Poemet heter “ Rebecka “, är ganska oskyldigt, men har icke destomindre, jag vet icke af hvad skäl, fått ett rum i en i Gefle utgifven “ kalender for ungkarlar “, Venus, hvars innehåll påstås vara lättfar-digt och på köpet, i följd af “ Rebeckas “ intagande, äfven gudsordsförsmädande. Men hvarför i all verlden är nu “ Rebecka “ gudsordsförsmädande? Månne derför, att ämnet är - hemtadt ur den bibliska historien? Men häruti ligger väl ingenting ondt; ty icke kan det vara mera gudsordsförsmädande att begagna det arma judafolkets gamla sagohäfder till ämne för sina rimmade utgjutelser, än att t. ex. besjunga Odins hitkomst, Domalders offrande eller en kunglig namnsdag. Det skall väl då vara i ämnets behandling, som det hädiska ligger, och just härom önskar jag få framställa mina tankar för allmänheten, på det att den icke må tro mig vara, hvad tryckfrihetens högste vårdare vill brännmärka mig till, nämligen en gudsordsförsmädare. Jag har all skyldig vördnad för de i bibliska historien skildrade personer; men som de tyvärr! icke voro annat än menniskor, voro de naturligtvis bekajade med en mängd fel, för hvilka äfven den allra frommaste och heligaste je^ suit icke kan blunda. Således t. ex. var Kain icke någon beskedlig karl, der före att han af bara afund slog ihjel sin broder. Absalon var heller icke någon lydig son, emedan han ville detronisera sin pappa, som åter i sin ordning ej bar sig rätt hederligt åt mot Uria, m. fl. Utan att smäda Gud och hans heliga ord och utan att behöfva frukta för åtal, borde man således kunna säga, att det, då som nu.fans blandning af folk, goda och onda, dumma och ljus-. hufvade m. In. Men * hvad som isynnerhet, i min tanke, (och jag har hört många prester på predikstolen yttra detsamma) satte små fläckar på * frebreema, var deras “ ärbarheten sårande och gudsförsmädande, icke skrifutan handlingssätt “.