Han var, om du vill, en bildad man, ty han hade legat vid universitet; fast gud må veta, att det är många, som komma därifrån med mindre bildning än som ryms på en lillfingernagel. Men sedan många år var han tyst och talade ej. En gammal döf kvinna skötte hans hushåll, och han skref på en lapp, hvad han önskade. Han kände inga, och ingen kände honom. Han hade nämligen left så pass länge, att den stad, som fanns i hans ungdom, dött bort; och den nya staden reste sig långt från hans staket. Någon enda gång hörde man talas om »den tyste», men han affärdades med några ord i förbigående. Han lefde på samma sätt som åtskilligt annat, hvarom jag i dessa historier berättat, mera i den osynliga staden än i den synliga; han liksom detta andra bildade, utan att man egentligen tänkte därpå, en del af stadens gåtfulla och osynliga väsen. Men hvarför talade han inte? Ja, hvarför? Hur många underliga sätt ha inte människorna hittat på för att förljufva eller fördra lifvet! Han ansåg, att människorna icke börja tala om något väsentligt, förrän de äro döda. Hvad de tala om på gatorna och i husen, det är bara sådant, som hjälper dem att lefva här på jorden. Men deras själ, som är ingenting annat än de dödas röster i deras inre, den stiger aldrig eller högst sällan från hjärtat till läpparna. När de dö, börjar denna själ att tala i de efterkommande, och då först börjar den dödes rätta lif. Detta är kanske mycket besynnerligt, men så tänkte han. Själen, tänkte han, går bakom orden; han såg den bakom dem, som man bakom löfven ser en man gå af och an i sin trädgård. Det kan vara behagligt att höra löfven susa, men först om natten, då de tystnat, kan man höra, hvad mannen säger för sig själf med låg röst. Men hur kunde han höra de döda tala? Naturligtvis i sig själf. Han själf var den trädgård, där de döda vandrade af och an, och först när han förmått alla onyttiga ord att sluta med sitt sus och sitt prassel, hörde han dem tala. Och i böckerna! Ty dessa tysta böcker hade ju dikterats af de döda, och i de bästa af dem hörde han röster ända därifrån, där själarna bo.