Båda hade under fadrens lifstid lefvat i ett rysligt tvång, hvarföre de nu voro öfverens om att taga sin skada igen. Den sednare var af fadren bestämd att blifva hans efterträdare i embetet, men hade icke den ringaste lust för arbete, hvarföre han med tiden blef bodbetjent hos handlanden Knotström, som försäkrade att ynglingen hade ovanliga anlag för handel. Han var, i få ord sagdt, en punktlig och ordentlig man, som lefde och rördes endast i affärer, liksom fisken lefver och röres i det våta elementet. Hans stämma dånade, hans blickar flammade, hans breda bröst vidgades och hela hans jättelika gestalt höjde sig som en lummig jernek i skogen. Knut blef utom sig af glädje och tackade på det förbindligaste. Något vidare kunde den hedersmannen icke göra, ty han ville aldrig uppträda som sakförare inför domstolen. Fröken Aurora var sjelfva glädjen. – Jag säger ännu en gång, att du dömer allt för hårdt, och om du fortfar i den tonen, så gör du mig riktigt ledsen, sade fru Palm. Hon hade till betydlig del ärft fadrens goda hufvud, hvarföre hon städse utgjort hans käraste klenod. Många äro ännu af samma tanke, men detta är idel högmod och dumheter, som jag aldrig kunnat tåla. Må han blifva lycklig, och en flägt af hans lycka skall äfven öfverskugga mig och gjuta mången droppa af helande balsam i mitt sårade hjerta. Aurora satt ännu länge och väntade på fortsättningen af sången, men ingen hördes utaf. Tack skolen J ha, mina älsklingar allesamman; men du i synnerhet, kära Knut; ty tyngsta bördan har hvilat på dig. Vid flera tillfällen hade han varit starkt i fråga äfven till detta, men hur det var beskaffadt, så stannade han alltid i minoriteten. När hon derför uppdrog paraleller mellan honom och Knut, fann hon en himmelsvid skilnad, till den senares fördel. Han är dock en bergad man, så att dervid kan intet vara att anmärka; men Palms äro fattiga som kyrkråttor. – Hvad fattas dig, min kära bror? Guds Dom