Förr i världen brukade bönderna i brobytrakten Skjutsa fångarna från häradshäktet till Kristianstad, Där de sutto i Norreport mellan rannsakningarna. Draga-Svennen från Glimåkra och en bonde i Broby Som hette John, skjutsade vid ett tillfälle in sådana. Man pokulerade en smula under vägen, så att John Blev något rusig. Sven, som var en illmarig försättring, Lockade nu någon av fångarna till, att då dörrarna Öppnades, också knuffa in John. Han hade varit förArglig emot fångarna på många sätt under resan in, Varför de nöpo och skuffade honom alldeles förfärligt. Först på kvällen, då det åter var tid att köra hem, gick Sven till vakten och frågade efter John. Ingen hade Sett honom. Han bad då vakten se efter bland fångArna, och fanns han nu där i ett ganska beklagligt till Stånd. Men från den dagen aktade han sig för att Supa sig full då han var i fångskjuts. Spöken. På Kloster (Herrevad) och Ljungbyhed spökade det Ofta, och det finns väl ingen gammal knekt, som Något där vistats, vilken icke sett lorteri och dåligHet på denna lägerplats. En natt då jag var stallvakt, Sprungo de tre stora stalldörrarna vid Kloster upp Och flera hästar sleto sig lösa och sprungo ut. Vädret Var alldeles lugnt och ingen begrep orsaken. Hästarna Vågade icke komma igen förrän det var dager. En spilta fanns i samma stall, där ingen häst stod bunDen, utan fick han alltid stå tom. En husar hade hängt Sig i densamma, därav orsaken. Så länge jag tjänade, Var där ingen häst i den spiltan. En natt då jag varit ett ärende uppåt skogen och kom Ner till Broby, blev jag mycket förskräckt. Inne bland Gravarna på kyrkogården gick en mörk skugga, klädd i En lång svart rock. Jag hade fått några glas och var vid Den tiden inte så rädd av mig, varför jag gick in om Grinden. Snart kom jag underfund med att det var En människa, en halvtok som hette Stomberg, vilken Gick där och samlade upp ben. "Bara tyst", sade han till mig. "Jag ska sälja dem i