Jag känner mig ärad, för visso! Du så stolt, ville ha en man invid Dig! Jag tycker det är vackert som det är, och på afstånd ser jag Dig som kommen högt uppifrån. Och jag fick se modren, afklädande sitt barn till natten! Men det är väl detta orimliga som är kärlekens innersta natur, den stora äkta, " trots allt! " Men jag medförde prosa och det förflutna; icke heller botad för misstro sedan sommaren! Och så skall alltid din sängkammare se ut! Underligt att Du som lefver bland mina fiender kan hysa vänliga känslor för mig. Måste tacka Dig för julafton, hvilken jag gömmer som ett af mina vackraste minnen Jag fick se Dig i den infattning Du skulle ha ensam, suverän, men med din skönaste klenod barnet! Älskade, Det var ett misstag, som nu är rättadt! Återseendet föreföll mig naturligt, men det stod en fremmande mig fiendtlig verld bakom Dig, och den skrämde mig. I natt klockan 12 kände jag din doft som ett kort utrop, hvilket jag besvarade! Undrar ibland om det är någon liten själ som längtar att få oss till föräldrar igen, och som drifver oss ihop ... Men det var för barnets skull! Tror icke vi äro rigtiga menniskoväsen utan lite högre ifrån kastade djupt ner; derför stramar det i våra kroppshöljen och derför vantrifvas vi.