Hwadh tu församblar tu strax förslöser, Til Swalg och Dryckenskap thet vthöser. GVdz och Menniskiors Lagh tu ey sköter, För Hoordom, Slagzmål tu offta böter. Mången tu bedrager ochså lockar, Stryker tigh så om Munnen och pockar. Lijff och Siäl sätter tu vthi fahra, Huru meenar tu tigh thet förswara? Troo man min Ord, thet är intet så lätt, Föra sitt lefwerne på sådant sätt. Fast tu nu tycker at thet är tigh liufft, Doch på sidstonne blifwer thet wäl swrt. Acolastus. Hwem haar tagit tigh til Hoff-Predikant, Jagh håller ey ett titt Ord wara sant. Wilt tu så länge Predika för migh, Feera Örfijlar tå gifwer iagh tigh. Jagh står täncker hwar iagh får tilfälle, Skaffa migh igen Jungfrw til qwälle. Doch far wäl, Om iagh migh rätt besinner, Innan Affton Jagh wäl Jungfrw finner. Apollonius. Stackar, i stoor blindheet är han råkat, Hans Hierta är aldeeles förstockat. Argu Argumentum Actus Sexti. Een gammal Rijk Änckia här mycket qwijder, öfwer then sorg och mödha hon lijdher. Een Vng Karl som haar vppancketerat Alt sitt godha, gåt och Junckererat, Och till sin Hustrw begärar henne. Ställer sigh strax vthi taal medh thenne, Han lofwar wäl Käringen myckit gott, Hennes Peningar han effter trachtar, Doch vthaff falskt Hierta och idel spott, Men hennes Person han intet achtar. Doch när såsom Käringen, thet förstår, Ett stackot swar han vthaff henne får. Acolastus han måste och här fram, Han antages här för sitt Horerij För sitt Lefwerne får han blygd och skam. Och får betalning för sitt Hycklerij.