Nu hade hon ändtligen fått en fristund, då hon fick rå sig själf. Engvall kunde icke värja sig för en rysning. – Jag säger bara det, svarade Arvidsson, att om ni håller något på er själf och er värdighet, så måste ni med någon smula urskiljning välja ert personliga umgänge. Han lider af obotlig förföljelsemani, och det är för mig en tillfredsställelse, att herrarne nu själfva äro i tillfälle att öfvertyga sig derom. – Tag bådas vårt hedersord äfvensom er höge, mäktige beskyddares i pant derpå! Tack, käre Gud, för den underrättelsen! Likt en törntagg tryckte sig den tanken in i den olycklige mannens hjärna att detta var vedergällningen för hans löftesbrott. Öfverraskad såg han upp. – Skulle Axels farhågor bekräftas och denne Hjelm söka locka dig med några fagra löften, så afvisa honom tvärt; och det vet jag ju för resten, att du kommer att göra. – Nå-å, hur långt har det avancerat mellan fru Esther och den der grefve Rudenfeldt? Denna bröts ändtligen åter af förvaltaren. Sedan steg han in i det mindre gästrummet. – Nog nu om den saken, fru Rixell! – Sätt nu ditt namn under denna skrifvelse, och din man skall sedan skynda att återförena dig med din far, som olagligen hålles inspärrad på ett dårhus. – Er pligt? Esther frågade hastigt och ifrigt: utlät sig ingeniören helt cyniskt. Dermed drog han ur en innerficka på sin kavaj fram en liten lofvande flaska. Sedan sammanträdde segrarna till rådplägning. I försmädlig ton utlät hon sig: Brefvet var förfalskadt och hade endast varit ett medel till uppnåendet af det eftersträfvade målet. – Inte? Jag förmanar dig på det allvarligaste till lugn och besinning, i annat fall skall jag se mig nödsakad att behandla dig med den största stränghet och icke lemna något medel oförsökt för att bryta ditt trots och din halsstarrighet. – Såg ni honom? Men jag är rädd för, att han varit allt för full af hin. – Skönt! Hur jag fått det, det kan jag inte själf förklara.