Han ville visst inte täfla med de andra brackorna, nej, gudbevars, men likväl gick han och upphetsade sig småningom. » Gerna för mig. – En ny tanke rann upp i hans hjerna, ett leende – ej solljust – drog öfver hans ansigte –: Om han skulle slå Kalle ur brädet! Hvad hade han likväl att förebrå sig? Jaså, du har misstrott din mö, min gosse, då är din kärlek ej af rätta sorten. Så nätt! Stackars Bergköpingsbor, ni blefvo illa åtgångna af er ärade gäst. Hvad har han med Emmy att skaffa? » Han kunde nu omgifningarna utantill, han hade räknat fönsterrutorna i kyrkan och kanariefåglarna hos kyrkvärden, han såg denne vigtiga medlem af samhället gå öfver gården i en lång rock och med pipa i munnen, han beskådade flöjeln, som fastrostad pekade mot norr och såg tre brednosiga hundvalpar leka på gräsplanen. » Res – resa! » Var af den godheten och var tyst, bror, » sade Grisholm. » Aldrig skall jag supa mer, » lofvade han heligt för tionde gången i sitt lif. » Du måste berätta mig om honom, » sade Berger. Der satt Alma i bersån, i » drömmarnas vrå ». » Säger du stora spel ut? » Herr Falk! » ropade Alma, då han redan hunnit fram till vaggonsdörren. » Ja, det tror jag. » » Lycka till, bror! » God natt! » sade han lugnt. Guido utgjorde medelpunkten för sällskapslifvet i den lilla staden, han skämtade med en ung blåögd, strålande, liflig flicka och Bob såg en annan ung man tala med en annan flicka, såg sig vandra i trädgården vid Riddersnäs, då månljuset föll mellan lindarnes täta galler, och hörde en klangfull röst sjunga en mild, vemodig folkvisa. Långsamt gingo de förbi la Cité, der NotreDame höjde sina trubbiga torn öfver det nya, stora Hotel Dieu ’ s flyglar – och nedanför helgedomen låg La morgue dystert vid stranden.