Prosten Rydin hade sammanbjudit ståndspersonerna i sitt pastorat till Undenäs prestgård. H. Mellin Hela regimentets musik var sammankallad för att spela för knappt ett dussin fröknar och något flere kavaljerer. Öfverstlöjtnanten var icke närvarande vid denna sammansmältning af thé och supé. Hon drog sig tillbaka och stod i ögonblicket på ett par alnars afstånd. I bondgårdarna ger man mig intet. Han tycktes vilja tacka prostinnan, men förmådde det icke. Baronen skyndade ned till förstugan, åtföljd af sin gamla betjent från Stockholm och ett par nya, som denne utsökt på godset och upptagit till upptuktelse. Han hade tyckt, att intet mål kunde vara för stort för ett modfullt hjerta och ett djerft snille. Prosten sjelf, som vanligen eljest uppdrog åt sin fru och den unga Thilda att underhålla fröken, medan han språkade med löjtnanten, tycktes nu scrdeles intagen af sitt fordna nattvardsbarns sorgligt stämda och hulda väsende. Den makt, som drog honom ut till dessa ensliga ströftåg, utgjordes af mörka demoner: det var missnöje, det var förolämpad stolthet, det var en af ett djupt nålstyng hemligt särad sjelfkänsla. «Jag skall gå ut till fenriken, så få qvinfolken vara i fred. Ehuru löjtnant Julius nu alltmera sällan hade tillfälle att ens skänka henne ett leende, att uppfånga en af hennes blickar ur det nät, der grefvinnans vaksamhet höll henne fången, så närde sig likväl hans kärlek af blotta tanken att vistas i hennes närhet, alltsedan han fått klart för sig, att hans känsla var kärleken. I kammaren bredvid förstugan fann han henne. «Det är nu en gång gjordt, « tröstade öfverstlöjtnanten, «och det kan icke hjelpas. Hon drog handen hastigt tillbaka. Efter ett kort besök på Börstorp, anlände de trenne resande till hufvudstaden. «Det doftar så angenämt ur skogen.«