Han såg på Géricaults tafla och mindes hur ohygglig den sett ut under Larssons sista sjukdom. Och dödsnatten när fadern hållit sitt lilla tal, som Helge för resten erinrade sig som enkelt och bra. De skeppsbrutnas hungerkroppar hade i den osäkra belysningen vridit sig som osaliga i helveteslågor. Han kom också ihåg hur den där notarien Barcks ögon girigt värderat rummets bohag, sökande efter ett kassaskåp. Själf hade han tänkt på en rad vackert inbundna gamla böcker med ett ex librismärke. Ja, ja, bokhyllan stod väl här nå’nstans också ... Och Barck hade alltså icke gifvit efter som gamla trötta vaktmästar Bendel med sina felslagna förhoppningar och besvikna arffantasier, gäckande gyckelbilder. Bah, nu skulle man se dem i sömmarna litet ... Yrsa Holm — hvem var det? Solen flyttade sig ut ur rummet, klockan gick på sex, hade hon glömt att han satt här?