»Hur kan ni säga så!» »Jo, ni skall inse det, längre fram. Som nu med min nedärfda naturel! Hur klart ser jag inte att den måste växa upp som den gjorde, till sin egen bräckliga art, lydande det lilla fröets inneboende lag, lika mycket om man icke af grobladen kunde säga hvad slägte den hörde till. Hvad var min far? En läsmyra med utarbetad hjerna och obrukade kroppskrafter. Han skulle ha blifvit professor, sade man – om han fått lefva. Ha, ha, ha! Ja, men han kunde inte lefva ... Man är gudomlig med detta: skulle blifvit.» Det var som om han på någon Mariannes rörelse märkt att hon kände obehag.