— 302 — IDUN 1901 mig dock förunderligt väl med dem, mina KVINNOBREF. vingar voro då liksom finare, lättare. Uppriktigt sagdt trifdes jag tillsammans med dem N D E R F Ö R U T S Ä T T N I N G att jag lyckats smyga så, att jag då kunde dröja på sådana här mig förbi den fruktansvärda M o l o c h under platser både lustrer och decennier, något som redaktionsbordet, damernas egen papperskorg, lurande på h v a d han uppsluka m å n d e af våra magra nu rent af förefaller mig ömkligt. » små snillefoster — kvantiteten måtte väl åtminstone » Bror var osjälfständig den tiden, hade ej hålla det odjuret skadeslöst för kvaliteten af födan heller fått namnet sanktioneradt och blifvit — gör jag härmed min ödmjukaste reverens för föremål för den fria dyrkan, som nu kommer den församlade Idunspubliken o c h tar till orda i bror till del. Det är en härlig sak att veta en sak, där det äfven kan vara af vikt att vi föra våra runor, h o c est, våra pennor, m e d d e n äran. sig stor, att som vi göra folken till våra tjä- Det gäller nämligen för oss att, närmast m e d nare, ej som förr helt menlöst gå i ledband anledning af den pågående Nordiska permfäktninefter hvars och ens godtycke. » gen, gnida våra geniknölar, så att vi, förutom de &gt;Men det vill jag, det är just hvad vi, alla obligatoriska virkprofven, versprofven, gardinprofven c h klädningstygsprofven, utom hvilka ingen rättsmå tomtepysslingar, vilja. Vi vilja hålla det o skaffens damkorrespondens kan existera, icke ockhårda skarpa skenet från människoparens ögon, så servera Norges intelligenta o c h på själafödan reda bädden lugn och varm åt dem. När den gu ' nås så kritiska koner, o c h Danmarks vana smaaunga modern somnar in uttröttad, så vilja vi piger jämte de öfriga allierade, för tarfliga prof på vår hvardagskost i den vägen.