Uppkommen på sina rum, lät Gustaf genast förekalla ministrarne. «Mina herrar,» – sade han till dem – «det är med tårar i ögonen, som jag måste «gifva eder del af det steg, hvartill J varit vittnen, «och som jag varit tvingad att vidtaga, emedan min «person och statens säkerhet voro i fara. Jag ber «eder derom underrätta edra hof, och försäkra dem, «att mina bevekelsegrunder, när de blifva kända, «skola rättfärdiga mig inför Europas ögon och att «detta ej kommer att medföra någon förändring i «den fred, vänskap och samdrägt, som jag önskar «vidmakthålla med alla makter, isynnerhet med mina «vänner och grannar. Hvad jag gjort, är för mitt «folks bästa och för upprätthållandet af den sanna «friheten. Jag har låtit anmoda eder att infinna eder «här på mitt slott för eder egen säkerhets skull. «Fastän jag gifvit de mest bestämda befallningar, att »förekomma obehagligheter, fruktade jag likväl att «pöbeln kunde förgå sig. Jag har på detta sätt velat «visa eder, huru högt värde jag sätter på edra per«soner. Det beror i denna stund af eder sjelfve, att «antingen återvända hem till edra boningar, eller att «stadna qvar på slottet, der jag skall söka herbergera «eder på ett passande sätt.»