Montgommerie, l. c. Handlingar rörande Sveriges äldre, nyare och nyaste historia samt historiska personer: första delen, sid. 167 – 169. Den höjde tonen i Lagerbrings språk, fastän han icke yppade hvarken innehållet eller författaren. H. vår försäkran om bergfast tillgifvenhet. » Kon. » O, min son! » » O, min mor! » voro deras enda ord under den första långa omfamningen. Det var konungen sjelf, som fostrade de vackra tankarna, att upptaga honom till son, och att låta denne utbyta det i svenska sinnen störande namnet mot den fadervordnes eget. Nyss åberopade Handlingar, etc., femte delen. Han kunde ej neka sin afsatte far att hit » återkomma. Jag är öfvertygad, att » herr öfverste-löjtnanten öfverensstämmer med mig i » dessa grundsatser, och vi skola, förenade i ett ge » mensamt bemödande, föra vårt stora företag till lyck » ligt slut. Tibell (i det han räckte hertigen ett uppbrutet bref): » Denna höga befallning, som för en korrt stund sedan kom mig tillhanda, nådigste herre! » Denna händelse var af maktens innehafvare befarad och förebyggd, medelst befallning till landshöfdingen i Wermland, att söka göra Svartengren illa anskrifven hos sina häradsboar. Sent på aftonen stod en mängd nyfikne utanför Rådhuset. Och dertill anser ni mig, som haft offret att tacka för allt, i stånd att räcka hjelpsam hand? » Förra gången rikets purpur dväljdes inom murarna af denna helgedom, jublade folket utanför öfver konung Gustaf IV:s och drottning Fredrikas gudsfruktan, hvilka derinne, blandade med menigheten, firade en högmässa, och välsignelser, hemtade ur hjertats djup, uppstego till höjden öfver dem och deras hus. » Ser ni huru de handterat mig! » yttrade han, med bruten stämma, till officersenkan.