— Ja visst, och i hans bref skall jag äfven innesluta den summa jag bestämt åt din mor; hon skall icke mera behöfva dig för att repa gräs åt sina gäss, — sade Hawerfield, som slagit armen om flickans lif och halft med våld förde henne med sig utför den sluttande vallen, ned till chaussén, der vagnen ännu stod qvar. Alf hade nu, i det klara månskenet, fullkomligt igenkänt engelsmannen, som med så mycken vana och ledighet spelade Don Juans rol, och i hans Zerlina den vackraste af de unga flickorna i Frankerskogen, som så brådstörtadt flytt för de båda svenskarne. Hans ögon följde den försvinnande vagnen, som bortförde de älskande, och han mumlade tankfull: — Det kunde icke vara hans mening att mörda juden, han ville endast skrämma honom; det vore icke möjligt, att han med denna sorglöshet kunnat skynda ifrån ett mord till ett kärleksmöte, men en fördomsfri och ogenerad krabat måste han i alla händelser vara; och den hvita pierrot’n och han spela under samma tacke, derom är jag fullt öfvertygad, äfven om det endast varit den vackra Gundel, som lockat honom hit till Kranach i natt. Jag har, ju aldrig sett den ena, utan att finna den andra i närheten; det tyckes, som om någon osynlig tråd hölle dem tillsammans, men när skall jag väl finna denna föreningslänk? Skulle det väl vara den stackars Malkolm? Den glade unge läkaren fann med en viss förödmjukelse, att han gifvit ett löfte, hvilket icke blef honom så lätt att uppfylla, som han i sitt öfvermod och oerfarenhet förestält sig, och det föreföll honom nu temligen obehagligt att för Malkolm erkänna, huru han låtit narra sig af den misstänkte handelsbetjenten. Det var nära midnatt, då han ändtligen återkom till hotellet och steg in genom dess gamla tunga port, och det var derför med ytterlig förvåning, han fann ljus i förstugan och ställets hela tjenstepersonal samlad der i en hopträngd grupp. Hvad hade väl händt? De tycktes hafva någon mycket interessant nyhet att diskutera, och midt i högen syntes kockens hvita mössa öfver de andras hufvuden.