Det frågande, det tvivlande i tonfallet var inte rätt avvägt. för långt ifrån varandra Lever. Vad vi än gör ... det finns något hos oss som han avskyr ... Är det möjligt? De går ned för några trappsteg, böjer sig bekymrade över räcket ... Men vad är det? Men " försåtliga " är värre, och mycket farligare. Och sen drog vi oss tillbaka. Egendomligt ... Egyptisk, ja, till vänster, den som står närmast fönstret. du måste tala om, bestäm dig ... och du får framför allt inte tro att det är för att vi vill bli av med den ... lilla gubben som barnen vill placera på ett bekvämt ålderdomshem får absolut inte tro ... det är inte i eget intresse, förstår du, för oss är det närmast en uppoffring ... allt vi säger är för ditt eget bästa, vet du ... du måste bestämma dig och sluta upp att gräma dig ... Så här ... härifrån och dit ... Vad tjänar det till Ni kan själva konstatera: det är verkligen dött. Detta får dem att le. Han känner deras lätta fingrar mot nacken ... Riktig konst? Kom hit, kom närmare, herrar poliser, ni kan visitera oss, vi har inga vapen, vi har absolut inga onda avsikter. Det var inte det jag ville ... Den fogliga, en aning tröga tingesten låter sig svepas in. De oskyldiga skall varda givet ... Känner man dem egentligen? Verkligen? Vännen mittemot honom, på andra sidan det låga bordet, sitter tyst, orörlig, med tummen och pekfingret vilande mot de slutna ögonlockens yttervrår, som för att tänka bättre. Du sa ingenting ... Jag känner till dina missgärningar ... dessa utsökta samvetsförebråelser som ansätter sådana personer som aldrig, under hela sitt skyddade liv, haft tillfälle att göra en fluga förnär. Han inbillar sig alltså att allt är tillåtet, som om vi inte vore här ... när katten är borta dansar råttorna på bordet ... för att helt cyniskt berätta sina eskapader, avslöja sina små ensamma utflykter, skryta med dem ... I salen längst bort, verkligen? Allt omkring honom mister sin glans, allt snör sig samman, allt sluter sig, hårdnar ... Vad är ni rädd för?