en af de många gränderna, der han ingick uti ett hus på hvilket en skomakareskylt var synligt. Den nye egaren, grosshandlaren Lurendrejer, var en man, som endast funderade på bästa sättet att kunna använda sina kapitaler och egendomar, så att de kunde gifva någon betydligare afkastning. – Att det är revolution i Frankrike; Ludvig Filip har flytt och republiken är proklamerad, repeterade Kalle jublande! – Hör hit frun, och låt oss få ett dylikt lag till. – Åh, är unga herrn redan i Stockholm? Kalle, förlåt mig, bad den unga flickan med tårar, jag är väl brottslig, men falsk har jag aldrig varit. – Jag har sett någonting i dag. – O, min Anna! Det blef en förtviflad kamp mellan elementets och en menniskas krafter. frågade grosshandlaren. Hos hvem då? – Nej, jag skall ha den åt mig sjelf. Derefter begaf han sig till Laura, för att underrätta hanne om Victors död. – Det vet jag inte; men min fosterfar var sjökapten och hette Bergström. Jag bar förklä ’ på förklä ’, så fort jag hann, å emellanåt kasta jag en sten på fönstrena, för säkerhetens skull. – Ja visst fan gör jag det! – Skönt! – Ja, morbror, jag skall resa för att göra er till viljes, men mina tankar och känslor äro alltid desamma vid återkomsten som nu. – Adjö med dig, min flicka lilla! Det tycks som man hade ledsnat vid leken. Och han fann, fastän för sent, att han gått något för långt i sitt resonnemang. – Ack, ja! – Hvad i all verlden skall du med sådana der böcker att göra? – Ja, som jag sagt, min nådiga. – Adjö med dig, stammade Anna och skyndade in i det angränsande rummet, för att dölja de heta tårar, som strömmade utför hennes kinder. – Ah, mamsell Anna, nu är ni grym och oresonlig, som kan påstå att det strider emot heder och ära att bli en hederlig och aktad mans hustru, helst då denne man älskar er så mycket som jag gör. du milda, goda maka, som hade förtjent ett bättre öde!