En för vårt land ny författare introduceras med densamma på svensk scen. I sitt hemland Italien är Vittorio Bersezio sedan länge en af de mest uppburna dramatiska skriftställarne, och särskildt har hans komedi Le miserie del Signor Travetti förvärfvat sig en nästan klassisk rang på de italienska teatrarnes spellistor. Den är redan trettio år gammal, men dess popularitet oförminskad än i dennna dag. Försvenskningen är nu verkställd af Ernst Lundquist, och har originalets titel utbytts mot det icke illa funna: » Kronans kaka ». T y styckets ledande idé är skildringen, huru svårt, knappt och förtryckt en underordnad statens tjänsteman kan ha det, om han ej genom ovanlig talang förmår bryta sin väg eller genom inställsamt lismande hos förnäma krypa den. Styckets hufvudfigur, den stackars Travetti, har också i Italien blifvit till en fullständig typ för hela denna klass af tjänstemän » på indragningsstat ». bevisade sig också därför: det tragiska tangerade på ett par punkter — det rent motsatta. H r Alb. Ranft som samma tidsandas depraverade ofler spelade icke utan framgång på sin säkra rutin. Men nog se vi honom långt hellre i de gemytliga salongskretsar, där Reif von Beiflingen rör sig, än i dessa högtragiska situationer, som kulminera med hjältens död knall och fall i en i sista akten påkommen lungsot (!) framför liket af styckets f. d. oskuld, som nyss dränkt sig! Fru Eliason var behaglig och frisk som Kitty och fröken Lindelöf ganska täck i Clärchens roll. Det gamla paret Janikows framställare, hr J. Sandberg och fröken Magnusson, förtjäna ock erkännande, liksom hr O. Ranft som professor Biemann. Främst bland de uppträdande ställa vi dock hr EHason som styckets resonnör — naturligtvis en mycket demonisk resonnör i denna demoniska omgifning — och hr de Wahl som i en liten roll gaf ett fullödigt prof på hur naturlig känsla kan verka utan effektsökeri. Det kändes särskildt godt och varmt midt bland denna hetsjakt efter effekter.