Hit begaf jag mig. Sjelfva parken har intet serdeles att erbjuda, men terrassen med dithörande anläggningar är ett stycke i temmeligen imponerande skala. Dess öfversta afdelning höjer sig 60 fot öfver parken. Slottet är ett lågt men ganska vackert envåningshus med endast 8 à 10 rum. Af dessa äro en del bibehållna i det skick, Fredrik den store lemnade dem30, och bebos ej, så att den nuvarande regenten, om jag ej missminner mig, endast har tvenne och hans gemål tre rum. Något lägre än sjelfva slottet stå tvenne äfven ganska vackra flyglar, af hvilka den ena ett målningsoch skulpturgalleri, hvars största skatter dock nu finnas i Berlin. Bakom slottet uppföres en liten, obetydlig byggnad för den del af konungens svit, som här omger honom. Man måste medge, att Fredrik ej var likgiltig för sin omgifning, ty efter den tidens byggnadskonst hade han svårligen kunnat göra sin filosofiska ensamhet angenämare, än han gjort den. Också har han ej sparat på styfvern, så rikshushållare han eljest var, ty hela anläggningen måste kosta dryga summor. Den beryktade qvarnen ligger knappt hundrade steg från slottet, hvilket åt denna sida begränsar parken, så att man ur dess vestibul omedelbarligen kommer in på en allmän farväg. Qvarnen skyllrar nu öfverst på en minst 30 fot hög stenmur och är kunglig egendom.