han kommer ju ej förr ändå 5v Men dottern log och vinkade med handen Förlåt, jag kan ej komma, moder kär Förrn böljan frusit har till is på stranden Då finner du mig icke längre här 6v Förty jag drömde, samma natt han farit Att jag med honom på hans fartyg stod Storm ifrån nord det hela dagen varit Och bak en molnvägg solen sjönk i blod 7v Jag smög mig till hans bröst och tårar runno På mina kinder fastän munnen log Då såg jag hur två hvita dufvor flögo Likt andeväsen framför skeppets bog 8v På hvita vingar de framför oss flögo I vida kretsar jagande hvarann Jag sporde då hvems dessa fåglar voro De äro mina söner, sade han 9v De följde oss utöfver vida hafven Likt goda änglar sända utaf Gud Och om jag ryckes ner i våta grafven Jag sänder en af dem till dig med bud 10 v Han kysste mig och knappt var kyssen brunnen