Och vi resa oss från våra platser och gå, hälft yra i hufvudet, hälft undrande öfver oss själfva, smått förlägna öfver att vi för ett ögonblick verkligen låtit oss gripas af mystiken och af ett hemskt och okändt element i den underliga, i Europa bortglömda konst, som af de gamle grekerna en gång räknades till de sköna. V. Min lilla dotter och j a g funno en gång på en landsväg en hästsko, som hon tog upp och trädde på armen. » Hvad skall du göra med d e n? » frågade jag. » Jag skall g ö m m a den, tills jag möter en riktigt fattig häst, som inte har några skor. » Jag hade förut aldrig kommit att tänka på, att det finnes rika hästar och fattiga hästar och hästar som hvarken äro fattiga eller rika. Här i Konstantinopel har jag lärt mig att det också finnes fattiga hundar — riktigt utfattiga. Om det på det hela taget gifves en lefvande varelse, som icke äger en sten att luta sitt hufvud mot, så är det Konstantinopels hund, ty den sten, som han lutar sig mot, tillhör gatan, och hvar han lägger sig, ligger han i vägen; hvarje ögonblick riskerar han att känna hjulet af en vagn eller klacken af en sko öfver sin hals. Jag har nu efter några månader lyckats formera bekantskap med flere medlemmar af af härvarande hundproletariat, och först och sist vill j a g tillstå att intrycket är mycket sympatiskt. I de skilda stadsdelarne äro hundarne af olika samhällsställning. Aristokraten är Pérahunden; han bor i den europeiska stadsdelen och är välföddare, men skygg. I denna stadsdel vistas j u och bo en massa greker, och dessa förena med sina öfriga motbjudande egenskaper äfven den af grymhet m o t djur, men å andra sidan är köksaffallet här bättre och det är j u alltid en tröst i tillvaron för mina fyrbenta vänner. Galata-himden är ännu 59 — fattigare, men för en gladare tillvaro, ty i hans stadsdel hafva de godhjärtade turkarne öfvertaget och i deras hägn sker dem intet förfång.