Ljusa och glada blifva sannolikt hemmen, som komma att prydas med sådana solskensväfnader, först­ lingsarbeten af unga husmödrar. Tiotal af trådar kastas om hvarandra af den lilla k nypplerskan därborta vid knyppeldynan. I hvitaste hvitt blänker sp etsen, re­ sultatet af svunna timmars arb ete. Ur ett stort skåp plockar en af lärarinnorna fram den e na väfnaden efter den andra. Här ha vi ett arbete i skånsk allmogestil; h är en duk i daladräll. Så följa de, det ena va ckrare än det a ndra. Intresserade se vi på och lyssna till lärarinnornas anmärkningar och förkla­ ringar. Så säga vi vårt tack oc h gå vidare. Vår c iceron för oss in i en sal, kallad språk­ salen. Här pågår en lektion i enge lska språ- 1. Skolparken och rektorsbostaden. Hörsalen. Utställning af elevarbeten. Husmo­ derskursens matsal. Ett af hushållsafdelningens skafferier. Väfsalen. I sko lköket. (Forts. sid. 6701 KULPTOREN GOTTFRID LARSson, som under nio år vistats i utlandet i och för studier, de senaste åren i P aris, innehafvare af Akademiens stora sti­ pendium, har nu köpt sig gård och grund p å Söder, där han skall ordna sitt hem och bygga sig en ateljé. Och den som var med och åsåg hur han själf snickrade, hamrade och färgade, när ateljén i Paris skulle mot­ taga hans maka, är viss på att inom en ej aflägsen framtid skall han med den säkra smak, den styrka och uthållighet som hos honom äro utmärkande egenskaper, timra sig uppe på söderbackarna det solida, vackra hem, hvilket skall bilda en passande ram för hans helstöpta personlighet. För de svenska konstnärsvännerna i Par is blir det däremot helt tomt att icke längre en solig söndagseftermiddag kunna från Gare Montparnasse ströfva uppför den larmande o ö II o •o Larssons hemvist.