Ått vilja göra skvallret och sladdret till en slags opinionel hedersdomstol, eller en hälsosam och moraliskt nyttig kritik, det är sannerligen att göra denna yttring af mänsklig småfuttighet alldeles för mycken ära. T y skvallraren och skandalprataren ledes visst inte i regel af något människovänligt samhällsförbättrarenit, utan i allmänhet af elakhet och mer eller mindre medvetet skadebegär. Och skvallrets utöfvare följa ingalunda Kristi gentlemannamässiga lära att öfverse med mänsklig svaghet, men harmas öfver den uppsåtliga elakheten. Skvallrets utöfvare racka tvärtom företrädesvis ned på småfel och obetänksamheter, som de alltid förstora — obetänksamheter och svagheter, som ofta icke skada någon annan — medan de gärna blunda för verkligt öfverlagda låga och simpla handlingar, bedräglighet och dylikt, som skadar andra och ej är en yttring af ögonblickets lättsinne, utan, hvad sämre är, medveten, beräknande egennytta eller andra de uslaste drifter. Med ett ord: den skvalleraktiga och skandallystna delen af mänskligheten öfverser eller förbiser merendels, ja, kryper för utöfvarne af de » uppsåliga synderna » och representanterna för de medvetna, dåliga karaktärsdragen, men nagelfar, småsinnadt och oridderligt, med de stackars „svaghetssynderna,. Hon blir allt för barnen, men intet för honom! Barnen skilja föräldrar lika ofta, som de förena dem. Först genom all den kroppsliga vård de behöfva och sedan genom de olika åsikter vid deras uppfostran, som göra sig gällande. Nu om någonsin behöfvas hennes klokhet och intelligens, parade med kärlek till man och barn, för att undgå de svåra stötestenar, som lägga sig i hennes väg, om hon någorlunda skyddad kan rädda åt sig ett solidt lyckohem! Men det finns ofta hem utan barn, där lyckan är alldeles utdöd, förtorkad för själfviskhetens hårda mark. Där den viljestarkaste tagit töm marna och helt ödelägger den husliga trefnaden, I BADORTSTURNEERNAS DAGAR.