Far, för hvilken han känt så mycket medlidande, hade fått ett annat humör, så snart han fick veta att Svenborg skulle blifva hans sonhustru. Men så lade sig farfar på sängen och hvilade, han hade känningar i ryggen af kommande ruskväder, påstod han. Jag kunde uppskjuta, förstås, till en annan gång men nu får jag ressällskap. Mor hade ju visserligen varit af bondesläkt, men hon var en fattig och säkerligen kemyct obildad person. Annars skulle han inte nu ha kunnat fara ifrån far sin. ” Det var raskt handladt emellertid ”, sade den unge länsmannen. Jag har icke talt, men du vet hvad som bränner Djupt i mitt hjärtas fördoldaste grund. Och då han kom upp på sitt rum gick han fram och åter som han plägade göra antingen han var mycket glad eller mycket orolig – det var en vana från barndomen, – gick och tänkte på huru alt plötsligt förvandlats och ljusnat från den stund han erhöll Svenborgs bref. Du har ju söndagarna lediga? ” Jag skakade och drog och skrek, jag förstås. ” Tacka för det! Och detta hade, tyckte Staffan, på något sätt förljufvat hans barndom. Det förstår jag ändå inte? ” Visst fins det folk, som anser sig vara sådana människokännare, att de genast vid första anblicken tror sig kunna genomskåda andra. ” Om inte rent ut förlofvade så – inte var det långt ifrån. Den som ägde en gnista af mors människokärlek! och det flög i dig den där gången i järnvägskupén, när Jonsson tog sig till att retas med mig för Anna. För det var då hon började tala i att hon längtade så efter att du skulle komma hem. Se på Storgårds-Ola, Hur han följer jola! Då han mötte åkande måste han sakta sin gång, eljes kunde de tro han vore vansinnig. Jag är en fattig flicka, som inga pängar har, Ändå lefver jag så nöjelig och glad, Ty Gud har mig gifvit ett gladeligt sinn, Och hvar gosse vill gärna blifva min. ” Hur skulle man vara, om man inte skulle Fruktan för att ångesten skulle återkomma höll på att bli en fix idé hos Staffan. Möle = småbröd. Då han betslat in gick han strax för att söka upp Svenborg. Det går inte så här på en kvart. Svenborg skrattade.