Av yttre tilldragelser rymmer skildringen föga, knappast mera än det enklast möjliga — blott några episoder från ett litet stationssamhälle, minnen från sommardagar och höstkvällar, syskonlekar och ensamt, tungsint barngrubbel. Och bakom allt står den stora gåtan döden, som ett tillfälligt framkastat ord en gång ställt upp för en gosse, den lille skygge och brådmogne Anders, son till en av arbetarna vid stationen. I skildringen av barnets skräckblandade undran över det oförklarliga som döden innebär har Lagerkvist fått in något av den suggestiva intensitet som ger hans diktning dess särprägel och som ibland kan komma oss att se bort från dess formlöshet och dess avsiktliga bizarreri. Det finns säkerligen hos Lagerkvist ämne till en äkta diktare, faslän han ännu icke lyckats skapa något verk som helt motsvarar vad han borde kunna ge. Vad han skrivit, hans lyrik blott undantagen, gör intryck av att vara tillkommet under en fortsatt ångestnevros. Detta gäller även om hans senaste bok. Men förr än han lyckats frigöra sig från denna skräckstämning kan han väl knappast tänkas utveckla sig till den konstnärliga jämvikt, som ensamt skulle kunna giva hans diktning en ny och mera fruktbar utgångspunkt. Ejnar Smith har sedan många år tillbaka sin trogna publik, och att hans roman Arvegodset gått ut i ett tiotal upplagor är därför icke ägnat att förvåna. Det är icke något särdeles märkvärdigt arbete, men det är välgiort, lättläst och lagom spännande, d. v. s. så att det håller intresset vaket utan att därför fresta alltför hårt på nerverna. Ett par av figurerna äro dessutom givna med ej ringa träffsäkerhet; särskilt minns man en känsligt giord teckning av en tystlåten och blyg flicka i övergångsåren. Det sociala problem, som skall utgöra bakgrunden för det hela, är kanske däremot något för primitivt uppfattat. Men att giva några synpunkter på jordfrågan har ej ingått i författarens avsikter, ooh säkert äro hans läsare benägna att därför betyga honom sin livliga tacksamhet. Gurli Hertzman-Eriksson har otvetydiga förutsättningar för att med tiden utvecklas till något i ungefär samma genre som Ejnar Smith. Hon kan konsten att berätta solitt, vederhäftigt och ej ulan en vissLITTERATUR 49 humor.