tienst. M:r Peter: ja i förstone war du en braf poike, men sedan din bror kom hijt, och du begynte på att dricka, blef du bortskämd och sturtzigh, du skall aldrigh bewijsa att iagh för hårt digh handterat. Johan: Jo I kom hem i natt drucken och trampade migh på bröstet och slogo migh. M:r Peter: Jag kom hem emellan 11 och 12 medh gesällen ifrån mine patienter och hade icke smakat en tåår, som iagh säkert skall få wittne på, och då iagh sågh dig så liggia i portgången och wilie taga lanzetterne af digh, men du wille intet släppa dem, satte iag mine knää på dine armar och togh dem af digh, men icke ett slagh eller det ringeste hugg gaf iagh digh. Jagh begär för Gudz skuld att Ed. Magnif:s och V. Consistorium wille hielpa migh från honom, elliest lärer iag sökia annorstädes, för det är migh omöyeligit att lijda hans owettighet mehra. Poiken brast uth i swåre ord medh m:r Peter, sade att han skaffat honom in månge penningar, och att m:r Peter intet mycket kunde då han kom till honom. Consistorium förehölt Johan särskilt sådan dess gensträfwigheet mot sin mäs­ tare, rådandes honom att falla till böneboken. Johan s:de att mästaren är godh nogh, men hans hustru och tienstefolken äre så elake, utlät sigh omsijder att willia bidia honom. Threcow inkallad och särskilt frågad, om han icke will låta poiken tiena uth, och taga honom nu igen till nåder, effter han beder och ingen skuld gifwer m:r Peter. Han swarade att han aldrigh skulle komma i hans huus mehra, det måtte gå huru det wille. Consistorium förehölt honom om han skulle willia påstå det, att poiken skall