Några betydelsefulla blinkningar, leenden och handtryckningar vexlades, och de nygifta voro ensamma. Nu hörde ju Solvej sjelf, att han var lugnad med afseende å detta lilla smeknamn, som han gifvit henne, såväl som angående den der tanken hon yttrat. Min bror var då bringad nära nog till vanvett, ty hans älskade hade då just rest. Judits röst lät dyster. Dessutom, på samma gång du arbetar för andra, arbetar du ju åt dig sjelf, tänker jag. – hon sade det kort och tog emot och tände den med vanan hos en gammal rökare. Ni väsnas ju, så man hör ej ett ord. – Ah! Men, likväl var han ej nöjd. Och Nils sjelf, han tyckte sig försänkt i en afgrund. Nils såg upp med en skarp, ogillande blick. Och jag vill, att din lefnads lycka skall byggas på säker grund, så att ej första vindkast bringar den till spillror. Fru Gudrun sade ej något, men ett djupt missnöje lägrade sig öfver den hvita höga pannan, och en allvarlig förebråelse stod att läsa i blicken, när hon såg på sonen. Hon hade ett eget satt att » truta » med munnen, när hon blef ledsen, allt sedan hon var litet barn. Nils! Der är förklaringen till all den disharmoni, all den bitterhet, som söndersliter ditt inre. Hon har ju barnen, hushållet och nu till Julen skulle firas som vanligt uppe hos de gamla med familjen, Rönne och husfolket, gemensamt förenade vid julpsalmens sjungande, tedrickning och folkets julklappsutdelning. Du bör fundera med Solvej hvad hon tänker. Modern hade för länge sedan återvändt till Örnvik, och läkaren hade på det allvarligaste för Nils tillstyrkt en utländsk resa till kontinenten på några månader. – Men – utom maten tänkte jag på, att du ändå blifvit dig bra olik, sedan vi gifte oss. Nej, det kan väl hända att jag inte befattat mig med Offentlig skandal? Ringen behöll han qvar på sin hand. Judit gick direkt upp till sig, utan att helsa, och för att säga något frågade Solvej, om hon var med. Man har erbjudit mig plats. – Ja, än se ’ n då. Hon förde honom in i ett närliggande rum, återvände efter lampan och höll den öfver sitt hvfvud. – Ja.