Kerstin hade haft god tid att utarbeta ett väl genomtänkt schema för undervisningen, med hvilket såväl häradshöfdingen som frun voro nöjda. Hon hade försökt att tillgodogöra sig de bästa af den ordnade skolans principer, på samma gång som hemmet, hvilket här var ett med skolan, också skulle få komma till sin rätt. Uppfostran och undervisning, båda skulle stå jämsides och åstadkomma ett fullkomligt helt. Det blef icke att ligga på latsidan för Kerstin. Barnen måste indelas i olika läxlag och undervisas på särskilda tider, hvartill sedan kom, att de under hösten och vintern blefvo nästan fullständigt öfverlämnade åt hennes ledning äfven dessemellan, enär fru Valdes sjukdom som vanligt tilltog med den strängare årstiden. Men hvilken glädje var det icke att arbeta i denna atmosfär, där allt andades välvilja och sympati. Det var naturligt, att Kerstin skulle hysa intresse för den art af verksamhet, som ända till för kort tid sedan varit hennes egen. Därför plä- gade hon då och då vandra bort till Klara Noréus och åhöra lektionerna i hennes skola. Det intryck hon fick af dem var icke oblandadt godt. Lärarinnan var nervös, och hennes nervositet meddelade sig naturligtvis åt undervisningen. Hon var retlig och ojämn, favoriserade de barn, som hade lätt att fatta, och som sålunda gjorde henne minsta besväret, sysselsatte sig med mycket, som hvarken hörde till ämnet eller lämpade sig för barnens fattningsförmåga. Det låg något febrilt öfver lektionerna. Från lärarinnan gick det öfver på eleverna. De blefvo oroliga, visste ej hvar de voro hemma. Kerstin gjorde henne uppmärksam på detta. » Ja, du kan ha rätt, » svarade Klara Noréus, » jag är verkligen nervös. Tänk dig så som jag arbetar. När jag slutar skolan, får jag knappt tid att äta, förrän jag slår mig ned vid skrifbordet, där jag sedan sitter till långt in på natten. » » Men, kära vän, detta går aldrig väl. » » Jag måste, ser du. Åh, du vet icke hvad jag sysselsätter mig med. Jag har icke talat om det för någon, men du skall få veta det. Jag har behof att tala om det för någon. » Hon drog upp en låda i det fällbord, som blifvit upphöjdt till rang, heder och värdighet af skrifbord, och tog fram en lunta med fullklåttrade papper.