Denna dag var kölden mycket skarp, och då de båda herrarna gingo förbi Operahuset, sade Liljehorn: – Månne ej maskeraden i afton blir inställd för denna oerhörda kylas skull, vi äro i dag säkerligen uppe i öfver tretti grader, och folk som bevistar maskeraden en sådan kväll tar döden på sig. – Jag skall se efter om den inte är inställd, svarade Ribbing. Han kom ögonblickligen tillbaka. – Nej, ännu står den anslagen, sade han. Då de båda herrarna kommit upp i Liljehorns våning och voro inlåsta i öfverstelöjtnantens rum, utbrast Ribbing: – Öfverstelöjtnanten sade just nu, att folk som bevistade maskeraden i natt kan taga döden på sig. Det är visst meningen, att åtminstone en skall göra det, finna döden där. Han yttrade detta med ett så särskildt eftertryck, att Liljehorn rusade upp från sin plats och sade: – Kungen! Grefven menar kungen. Jag har hört talas härom. – Ja, det menar jag. Jag känner en man, som säger sig jämt trakta efter kungens lif. Han är en fanatisk och resolut man. och han skjuter kungen vid första tillfälle som gifves, på maskeraden i afton eller på nästa maskerad. Han har haft det projektet att enlevera kungen från Haga, han ville göra kuppen med höga Herrn på operan en afton före riksdagen, och i Gefle gick han och passade på kungen med laddade pistoler. Nu anser han en maskerad synnerligen lämplig. Och han har rätt, på en maskerad kan man verkställa den dristigaste och genaste revolution, helst man kan taga för alldeles gifvet, att kungen är där. – Ja, nog går kungen på maskeraderna, och nog erbjudes där ett utmärkt tillfälle att mörda honom, ifall någon vill gå till en dylik horribel ytterlighet. För min del skulle jag önska alla andra medel till en revolutions början. Kungen vet ej hur djupt rotadt missnöjet är. Ingen säger honom sanningen. – Nu ber jag herr öfverstelöjtnanten om en sak, och det är att ifall en sådan händelse skulle inträffa, erbjuda sin person och gardets tjänst åt Hans Kunglig Höghet Kronprinsen och Hennes Majestät Drottningen, fortsatte Ribbing ifrigt.