Sid. 343 f. – Josephus har i B. J. V:V berättat om något som inträffade i Jerusalem fyra år före upprorets utbrott, »då staden ännu var i fred och välmåga». (Detta uttryck står i stark motsägelse mot Josephus egna skildringar av tillståndet i Jerusalem och landet under denna tid; det är ett uttryck som han blott använder för att understryka den följande profetians ohygglighet.) En bonde vid namn Jesus, Anans son, kom till staden »vid tabernaklets fest» och gick omkring och ropade med hög röst: »Ve över templet! Ve över templet! En röst från östan, en röst från västan, en röst från de fyra vindarna! En röst mot de nygifta männen och kvinnorna! En röst mot hela folket!» Detta fortfor han att ropa »dag och natt genom alla gator och gränder». Han blev hudstryken, men kom igen och fortsatte som förut. Prokuratorn Albinus anställde ett förhör med honom, »men han svarade honom icke ett ord», och prokuratorn lät honom till sist gå. Han kom dock ständigt igen och upprepade sina jämmerprofetior, i synnerhet vid de stora högtiderna. Han fortsatte med sina verop ännu under Jerusalems belägring, då han blev träffad av en sten från en av romarnas maskinslungor.