Men det kan knappast påvisas ett behov av att regeringarna annat än i de stora, principiella frågorna genom säkert understöd från riksdagsmajoriteten kan föra en konsekvent och stabil kurs. Svenska föreställningar om folkstyrelse kunna aldrig förlika sig med att regeringens uppfattning i hart när alla frågor, även de små och de partipolitiskt friställda, skall vara sakrosankt. Skulle motsatsen vara fallet, innebure det att utskottsarbetet vore fiktioner, de offentliga debatterna spegelfäkteri och besluten rena 161Riksdagen och demokratien registrerandet. De demokratiska formernas realinnehåll skulle då inskränka sig till det indirekta utseendet genom val av regering, medan hela den parlamentariska instansordningen i övrigt bleve tomgång; eftersom motionerandet dock ännu oavvisligen har viss betydelse, skulle riksdagen mest bli ett petitionsinstitut. Man frågar sig ovillkorligen, om det i så fall kan ligga något förnuft i att draga samman till Stockholm 380 personer, var och en på sitt sätt kunnig inom sitt fack och många representerande en elit av folket i alla dess skikt. De flesta av dessa äro i sin verksamhetskrets eller inom sin hemort ledande, vana vid arbete och ansvar, i ägo av stor erfarenhet och stor arbetslust, uppfostrade i kommuner, landsting eller andra korporationer ej blott att ge skäl utan även att ta skäl. Alla dessa kunna icke i längden känna sig trakterade av att i riksdagen avklädas sin personlighet och sitt självständiga omdöme. De vilja vara med åtminstone på något hörn för att finna utlopp för sin verksamhetslust och få användning för sina insikter. Att kalla upp några hundra stora, starka, friska karlar för att blott trycka på elektriska knappar är ej resonligt. De vilja inte nöja sig med att på bestämda tider göra ingenting, varmed en folkvald industriman nyligen lär ha karakteriserat det moderna riksdagsarbetet. Sanningen är, att parlamentsledan ej är störst inom oppositionen. De meniga inom regeringspartierna få visserligen njuta maktens sötma men endast till priset av det — enligt fraseologien — oförytterligaste av alla demokratiska värden: tanke-, trosoch yttrandefriheten. Visserligen äro lyckligtvis icke alla frågor parti-politiserade, men självverksamheten inom regeringspartierna blir kringskuren och minimal. Oppositionen däremot får visserligen umbära makten men lider i gengäld icke av några opinionsrestriktioner.