” Men hvad ä ’ ni ock för ena stackare till nämdemän; ” – sade Olof Håkansson, och reste upp hufvudet samt ” glodde argt; ” – Ni, som ha gått ed på att va rättvisans tjenare, ni låter den der orättfärdige Slugen och hans grefve husera och svänga hur ’ di vill. Men deremot öfverträffade han ” vännen ” Ulftand, i köld och sjelfbeherskning, när det behöfdes; och hans söta ord, när en kramsfågel skulle fångas, voro så lena och lockande, som rehntunga på ett råttgiller. c. – När sedermera fader Måns, genom andra, blef upplyst om bedrägeriet och yrkade byteshandelns återgång, afslogs det, fastän Björn Ulftands verkligen ädla grefvinna derom bönföll, å bondens vägnar. 22 Mars, under lika förhållanden, gifven resolution mot – r – ms lagliga tullqvamar. Men grefve Björn, som var en af diskont-direktörerna, hemkom inom åtta dagar derefter, och begick det snart så att direktionen förnekade sitt offentligen gifna hederslöfte, och nu alldeles afslog det förut beviljade lånet. ” Deri ligger blott greflig följdriktighet; ” sade Thomas, utan häftighet; ” ty den som sjelf, likt Björn Ulftand, är född adelsman, och likväl, med sina dåliga gerningar, bevisat sin vanbördighet, just den kan vara oförskämd nog att vilja upprätthålla och rentvå sig med smädelser och anklagelser emot andra, och det endast derföre att han vet huru folkets okunnighet och gamla fördomar ännu skänka börden den fordna ärans prerogativ, det att tros på orden. ” Medan de talade härom anlände äfven ” syskonbarnet ” Jakob Danielsson i Kningaryd; och båda klagade bitterligen öfver grefve Ulftands svekfullhet och obarmhertiga prejerier, samt anhöllo om bistånd af Thomas. – c – es låneansökan beviljades genast, d. Detta var alldeles sannt; ty 177- års karta förevisades då, i Juli år 18, och häfden var då lika med hvad den sedermera varit. ” Ja visst; ja; ” mente Johannes.