Brahe, stött att, som han tyckte, hafva blifvit förbigången med landtmarskalksstafven: förargad öfver sin politiska obetydlighet och att af alla partier vara ansedd för och behandlad som ett förnämt noll, oaktadt sin börd och sin rang, hade föresatt sig att en smula visa tänderna och äflades att, åtminstone sålunda, varda bemärkt. Det var en vacker höstqväll. Gustaf tog en allvarsam uppsyn och höjde, varnande, fingret. – » Man har alltid ögonen fästade på corps diplomatique, och vid det här hofvet är dessutom tunnsådt med ambassadörer. Just nu inlopp säker underrättelse om en stor och afgörande seger, som svenska skärgårdsflottan, med konungen sjelf ombord, vunnit vid Svensksund öfver ryska flottan, under prinsen af Nassau. Bref från Gustaf III till Armfelt, dateradt Amphion, under segel, den 22 Juni 1790, klockan 6 om morgonen. Armfelt, vändande sig till konungen: Så, att det redan är slut med de 40,000 riksdalerna? – » Hertigen! Sveriges historia af M. Bruzelius; sednare delen. I stället hade han ingått en af dessa lösa, tillfälliga, af samhället icke erkända förbindelser, knutna af nycken, fullföljda af vana, beledsagade af ånger och blygsel, omsider upplösta af mätthet och förtrytelse, eller då först ställda under samhällets skydd, när det fordom älskade föremålet blifvit en otäck, pockande furie, under hvars toffels nesliga välde man suckande, men ödmjukt böjer sig, eller när oskyldiga frukter af en förening utan ära väcka medlidande i ett hjerta, der kärlekens sista glöd längesedan förkolnat. FJORTONDE KAPITLET.