Och du sjelf till exempel. Du är ung, glad och ännu omgifven af dina anhöriga. Men blicka tillbaka på ditt lif, kanske gömmer din hågkomst något ovänligt ord, som du ångrar; ett spetsigt skämt som sårade; ett föraktligt skratt hvilket verkade som en förödmjukelse – en af livets många små törntaggar. Gläd dig att du har tid att godtgöra, att lifvet är ditt. Vänner omgifva dig, föräldrar sträfva för dig och bekanta ansigten möta dig öfver allt, men allt detta är dig intet och du längtar endast efter någonting nytt, ty du vet icke sjelf hur kärt det gamla är dig, har väl aldrig tänkt derpå. Men dröj ej att fatta vänskapens framsträckta hand, kanske hinner den icke att räckas dig ännu en gång, lyssna till den varnande rösten och visa strax att du förstår dess välmening, kanske tystnar den snart och då du vill tacka för rådet, är det för sent; besvara hvarje vänligt ord ty lifvet är kort och ångren bitter. Gläd dig med de dina, ty ännu egen I hvarandra och det står dig fritt att visa hur varmt du håller af dem; uppskjut det icke: Memento mori! Du mulnar och de orden vilja ej öfver dina rosiga läppar ty döden synes dig så kall, så hotande och så – långt borta. Hur vet du det? Han kan ju komma som en tjuf om natten eller som en himmelens ljusstråle, plötsligt brytande genom molnen. Memento mori! Gläds åt lifvet ty idag är det ditt, åt solskenet som ännu värmer, åt luften som skänker helsa; hvart andedrag är en njutning, fast du icke tänker derpå. Lyssna till vindens sång, mätta ditt öga med ljus och färg, lär dig att älska hvart träd i skogen, hvart blad på marken; betrakta dessa fina ådror, denna späda grönska! Din egen skönhet skall vissna, din kropp förmultna, men sörj ej deröfver. Hvad äro väl blommorna på grafven annat än en förändrad form för det omhölje som kringslöt menniskosjälen; du skall lefva upp igen: späd, fin och beundransvärd som dessa blad. Älska dem innan de vissna.26 Francesca Cervani. Utkast.