» Men när det är fråga om arbetarna så är det säkert inte hans hjärta, som talar, utan hans maktlystnad » – » För er skull ». Sten och Ebba hade sålunda slagit sig ner på bänken vid den höga sjöstranden, och Hornberg och Larsson drogo sig allt närmare, smögo från stam till stam för att komma i närheten. Hvad skulle man taga sig till nu Intet arbete, det ville säga svält och nöd. von Balken tuggade sin mustasch. » Hjälp, hur så? » » Den ja », – svarade baronen, – » men om jag nu inte står fast därvid Säg mig först: Hvarför sprang ni med den galne gubben? » Tinget är i dag, ja », – sade öfversten. von Balken ansåg i tysthet att han gifvit detta löfte alldeles förhastadt, men kunde inte häller utan vidare ignorera det, då han så ofta direkt eller indirekt blef påmind därom. » Jag vill anmärka, att vittnesförhören äro afslutade i målet », – invände åklagaren osäkert, och Hornberg gjorde min af att instämma häri men vågade inte; saken skulle ju förefallit misstänkt då. – Hur den staten, där detta är genomfördt, kommer att se ut och i alla detaljer vara inrättad, det är för vidlyftigt att här söka göra reda för. – Venster om marsch! » och så bar det af vägen framåt, mot målet för den tappra skarans blifvande bedrifter, med löjtnanten och kronofogden i spetsen. Det blefve lika osäkert som förr och ett par viktiga principer hindrades att nu genast bli i praktiken godkända. » För Guds skull, fru baronessa », – sade han, – » väck henne inte; låt henne bara sofva, annars kunde det bli farligt kanske. » – Och så sköt han den oroliga modern bort från den dotter, som han nu hade under sitt välde. » Hvarför gjorde ni inte det? – Oformlig, öfverväldigande kom den frågan på en sekund och Sten böjde sig inför den, vågade icke se upp rakt på detta spörsmål, han framkallade i stället Ebbas bild för sin inre syn, blef helt varm om hjärtat och lät sin fantasi löpa hvart den ville. Han sprang upp och ned på golfvet som en vanvettig. Nå, han ville gå in och somna nu på nytt, det kunde behöfvas det.