Här finns inga klara fasta regler, utan de känslomässiga och intellektuella funktionerna måste vägas samman. Undersökningar / provtagningar är kostsamma. Det livslånga lärandet Grundläggande etiska principer Bakom ett nej kan det dock finnas andra skäl än de medicinskt rationella: Yrke, samhällsställning och social position skall inte vara utslagsgivande, utan vård skall ges till alla på lika villkor. Rädslan för att bli anmäld är sannolikt stor, och det sker mycken onödig utredning och remittering i svensk sjukvård idag med denna bevekelsegrund. Biomedicinska fakta är nödvändiga att ha, men de är ofta otillräckliga om god vård skall ges. Den fina balans mellan vad som är medicinskt önskvärt och vad som är bra för den enskilde personen är svår att upprätthålla, men den är något man måste sträva efter.  Att som läkare ha en tillräcklig empatisk förmåga är viktigt för kunna nå en optimal avvägning mellan olika etiska principer. En annan omständighet bakom val av handlande är läkarens arbetsinriktning. Vardagssituationer med spänning i Man är ställföreträdande utförare - ett i grunden tvivelaktigt argument. De problem som artikeln kastar ljus över representerar också i hög grad svårigheter som alla läkare, inte bara allmänläkare, ställs inför.  Ibland motiverar man sin generositet att utreda vidare med att patienten annars skulle » gå till någon annan «. Ytterligare laboratorieprov eller en ny högteknologisk utredningsprocedur är som regel ingen gott alternativ om en enklare och rimligare undersökningsmetod i princip ger samma resultat. Man bör ha en förmåga att förhålla sig mellan olika positioner såsom närhet-distans, tillåtande-sätta gränser. kan i subtil form kanaliseras som ett avvisande till ytterligare undersökning. En del patienter blir förtrogna med symtom och besvär utan att det finns egentliga allvarliga hälsohot. Etiska konflikter utmärks av att det inte finns bara ett rätt sätt, det finns motsägelser, ibland mycket lättväckta sådana. Stod jag inte på mig? som den individ du just har framför dig? Sannolikheten för att det är något allvarligt är liten, men osäkerheten att inte veta säkert kan motivera till fortsatta undersökningar. Man är en » ja-sägare «. Författarnas val av presentationssätt aktualiserar en svårighet i kliniska beslutssituationer: dilemmat att avväga mellan » individsyn « och » kohortsyn «.  Man upplever att man inte hinner argumentera mot. Alla människor har samma värde och samma rätt. Någon rättvisa måste det vara.