) Man kände av Järtas hand en liten » putslustig » broschyr från 1790-talet, mindre kvick än många andra. Började man att pensionera snillen, så skulle till nästa riksdag åtskilliga lämna sina sysslor, lägga armarna i kors och kräva pension (sept., s. 68 ff). Pensionsfrågan gick emellertid igenom. En ledamot reserverade sig mot beslutet — Hammarsköld! Som en välgörande kontrast gentemot detta uppenbart kotterifärgade ställningstagande framstår Schwerins klokt koncilianta hållning. I allmänhet måste dock vitsordas, att Hammarskölds uppträdande å riddarhuset leddes av aktningsvärd övertygelse för den sak han tog sig an. Utan att rättvisligen böra beskyllas för överord kunde han vid debatterna år 1823 om förbättringar i det högre undervisningsväsendet framhålla, att nit för den svenska lärdomen och litteraturen varit hans enda passion (dec. II, s. 67). Hårt måste det därför ha varit för honom att just under dessa debatter få höra från ungdomsvännen August von Hartmansdorff, som åtnjutit mycken gästfrihet i hans hem, den otrevliga förmodan, att hans kritik av förhållandena vid universiteten dikterades av obehagliga minnen av misslyckade examina, varmed Hartmansdorff syftade på att Hammarsköld vid fil. kandidatexamen 1805 ej erhöll nog höga betyg att då promoveras till magister, vilket skedde först år 1812. (Liknande anspelningar framställdes även av andra antagonister, t. ex. Samuel Ödmann se Henning Wijkmark, Från Nya elementarskolans ungdomstid, s. 26 f.) Hammarsköld tillbakavisade indignerat Hartmansdorffs » lindrigast sagt » ohemula insinuation, värdig en dålig advokat men ej R. o. A: s rum. Och han fortsatte med ord som må avsluta denna korta skildring av hans riddarhusbana: » I 20 år har jag, inför Nationens ögon, fört ett offentligt lif, och stått blott för anmärkningar och anfall från alla håll, men hittills har ingen sagt eller ens med skymten af skäl försökt att antyda, det jag någonsin drifvits till mina yttranden eller handlingar af individuella considerationer » (dec. II, s. 151). Granskaren kunde kanske hava ett och annat att säga om denna självkarakteristik, men den må gälla för vad den kan.