Här lärs, hvad mest kan Menskjor pryda: At vörda Skaparns högsta Son, At christligt nyttja tidens lån, At Allvishetens lagar lyda, I lugn och stormar lika nöjd; Som andlig Hjelte döden bida Och under Lifsens Furste strida Mot afgrund, verld och lustans fröjd. Jag vet, hur högt min Mor behagar, Hvad ädelt, rent och gudligt är; Hur samvets frid är henne kär, Hur hon i all sin vandel lagar At med sin Gud i vänskap stå. Ty hoppas jag det gunstigt tydes, At med dess Namn mitt arbet ' prydes: Den ljufsta vinst jag önskat få. Til Högvälborne, Högvördige och Höglärde samt Hög:Ädle och Högacktade Riksens Höglofl: Ständers Banco Herrar Fullmäcktige vid Ny:Åhret 1760. Så liusnar upp en dag på framtids mörcka fält, Vist är en högre hand, som detta liuset stält. Från efvighetens rymd det sina strålar kastar Ock in i samma svalg i blincken åter-hastar. Du dolda Maijestät af efvig Gudoms prackt, Ett enda alt i alt af kärlek ock af mackt, Upplyft ett uselt stoft att för din tron framträda Ock i en helig frögd om dina under qväda, Hur sielf i dag din hand ett tid-hvarf åter-tar, Förbytt från gammalt godt til nya sällhets-dar; En vacker afton-sol med sina bleka strålar Ger morgon-dagen frögd ock nya nöijen målar. Min Skald-Gudinna kom, at under frögd ock ve Förgänglighetens glantz i tidens åldrar se, Hur timman i sitt språng med åhret glättugt spelar, Tils båda af sitt skinn en lika skugga delar, Hur dagar liksom moln försvinna med en fläckt, Fast lyftes ögat opp, syns at de secler räckt, Att alla tidens lopp fullkomnas til den ähra, Som tidens Herre sielf vill af sitt värck begära.