Det är också lättare i statsutskottet än annars att bevara silt lugn, då sällan där afgöras stora principfrågor och då ärendenas mängd medför, att man snart öfvergår från en ömtålig fråga till många andra, som ej äro ägnade till att uppröra sinnena. Den som under många år deltagit i statsutskottets arbete har naturligtvis erfarit under årens lopp, huru ganska stora förändringar gjort sig gällande. Jag skall nu peka på blott en, men den af mycket djupgående betydelse. Det har blifvit allt svårare, allt mera lönlöst att försöka uppfylla utskottets af riksdagsordningen gifna uppgift att göra » nödiga indragningar och besparingar ». Jag erinrar mig en i hans lefnadsteckning gjord reflexion af den mycket inflytelserike statsutskottsledamoteii doktor Chr. Stenhammar. Ett äskande af ett statsanslag å 14,000 kronor förelåg. S. skrifver med anledning däraf: » huru skall statsverket kunna stå ut med en sådan utgift? » Nå, det var på 1830 eller 40-talet. Men själf minns jag väl, då första gången enligt statsverkspropositionen utgiftssumman uppgick till 100NÅGRA RIKSDAGSINTRYCK 89 millioner. Vi blefvo därvid ganska betänksamma. I år är enligt motsvarande handling — jag citerar efter tidningsuppgifter — utgiftssumman 275 millioner, hvartill helt säkert komma enskilda motioner med begäran om ytterligare några millioner. Jag tilltror mig ej att afgöra, huruvida en så högt stegrad utgiftsbudget någorlunda motsvaras af lika stegring i statens och landets välmåga. Men äfven om så skulle vara förhållandet, är jag dock viss om, att slöseri med statens medel äger rum. När jag definitivt afgick ur riksdagen, så dikterades mitt beslut härom äfven af andra och hufvudsakligen af andra skäl, men på det inverkade i ej ringa mån, att jag som ordförande i statsutskottet mer än åtskilliga andra hade till uppgift att medverka till » indragningar och besparingar » men befunnits oduglig till att fylla denna uppgift. Jag vill ej försöka gradera de olika riksdagspartiernas större eller mindre skuld i hvad jag kallat slöseri med statens medel. Men jag känner lust att peka på några omständigheter, som bland annat böra påaktas, om man söker svar på frågan: hvarpå beror slöseriet?