wille uplåta ådren, på dhet hon af blodet skulle see om hon war med barn eller ey. Kerstin sade sig och strax hafwa tillskrifwit Lyrell, att bardberaren intet wille öpna ådren på foten, och badh nu Lyrell komma fram medh zedlen, så skulle samma zedell wäll bewijsa, att han henne budit. Lyrell nekade och sade sig sådan zedell ey hafwa, ey heller mehr achtatt hen­ nes zedlar, än han fuller giordt något annat medh dhem. Johan Petters bardberare inkallades, och aflade eedh. 1 förstone tillfrågades partterne, om dhe hade något att excipera, och hade dhe intet. Sedan refererade han: Kerstin Klangh kom till mig een affton i wåras, och mig effterfrågade, men jag war intet hemma, uthan talade medh min hustru, som lofwade jag om morgonen skulle komma till Erich Jöransons, men förr än jagh kom, war hon hoos mig igen, då jag tillbödh oplåta ådren hoos mig i een warm kammar, men hon sade sig häller willja wara hemma, effter hon fruchtade hon torde beswinna. Badh så mig komma till Erich Jöranssons upp i nattstugun, och när jag kom dijt, war ingen eeld uppe, tänckandes jag slå opp medianen, men hon bad mig låta upp ådren på foten, då jag sade, jag går intet giärna till att slå op på footen, och refererade då för henne att een tillbudit mig uthi Kongl. M:ttz cröning här i Upsala een ducat om jag wille låta opp ådren på foten, dhet jag dock icke giorde. Men när jag henne detta wägrade, sade hon dhet för sin syster Erich Jöransons hustru [Katarina Staffansdotter], då badh systren mig lätta upp på footen och sade: eller kan ske I kan intet. Jag swarade, intet kan jag och intet wihl jag. Lijkwähl stack jag henne på footen, men ådren gick intet