Vi hade hunnit till kaffet, mamma hade tänt en cigarrett, hon rökte inte ofta. Det var så det var. Det där med aborterna. " Ett av kärlekens säkraste tecken är orimligheten. Tillsammans med honom? " " Ibland har jag tänkt, att det kanske vore bra. Jag vet inte vad det var för motvilja hos mig den där tiden att se henne, hennes ansikte, hennes uttryck. Nu är det bara att sitta bekvämt och vänta på arvet. " " Lugna dig nu. Men varken att misslyckas eller att lida betyder detsamma för alla. Jag glömmer det aldrig. Hon var livrädd. Du ... tänker på så mycket. På något sätt verkade hennes prat outhärdligt generande, som en psykologisk obscenitet. För att vara revolutionär måste man ha ett alternativ. Med dom andra? Vad skulle det vara, vad tänker man på när man sitter i ett brinnande hus. Jag vet att jag inte får säga så där. Vad spelar det för roll vad dom tror. Mamma satt en smula handfallen. " Vilken broderskärlek. " Ja, jag menar ... " Jag sa det till henne när vi körde omkring på vägarna utanför stan, mamma såg hålögd och trött ut, åldrad, som om hon inte sovit tillräckligt, kanske också gråtit mycket. Försöka passa in i ditt mönster, därför att jag älskar dig. Är det inte för det ena så är det för det andra. Du tror mig inte. " Fast ... rädd är jag. Hon tittade mig länge i ögonen, och hennes blick var obeskrivlig, som ofta. Och jag vill först som sist passa på att understryka det faktum, att AnnaKarin på mig hade en avgjord och aldrig avtagande dragningskraft. Att du inte ens vet vem du kunde ha varit. Dessutom upprörande orättvist. Inte behöver du oroa dig för det, eller hur? " En söndag var AnnaKarins mamma hemma i Eriks lilla lya och städade och tvättade och hjälpte honom med lite av varje, hon brukade göra det några söndagar i månaden. " Begriper du inte att mamma alltid kommer att vara olycklig, därför att hon inte kan respektera nån annan än sig själv? Jag började plöja mig fram genom snårskogen av åtminstone skenbart fantastiska, mer eller mindre trovärdiga rön och hypoteser, av såväl lättbegripliga som svårbegripliga och någon gång obegripliga resultat. " Det är ju ingen brådska. Och det är väl okey antar jag.