* ' * Nu är tid att prenumerera. Känslomänniskor » En återblick i lifvets tidbok af Hanna Lundholm. (Ports.) C A MYCKET mera förvånad blef därför Alfa, när hon * ^ en dag från det gamla hemmet fick mottaga ett helt litet paket — flere blåa, rutiga pappersark, fullskrifna med den svårläsliga stil, som ' hon likväl redan i ungdomen lärt sig att tolka med lätthet. Med undran samlade hon ihop de blåa arken, som hon vid grinden mottagit af brefbäraren i form af en försändelse med flere röda sigill och slog sig ned vid verandabordet för att taga reda på innehållet. När Dan kom hem från skolan, satt hon ännu kvar, försänkt i djupt begrundande af det oväntade, som fosterfadern haft att meddela henne. " Får jag se, mor? " frågade gossen, och sedan han erhållit ett jakande svar, drog han till sig de fullskrifna arken. Men det gick allt för långsamt, han hade ej ännu lärt sig tyda jägmästarens egendomliga stil, han bad därför sin mor läsa högt, hvartill hon äfven genast samtyckte. " Alfa, min kära fosterdotter, du vet ju, att jag slutit dig in i mitt hjärta, som om du vore mitt eget barn, och så var äfven i lifstiden fallet med min goda hustru. Men måhända begingo vi likväl båda en svår förseelse, när vi aldrig talade med dig om dina verkliga föräldrar, särskildt om din far, ty din mor dog af en bröstsjukdom redan när du var späd. Mången gång har jag undrat, hvarför du aldrig gjorde en fråga i denna sak — då hade jag haft skäl att bryta tystnaden. Visste du ingenting eller var det finskänslighet mot oss, som kom dig att tiga? Eller hade de människor, med hvilka du kom i beröring, visat den ovanliga grannlagenheten att aldrig med ett ord vidröra förhållandet mellan dig och oss? Af hvad jag nu sagt bör du ingalunda draga den slutsatsen, att du haft anledning till blygsel öfver din far. Han hör endast till dem, som lifvet, oaktadt alla ansträngningar, hållit nere, till dem, som i kampen för det dagliga brö- det knappast vunnit ' det nödtorftiga. Din man visste härom.