Det är enligt Halleröd också uppenbart » att projektet inte syftar till att utvärdera resultaten av psykiatrisk forskning i allmänhet, eller mer specifikt Christopher Gillbergs forskning. Professorn i barnoch ungdomspsykiatri i Göteborg Christopher Gillberg är en internationellt erkänd forskare inom detta område. Misskreditering Vetenskapsrådet Vi välkomnar en saklig debatt, men det kan inte betyda fritt fram för kampanjer som har karaktär av personförföljelse och saknar vetenskaplig grund. Hundratals personer har i detta projekt lämnat ut information om sig själva och närstående, i tro att uppgifterna skulle användas av läkare och forskare i Gillbergs grupp. Det skriver tolv forskare och psykiatrer till försvar för Gillbergs forskning och kliniska verksamhet. Stöd barn med särskilda behov * Potentiella bindningar eller jävsförhållanden: Inga uppgivna. Han har bl a lett ett internationellt mycket uppmärksammat och framgångsrikt farmakologiskt behandlingsprojekt [3] men har också i boken » Ett barn i varje klass - om DAMP / MBD och ADHD « [4] påtalat att behandling med centralstimulantia bör reserveras » för barn med mycket svår DAMP som inte kan få tillfredsställande hjälp genom enbart pedagogiska, sjukgymnastiska och psykosociala stödinsatser «. De varierande förekomstsiffrorna är av intresse för de forskningsaktiva i fältet men har av extrema debattörer använts, enligt vår uppfattning, som ett uppenbart svepskäl för att misskreditera Gillbergs forskning. Mönstret inom ADHDDAMP-diskussionerna är oroväckande, bl a eftersom det kan igenkännas från tidigare års politiserade debatter inom vuxenpsykiatrin, som med decennier fördröjde vetenskapligt grundade behandlingsval för flera patientkategorier. Han anger att » Vetenskapsrådet naturligtvis inte beviljar medel till kampanjer « och att medlen beviljats för ett intressant sociologiskt forskningsprojekt med professor Thomas Brante som huvudman. Vi lever i förställningen att varje studie fortfarande ska godkännas av en etisk kommitté och att försökspersoner ska ge sitt informerade samtycke till att delta. Gränsen för det acceptabla passeras definitivt genom att Vetenskapsrådet ger stöd till Kärfves lön medan denna kampanj drivs, medan domstolsväsendet ställer sig bakom hennes krav att lämna ut forskningsmaterial. Vi har som forskare och läkare i angränsande fält reagerat på en enligt vår uppfattning orimlig process. Sådana diskussioner utgör vetenskapens livsluft men blir med nödvändighet mycket tekniska. Kärfve har alltså inte beviljats anslag för att utvärdera psykiatrisk forskning.