Hans minnen hemifrån voro öfvervägande ljusa och glada och Operakällaren och Metropol, vattenbutiken i Kungsträdgården och » Frippe » och Ranft, fru Meissner och Rosa Grün­ berg och liknande synerspökade alltjämt för hans sinne. Några månader därefter mottog Lika vemodigt stämd som han ibland blef vid tanken på de gamla Berg ett annat bref med Stockholms poststämpel, ett bref som bar minnena-, lika entusiastisk kunde han bli en annan gång, och då hände sorgkanter och innehöll den smärt­ det, att han kunde berätta för samma underrättelsen att hans gam­ hustrunsin om alla de där härlig­ la mor hade dött. Hans mor! Hans älskade mor! heterna. Så hade han då inte fått se hen­ Och hon, fattiga människan lyss­ nade och aldrig sa ' hon ett ord, utom ne mera i tiden! Inte alltid hade när han råkade göra någon jämfö­ han varit en god son, och medve­ relse mellan Sverige och Amerika tandet därom gjorde hans sorg desto till det förras fördel, för då fick frun djupare, desto smärtsammare. humör, må ni tro, och då lät det: Ellen hade fått del af underrät­ » Det &gt; s ka ' jag säja dej, Viktor, telsen. Aldrig ett ord hade hon sagt, Ensam! att säja, hvad du säja vill, så är » Om det ändå vore slut på elän­ Amerika i alla fall bra mycket det! » tänkte 1 an. » Lyck lig den som bättre land än Sverige. » Det var nu ingen, som kunde få får dö, för man har ändå ingen­ detta ur hennes hufvud, och hvern ting att lefva för » Så satt han och märkte icke huru borgar väl för, att hon inte hade rätt — från hennes synpunkt sedt? en dörr öppnades på glänt och två Eller också kunde hon tvärt svara små barn sakta skötos in i rummet. på hans utläggningar med den af de De tultade rätt fram till honom, krö- po upp på soffan bredvid honom och fem orden sammnnsatta frågan: slogo sinar armar om hans hals och » Hvarför går du inte tebaks? » Ibland kunde hon till och med snyftade: T o m a t s å s (f. 6 pers.).