Men med all min granna stat Tusend ögon mig förfära. Prinsens Kockar mot mig svära Vid min blick på minsta fat. Stånd-Drabanternas mustascher Mig ofreda mången gång Mer än salig Hedmans språng Mellan Marskalkar och Pager. Bäst jag med en kärlig mine Mig i Slottets farstu krummar, Grufligt Vakt-Paraden trummar Vid en sträf trompet-marin. Men at några råttor krama Där i gångarne, som förr, Är ej värdt, ty vid hvar dörr Flere kattor med mig jama. Ändtlig nu i tysta fjät Jag Ers Höghets tröskol mäter, Där min ringhet ej förgäter Trohet för Ert Majestät. Sjelf af Lejons Ätt med ära Jag en Ättling nämner mig, Och hur kan den tvinga sig Afvog sköld i bröstet bära? Följande verser äro afsjungne på Barn-Theatern. Dyre Kung, välkommen åter, Gör vår fröjd ej kårt! Hvar en af oss bittert gråter, Om du reser bort. Hör våra suckar! Kan du oss dem neka? Oskuldens tårar plä hjertat beveka. Nå, min Mor hon alla dagar Talar med min Far, Än om Gustafs milda lagar, Än om vårt försvar; Hur han på fältet af Allmagten röner Styrka och vishet, som verket bekröner. Dyre Gustaf, njut den ära Som ditt Folks försvar! Vi som små ditt låf hembära, Dig som Sveriges Far. Välkommen åter! Vi niga, vi buga, Alla dig låfva till ringaste stuga. Gud, som skänkt vår Kung tillbaka Utur krigets larm Och, vår önskan at bejaka, Lagerkrönt hans arm, Hör våra suckar! Du ser, hvad vi mena. Med rätta Svenskar vår röst vi förena. Till Hans Kongl. Majestät i Fru Wiræas namn, som söker Thorshy prebende för sin Man, som är Prest i Marstrand, den 24 Jan.