Bevars, så svällande kanapéer du har! sade Bertha och slog sig ned på en af trästolarne med ett brak, som satte dess ben i fara. Man blir rent af förvekligad i dina divaner. För all del, tag plats på golfvet, om stolarne äro för mjuka, sade Hanna. Som du ser, föredrager jag att sitta på ett ostoppadt bord. Men säg, vore det ej ett himlalif, om man vore rik? utbrast Bertha i extas. Tänk, att få sofva på ejderdun, inte behöfva gå i en tråkig skola, äta godt och läsa roliga böcker! Håhå, jaja! Hur skulle det då gå med mixturerna och provisorsexamen? sporde Hanna. Strunt i arbetet, när man hade pengar som snus! Jag skulle ha 16 tjenare Och jag skulle ruinera mig på hästar, sade Alma, som hittills bladat i en bok. Jag är galen i hästar. Skulle du gerna vara rik, Hanna? Nej, åhjo, hvarför inte, om jag hade mig sjelf att tacka för hvar penni. Jemmer, så förståndig du alltid är, suckade Bertha. Sak samma, hvarifrån pengarna komma, bara man har dem. Flickorna skrattade. Hanna skulle visst inrätta något slags asyl för vanartiga pojkar, sade Alma, jag har hört dig säga det engång. Då kan du taga Valter Hagen till din första patient, inföll Bertha. Han är redan halft på förfall, fastän han ännu är bara en skolpojke. Jag har hört det, sade Hanna och hoppade ned från bordet. Valter var förr mycket hos Palmfelts, och jag kände honom som en godsint, snäll gosse. Nu har han ej varit der på länge, och när jag frågade Bengt om orsaken, sade han att det begynt gå på sned för Valter stackare. Några samvetslösa studenter ha lärt honom att dricka. Usch ja! Lycka, att han icke har föräldrar och syskon, som få blygas för honom! utbrast Alma. Om han haft ett hem, hade han kanske icke blifvit sådan han nu är. Det är just emedan han varit så ensam, som ondt inflytande fått så mycken makt öfver honom. Stackars gosse, jag önskade jag kunde hjelpa honom. Hanna hade blifvit tankfull. Hvarje påminnelse om lifvets skuggsidor