Hon skulle nog vilja glömma sitt barndomshem, då hon sprang och köpte bränvin åt modems man, men glömskan ville ej infinna sig. Denna fullständigt inledande framställning har gjort första akten kanske något för lång, nästan dubbelt så lång som hvar och en af de två näst följande akterna, men tröttande är hon ingalunda. Intresset växer ju längre akten framskrider. Slutligen böijar man fatta deltagande för denna Blanka, hvars förstauppträdande visade spär endast af den uppfostran hon fått hos fadern och styfmodern, som icke förmått utveckla andra än ganska sj&amp;lfviska känslor. Förf. låter oss småningom ana, att Blanka ej är af samma art som den » ädelmodiga » fostermodern, hvilken gör godt blott för sin egen skull, och detta bekräftas af Agnes ’ yttrande: » Tro mig, det fins mer inom bords hos henne än ni ana. Om hon en gång kom i en allvarlig situation, så skulle ni se, att hon är något helt annat än hon nu förefaller. Hon är en som kan strida en dust, om det gäller. » Då förhänget faller efter första akten, måste man vid styckets uppförande på scenen känna sig mycket hågad att snart få vara vittne till den » allvarliga situationen », hvilken man nog kan förstå skall infinna sig, men hvars beskaffenhet man ingalunda förutser. Med stort dramatiskt förstånd har förf. i första akten knutit trådarne till den handling, som skall utveckla sig, men om denna handling känner man ingenting på förhand Karaktärerna äro med säker hand utkastade, men man vet icke, huru deras utbildning och styckets däraf beroende gång skall komma att te sig. Intresset är därför ganska spändt I andra akten infinner sig ganska riktigt den allvarliga situationen. Det är under besöket i moderns usla hem som Blankas karaktär börjar sin egentliga utveckling. Det kan måhända tyckas, såsom skulle utvecklingen försiggå alltför hastigt, men omotiverad är den icke. Förberedelserna äro gjorda med så mycken dramatisk insigt, att när utvecklingen får sin egentliga begynnelse, tycker man, att den ej gärna kunnat gå i någon annan riktning, och intresset varder ytterligare spändt Med starka, men ingalunda falska farger skildrar förf. tillståndet inom den olyckliga familj, i hvilken hufvudmannen icke arbetar, utan öfverlemnar sig åt dryckenskap och misshandlar hustru och barn.