/dricker på nytt, lägger sedan handen på armen på det ställe majoren kysst henne ­ tar Gurlis hand och den derpå./ Känn! bränns det inte? Gurli. Åh, så det bränns! Arla. Och känn! /lägger Gurlis hand på sitt hjerta/ Gurli. Nej, hvad det bultar! ­ Jag förstår alltsammans. Arla. Ah ­ du förstår visst inte! O, det är underbart ­ underbart! Gurli. Åh! tror du inte jag begriper det! Någon har gjort dig en kärleksförklaring, det är väl inte så märkvärdigt. Arla. Men jag har inte sett honom förrän i afton, Gurli. Gurli. Inte? Då var det inte baron Edelhjelm, då. Nå, än se'n? Den rätta kärleken kommer som en blixt. Och det var ju inte många dar sedan du berättade mig om Romeo och Julia ­ de sågo ju också hvarandra första gången på en bal. Arla. Ja ­ Romeo och Julia ­ det är sannt. Han sa' att jag liknade Julia. Men han tillstod genast sin kärlek. Hon besvarade hans kyss utan blygsel. Gurli. O, Arla, har han kysst dig? Är det derför din arm bränner? Arla. Tst! gå för all del; det kommer någon. /Gurli försvinner in i barnkammaren/ 9de Scen Arla, Cecilia, en Kammarjungfru. Balgäster. Cecilia. /kommer från dansen, förd af en kavaljer som hon lemnar och störtar in i toalettrummet samt kastar sig på chaiselongen och börjar snyfta med hufvudet mot dynorna. Scenen fylles med herrar och damer som komma från dansen/. Arla. Hvad fattas dig, Cecilia? hvad i all verlden är det? /Cecilia fortfar att snyfta utan att svara. Arla lägger sig på knä bredvid henne/ Du kan gerna tala om det för mig. Jag förstår det alltsammans. Någon har gjort dig en kärleksförklaring.