En gång hade han redan sett Italien framför sig – från toppen af Sankt Gotthard – och varit nära att följa sin längtan dit. Men då hade tanken på Lili återfört honom till Frankfurt. Och kanske var detta lyckligt. Möjligen var det just i rätta ögonblicket, han kom till Italien och förblef där, mycket längre än han först ämnat, därvidlag helt förstådd nästan blott af sin mor, hvilken uppmanar honom att till sista droppen njuta den salighet i hvilken han lefver och tillägger de visa orden: »En hungrande, som kommer till ett rikligt bord, han äter tills hungern är stillad och tänker hvarken på far eller mor, vän eller käresta och ingen borde ondgöras däröfver » Hvad Goethe framför allt – först och främst och sist – i Italien njöt, det var »den moraliska hälsa, man vinner genom att lefva med ett helt sinnligt folk» och den personliga jämvikt i hvilken han försattes genom att i fulla drag »njuta ensamhetens salighet».