Skulle hon stå ut därmed samt att vara vittne till allt det lidande, som tog sig uttryck i kväfda suckar eller högljudd klagan — men hon hade ju själf valt denna lifsgärning, den modiga, lilla flickan. Vore det orätt af honom att söka locka fågeln ur buren? Han längtade efter att än en gång få känna det ljuslockiga lilla hufvudet förtroendefullt luta sig intill hans bröst, men — han var ju nästan en gammal man och en dåre var han, som ens ett ögonblick kunde tänka på någonting sådant. När han kom hem till Löfsätra, skulle han finna hemmet tomt. Hans svärmor, hvilken tröttnat på det besvärliga landthushållet, hade för ett år tillbaka flyttat in till residensstaden, och som hon var ekonomiskt oberoende där inrättat sig på det bekvämaste. Hos henne bodde också Gertrud under terminerna, ty hon fick nu sin skolbildning i stadens förnämsta pension, och Ellen, hans kära lilla flicka, hvilade under en af de gröna kullarne på landtkyrkogården därhemma. Hans tillgifna gamla Lovisa, hvilken, sedan majorskan lämnat honom, tagit tillbaka sitt ämbete som hushållerska, skulle ge honom en hjärtligt menad välkomsthälsning, det visste han, och likaså allt folket på gården, men han skulle i alla fall komma att gå där som en gammal enstöring. Ja, det var just felet, att han var för gammal. (Forts.) Timmarne blefvo till dagar, dagarne till veckor, och kapten Carl ing var nu så återställd, att han hade läkarens löfte att återvända till hemmet. Under den sista tiden hade han haft ganska liten beröring med Eva, hvars hjälp ej längre var nödvändig, men träffade henne dock en och annan GÅDG. Men ju mindre han såg henne, ju mera längtade han efter henne, och tanken på att nu skiljas vid henne för alltid, blef allt mera motbjudande. Han gick fram och åter i korridoren, där några solstrålar i dag lekte mellan krukväxterna i fönstren. Där var ljust och glad t, men från de allmänna salarne innanför hördes emellanåt en sakta kvidan, och luften var mättad med doften af karHYLIN &amp; C M FABRIKSAKTIEBOLAG = = = KONGL.