– Om jag sade att detta behagar mig, så vore det allt annat än sannt. – För att förebygga detta är det honom föreskrifvet hvad han skall säga. – Derigenom vinner ni flera fördelar. – Du är så lik din mor, – sade hon slutligen. – ljöd det i chorus. – Frukta min hämd. Hans förnuft hviskade att det ej vore möjligt, men Ebbas drömmande blick föll på honom, och inom ett ögonblick hade han tillbjudit henne sitt hjerta och – han var nära att tillägga sin förmögenhet, men hejdade sig visligen och bjöd i slättet sin hand. För den likgiltige betraktaren kunde detta synas ofrivilligt, men Nordenborg visste att Berndtson aldrig gjorde något ofrivilligt. – Kommer ni ej tillbaka till oss sedan? Arvids blickar drogos som oftast öfver dit, der de stodo, och vid hvarje blick blef hans uppsyn mer tillfredsställd. – Makt, Ingegerd, makt och rikedom, – svarade han lidelsefullt. – Nej, visst icke, – svarade Alfhild leende. Bara föräldrarnes samtycke fattas. Hon måste vara vacker, gissar jag, – det är alltid herrarnes förnämsta vilkor; men af hvad slag skall skönheten vara? Det är hårdt att se sig så tillbakasatt af sin man. Det är något ärende jag skall uträtta, gissar jag? Grefvinnan Nordenborg inträdde i detsamma. – Som fru Helvin vill, fast inre kan jag förstå, hvarför hofpredikanten, som är så god mot herrskapet, ej skulle få veta det. – Aldrig! – Ja, men kom hit litet först, mamma. – Nå ja, äfven det. – Väl möjligt. – Du skulle således ej ha något emot att gifta om dig? Han kommer för öfrigt aldrig att fresta mig. – Din uppmärksamhet för din kusin har således tillåtit dig att göra denna iakttagelse, – sade Nordenborg leende. Modren vet ingenting. – Nej, jag har ingen vän, utom min son. – Hvad tänker du på så djupt, Ebba? – Alfhild talade hjertligt, och då Nordenborg såg upp lyste hennes ögon af en fuktig glans. Hon var mycket upprörd. Hon tillslöt hastigt dörren.