Sådana skratt som man skrattar när man befinner sig i den bekymmerslösa glädjens ålder, denna välsignade ålder, tyvärr så snabbt förrunnen, då man får dessa underbara, oemotståndliga skrattanfall ... Vågorna har lagt sig och blänker som en silversjö i månljuset ... Klassificerade. Det finns något hycklande över munnen, han ser opålitlig ut, tycker ni inte? Just det. Varför betraktar han oss, som om han, ständigt på sin vakt, höll utkik efter vissa tecken, märken, symptom som skulle avslöja en dold sjukdom ... en sjukdom som bara han känner till? Det här är saker som jag inte har minsta erfarenhet av. Ett rent underverk. På en kretensisk skulptur ... Jo, förresten, varför inte? Fullständigt genomkorkade. Jag är beredd att försvara det ... För det ... Inga alls. Betraktar. I deras ålder är det förträffligt att gadda ihop sig mot oss, jag tycker det är mycket sunt ... Inte hugga? De går närmare och stannar framför den i andaktsfull tystnad. Men trots att du gjorde mig uppmärksam på, försökte förklara för mig ... så måste jag säga att ... jag måste erkänna att det rörde sig om högst oskyldiga skratt, närmast behagliga skratt ... skrattanfall som är naturliga i den åldern ... man kan inte hejda dem ... Den fanns ju där, han hade lagt undan den ... men de har lagt vantarna på den som vanligt, gud vet vad de tror sig hitta i den, vad som kan intressera dem ... de frågar honom aldrig, de tror att allt är tillåtet för dem, de tar allt ifrån honom ... Det går ju inte att varna honom. Minst sagt egendomliga uppfostringsmetoder. Nu upphör det ... Det här känner vi ju alla till ... Från vilken tid? lent och runt, sammetsmjukt, parfymerat, luktärter, antika vaser och glättad perkal, förkolombianska skulpturer med sina rena linjer, så utsökt naiva och skickliga Åh, han smet, titta på honom, han ligger hopkrupen bakom vännens fåtölj ... Den bräckliga väggen inuti honom skakar under slaget, den kommer att ge vika ... Du blev väldigt irriterad, eller hur? Det var konungens bästa vän ... Era skratt stör honom. Friska skratt.