Men i stället för att svenskarne kommo öfver till turkarne, gingo dessa öfver till dem. Och sedan Malin svikit honom, fanns ingenting, som längre band honom vid ön. Åh, håll inne! – Tig! Bäst att taga med sig dem allesammans, menade Kruse och fördelade dem mellan sig, Mårten och Göran. Det var tids nog, kanske rent af för sent. Då tog Gyllenkrook mod till sig. Din liderliga fyllkaja! – Bagatell! Men det blir nog ingenting annat. – Du har väl inte en pipa och litet tobak på dig? Kruse tackade och drog sig tillbaka till Buss. Ofta träffades vänner, och de bakomstående hade svårt att värja sig för de främres hugg, då de höjde pamparne öfver hufvudet. Lefve han! – Hvad menar du? – Där måste det vara, tänkte Kruse och ropade än en gång: hallå! Hans mest hatade fiende, en ättling af den familj, med hvilken hans egen under åratal legat i fiendskap. Intet skrän eller jämmer. Buss gnuggade sig i ögonen och sökte förgäfves erinra sig. De flesta af deras kamrater voro i fångenskap i Ryssland, och dag för dag smälte deras fåtaliga skara samman. Du sade, att du icke visste om han lefde eller var död, återtog hon, då Mitja setat tyst en stund. Men jag vågade icke yttra något sådant till Björn, ty då hade hans missmod blifvit ännu större. Ers majestät vill icke blifva röjd, fortfor den franske köpmannen och bugade sig åter. Rosen satte sporrarne i hästen och var försvunnen i mörkret. Det tror jag knappast. En glimt af hat och kränkt stolthet sköt ur hans ögon. Har du sett någonting så fint förr? Tror du jag fegt vill sticka mig undan likt dessa backharar till teologer och annat skräp? Visst icke. Det för svenskarne så nesliga tåget begynte. Snarare skulle man kunna misstänka honom för något skurkstreck, han med sin hala tunga och tillgjorda sätt. Ytterst på vänstra flygeln hade kungen tagit plats. Från Riga hade de brutit upp för tre månader sedan, slagit sig tillsammans med fyrtio kamrater och ridit efter hären. Hvem hade väl du trott det vara? När kommer jag väl åter hem till Sverige.