I denna tolk - ning, som L, Dietrichson d&amp;, på 1800-talet, gjorde sig skyldig till, såg Georg Brandes 1884 ett markerat exempel på " huru man under den period, som omedelbart fö&amp;går vär egen, Iaste fram sina egna bornerade favoritmeningar ur alla de stora klassiska författarna, till och ' medt så.d&amp;na som med klara ord hade hanat dessa samma favoritmeningar ". ' upp I detta sgmmanhang a r det nu muntrande i fråga o m utvecklingsm6 jligheter att minn &amp; vilken uppskattning Och ' vilket sympatiskt förL. DletiichsOn pi$ 1890. ' stående tdet ägnade &amp; ii cahiiiii Coiieit? Jeg Jeg End Jeg mppe fuld var otte Alar, vilde vide meere A B C log Faid-er vor, lyst Ek at Atuidere, ' börjar Zille sin berättelse, som a r kombinerad med ett resonerande " försvar " för kvinnan. Hon ' tog sin Ear om halsen, då han var vid gott humör, berättar hon, och sade honom, a$t om han bara visste vilken fattningsgåva, " Nemhed ", hon hade, skulle han spendera henne " en Donat ", d. v. s. en lärobok i latin. Jeg sagde:: lad min Broder Frank, Mit Pund gom ey hm hde, Til Bogen ingen Lyst og Sands, h d hnm i min Sted spinde. Då Zille avspisades med svaret a t t, detta skulle vara att vika ifrän naturens vag: " Han h e d e r Frantz, du Zille ", föreslog hon, som liimpligt att man late bli att ge namn åt barn förr an de blivit sex å r gamla och visat o m de bäst för gossenamn och bok eller ' för flicknamn och spinnrock. ' M m bie endtil. sielk. A ?r,. See hvad et Barn .viii arte;:. En at kalde ~ngebor,.