Hvarför i all världen är det ingen energisk människa, som söker råda bot för den landsolycka, hvilken denna vecka åstadkommer, både i materielt och ideelt hänseende? Ett faktum är, att det ofta rägnar vid denna tid — » fruntimren gråta », heter det — men om det verkligen är Saras, Margaretas, Johannas, Magdalenas, Emmas, Kristinas, Jakobus ' — nej, han, stackars karl, har ingen skuld, fast de omgifvande fruntimren locka honom till det ondt äi! — Martas och Helenas fel, att det vid denna tid så ofta är för mycket » väta », — hvarför döper man icke helt enkelt om de ödesdigra dagarna och gifver dem de klangfullaste och skönaste manliga namn, som finnas att tillgå? Det vållade måhända de lärde en smula hufvudbry att utvälja just de kraftigast verkande, men det fick man icke tänka på, då det gällde en så stor nationalekonomisk vinst! Tänk på allt det hö som kunde räddas, om det icke rägnade just i fruntimmersveckan — och rågen kunde då bergås tidigare — och intet hinder fanns för basarfästernas florerande vid badorterna — och kaffet utspäddes ej vid alla » logernas » utfärder — och fint krusade luggar räknade icke — och varma känslor afkyldes icke — för att icke tala om att tidningsskrifvarne ej kommo i tillfälle att förleda sin nästa till den svåra synden att ur djupet af sitt hjärta vredgas öfver de gamla omtuggade kvickhe terna och nära hatfulla känslor mot deras reproducenterl Dessas förbrytelser äro ursäktligare under en glödande varm sommar, ty strängt taget är en tidningsman icke mer än en människa; och när han en varm dag kommer in på sitt arbetsrum, är det icke så godt för honom att få ihop tillräcklig spaltfyllnad, hvarför man får förlåta, om han gör som ordspråket säger: sero venientibus ossa — den senkomne får gnaga på benen — hvilket i detta fall uttydes med: vänder ett tag på fjärdingen och fiskar upp de gamla kvickheterna.