» Glöm inte bort, » sade han, då hon redan var i dörren, » att du vid lämpligt tillfälle sä- ger den unga sångerskan något allvarligt, väckande eller stärkande ord, som hon sedan kan ha att begrunda ute i världsvimlet. Du förstår hvad jag menar. En fin, tänkande kvinna som du, har alltid godt om sådana ord, då det gäller en yngre, obefästad systersjäl, som behöfver handledning. Bara en liten sentens eller en allvarlig tankevändning helt åpropos. man vet aldrig, hvar sädeskornet faller och slår rot. » » Käre Harald, du är alltid så god, » sade hon rörd och stängde dörren. Lilla fröken Rosalba åt af alla de framdukade assietterna med strykande aptit och lät maten tysta munnen. Hon hade ej fått någon middag i dag, omtalade hon liksom till förklaring. Efter måltiden läste hon till fru Elsas glada öfverraskning en tyst bordsbön — visserligen kort och slarfvig, men det var i alla fall en bordsbön, det skulle hon inte Eli O^od koiin kafffi. å XlZoS Z^=^^4 317 glömma att tala om för Harald. Sedan bad gästen att få gå ut och se på trädgården. Den var snart besedd. Grönsakslanden och blomsterrabatterna intresserade henne ej särdeles. Sä mycket svårare var det att få henne ifrån krusbärsbuskarna, fastän bären ännu ej voro riktigt mogna. Hon proppade i sig oerhörda kvantiteter däraf och förklarade, att krusbärskart var det bästa hon visste. Plötsligt såg hon upp från sin trägna sysselsättning, lyssnade och frågade: » Hvad är det för ett läte? Är det ett lam? » » Nej, » svarade Elsa, » det är en bock. arrendatorns pojkar ha en bock, som betar där ute i inhägnaden bakom trädgården. » » Ä r han ond? » » Nej, bara mycket lekfull. Han är helt ung. » » Den måste man se! » Och innan Elsa visste ordet af, hade hennes gäst sprungit fram till stenmuren och tagit en sats öfver den; att döma af hennes rop och skrattsalvor befann hon sig redan tete-å-tete med bocken. Elsa måste naturligtvis bege sig efter, men hon ansåg det mera förenligt med sin värdighet att gå den vanliga vägen genom trädgårdsgrinden.