R.. SUNDSTRÖM. 1847 öfvertog Sundström den i Hötorget n: r 13 belägna specerihandel, som ännu bär hans namn. Det ekonomiska resultatet var ej vidare lysande den första tiden. Det gick nätt och jämt ihop, fastän den unge ägaren själf stod i från morgon till kväll och ej bestod sig lyxen af annan bostad än en liten innanför boden belägen kammare, som han delade med sina två biträden. Hans hurtiga och humana väsen, redbara behandlingssätt och goda varor tillvunno honom emel — 2 lertid snart nog förtroende hos traktens köpstarka publik, och affären gick steg för steg säkert framåt. Eedan efter två år vå- gade sig Richard Sundström på att bilda eget hem och ingick då i ett redan under flere år efterlängtadt äktenskap med mamsell Henriette Morssing. I henne fick han en hustru som var fullt vuxen sin post. Hon hade under sin mors ledning fått deltaga i alla de sysslor som på den tiden fordrades i Stockholms VIGNETT TILL borgarehem, och hon medförde som bästa hemgift den som Björnson nämner i en af sina dikter: » to årbeidsvante Hsender ». I dessa tider existerade ju ännu det patriarkaliska förhållandet mellan principaler och biträden. De senare hade sitt hem med allt hvad därtill hörer hos de förre; och det var således redan ifrån början ett ganska stort och ansvarsfullt hushåll, för livilket ledningen lades i den unga fru Sundströms händer. I en liten anspråkslös vindsvåning på fyra rum, af hvilka ett beboddes af » herrarna », redde makarna Sundström sitt första hem — trefligt, men i hög grad enkelt. De bestodo sig visserligen lyxen af ett litet förmak, men möbeln till detsamma betingade ej större summa än 140 kronor. 1851 inköpte de emellertid det hus — Hö- torget 13 —, där affären var inrymd, och där hafva de alltsedan haft sitt hem. Följande år satte Richard Sundström upp en garnoch väfnadshandel; hit följde de goda traditionerna från den andra affären, och den nybildade tillvann sig inom kort i lika hög grad som denna allmänhetens förtroende.