Senare ha vi ju, måhända med en ej alldeles behaglig överraskning, fått erfara, att den landsända, han tillhör, ej nöjt sig med den tacksamma rollen att vara ett bland de färgrikaste och stiltrognaste inslagen i den brokiga och oförargligt sympatiska museitavlan. Och En dalasoekens historia.328 DAGENS FRÅGOR Carl Larssons uttalanden i en och annan kulturfråga ha ju bryskt nog i både sak och form röjt ett omisskänligt sammanhang med de oväntade och ovälkomna strömningarna i den uppromantiserade bondeidyllen, måhända också en viss bundenhet av den folkliga kulturchauvinism, som för klassens ideal och strävanden kräver allmängiltighet även utanför deras naturliga, begränsade sfär. Den bok, åt vilken dessa rader äro ägnade, kan, vid sidan av sitt betydande historiska och topografiska intresse, göra anspråk på uppmärksamhet även som ett ärligt och genomtänkt försök att övervinna den nyss antydda motsatsen i provinsens liv och författarens egen utveckling. Carl Larsson ger — och däri kan man otvivelaktigt ej annat än instämma med honom — utan tvekan sina sympatier åt den moderna materiella utveckling, som blivit den gamla goda tidens död. Skiftet, som brutit den sekellånga stagnationen i jordbruket, industriens och de tekniska hjälpmedlens utveckling, som i förening med jordbrukets höjande övervunnit den gamla tidens armod och betryck, kommunikationerna och de nya bildningstillfällena, som skänkt vidare synvidd och nya intressen — detta tecknas med all rätt som den stora och avgörande kulturbragden i socknens historia. Men på samma gång erkännes det, att framstegen köpts med offer av andliga värden och kulturmättade former, som ej bort få gå förlorade och som det kan vara mödan värt att söka återknyta förbindelsen med. Det problem, Carl Larsson haft att brottas med, stannar emellertid icke vid en brytning mellan gammalt och nytt, det rymmer också frågan om de sociala och politiska förskjutningar, som åtfölja all utveckling. En bygds historia sådan som By sockens vittnar ej minst om hur de stora framstegen komma utifrån och uppifrån, recipieras dröjande och först så småningom bli de bredare folklagrens egendom. I författarens skildring framträder emellertid detta egentligen blott i hans förstående och sympatiska teckning av.