Med hänsyn till bestående överenskommelser mellan Österrike och England förklarade kejsarinnan omöjligt att räkna på användning av nederländska hamnar för landstigningen. Däremot förband hon sig att svara för Danmarks neutralitet och i varje fall hålla Sverige ryggen fri från detta håll. Trots alla de näringsämnen för kung Gustafs ärelystnad och handlingsbegär — aliments inflammatoires, sade Katarina själv — som dessa projekt innehöllo, fanns där dock ett och annat, som ej kunde undgå att ingiva även honom åtminstone en övergående betänksamhet: den orimligt låga uppskattningen av de maktmedel, som vore tillräckliga för revolutionens bekämpande, oklarheten särskilt i fråga om Rysslands villighet att självt lämna militärt understöd. Liksom han mitt i sin optimism under förhandlingarna med Stackelberg tagit sig för pannan ett ögonblick och undrat, om icke meningen med det hela blott vore att » amusera » honom, så skriver han nu till Stedingk, att kejsarinnans betänkande syntes vara tillkommet för att ge honom en sysselsättning, som hindrade honom att befatta sig med affärerna i norden, där han kunde vara besvärlig. Han hade blott alltför rätt; det är gott om uttalanden både av Katarina själv och hennes medhjälpare Stackelberg, i vilka de öppet medgiva den bristande uppriktigheten i hennes » luminösa idé », som Stackelberg uttryckte sig, att avleda Gustaf III: s uppmärksamhet åt det franska hållet. Men Gustaf III lät ej av dylika tvivelsmål avhålla sig från att fortsätta på den väg, han beträtt. Han håller dagarna kring den 5 juli en konferens med de franska prinsarna, uppfordrar dem till ståndaktighet och rask handling i kampen mot revolutionen, försäkrar dem om den ryska kejsarinnans välvilja för514 ERLAND HJÄRNE deras goda sak och förmår dem att lämna honom fullmakt att i deras namn underhandla med henne. I ett särskilt betänkande råder han Monsieur att under hänvisning till konungens fångenskap och med stod av Frankrikes historiska statsrätt förklara sig för rikets regent och bilda en ministär. Härigenom skulle mot-revolutionens Frankrike få en laglig regeringsmakt, som kunde åberopa rikets gamla allianser, träda i diplomatisk förbindelse med främmande hov och själv utgöra en anknytningspunkt för dessas förhandlingar.