Med Ingevald talade fadren lika litet som förr. Ingevald hade ingenting att sköta och ingenting att bestämma öfver. Till skogen vågade han sig ej längre utan en lifvakt af väpnade trälar, och inför barnet kände han sig underligt blyg och försagd. Han gick alltid tyst förbi hängvaggan, ofta med en lång krök utefter väggen. Sedan lade han sig bortvänd i vrån innanför fällarna. Liksom husfolket sommar och vinter hvar afton spadade askan öfver glöden på härden för att bevara elden, försökte han också att rädda de sista glöden i sitt hjärta genom att hvar kväll gömma dem under de många bittra minnena. Men då slog lågan i stället rätt upp mot himlen, och den hade fått en ännu djupare färg än kärleksrusets. Slutligen blef han nästan beständigt liggande i en slö dvala. Trälarna stucko in hufvudet och ruskade på honom, och öfver honom hängde de en mistel, som de letat rätt på högt uppe i en ek. – Men den kan nog inte bota dig längre – sade de. – Det var det vi anade, att du skulle få helsot. En klar solskensdag skulle storplogen sättas i åkern. Ingen annan än husbonden fick hålla styret, och för första gången beslöt han att en kort stund skilja sig från gossen. Han lät sätta ut vakter kring gården och skickade upp späjare i trädtopparna med stränga tillsägelser att noga akta på allt, som hände. Ännu satt han med barnet i sitt knä och hade svårt att komma sig för att gå, men slutligen reste han sig, ty vakterna började ropa. Litet efteråt bultade det också på dörrstolpen. Det var gamle Jakob, och han skyndade sig in i stugan med sin vanliga brådska och ett långt steg öfver tröskeln. – En god salus önskar jag er, kära vänner – hälsade han. – Jag har så ofta längtat efter att ännu en gång få träffa er. Men hvad har skett min unge broder, att han ligger så slocknad? Ända hit kan jag se hans trötta ansikte mellan fällarna. Nu förstår jag, att jag kommer i rätt stund, och jag tackar dig, Herre, som ledde mina steg. – Din herre gjorde bättre i att hålla dig till arbete än att jämt låta dig stryka kring – svarade Folke Filbyter och mulnade.