HANNA (fundersamt, med handen i fickan). Det vore nog härligt, förstås... THORIN. Kläm till då! HANNA. Men din syster kanske inte vill... THORIN. Jo då, hon ä' alltid hågad. HANNA. Och så vet jag inte, om jag törs... ADA (från höger med ett handarbete). God dag! Hvad ä' det Hanna inte törs? HANNA. Han vill förleda mig till dumheter. THORIN. Jag! Det behöfver hon inte mig till. ADA. Stanna du kvar och ät middag, Wille, så ä' du räddad från världens faror för en stund. THORIN. sig.) Jag får lof att kila. Nej tack, jag ä' redan förskrifven. (Bockar HANNA (följer honom till dörren). Det var hyggligt, att du kom. Nej, det förstås. Ni ä' kända bägge två. ­ 33 ­ THORIN (sakta). om du har hufvudvärk. Då tittar jag upp i eftermiddag och hör, HANNA. Yet du, det ä' inte värdt... THORIN. Hvad nu! Sjåpa dig inte. (Går.) ADA (ropar åt höger). Ernst Ernst BERGENHJELM (utanför). Ja-a. ADA. snäll! Kom och håll i litet garn åt mig, ä' du BERGENHJELM (i dörren). gaf dig? Hvar har du gjort af nystfoten, som jag ADA. (Ömt.) Vill du inte? Det ä' så tråkigt att springa efter den. BERGENHJELM. (Sätter sig och tar garndockan.) ADA. Förr i tiden visste du inte något roligare än att hålla i garn åt mig. Då kysste du mig nystanet. på fingrarna, så fort jag kom i närheten med Naturligtvis. Jag vill allt hvad Liten vill. ­ 34 ­