Ja, vad är egentligen en clown? Till en början kan man ju säga att han är en person, som går något konstigt klädd. Tittar jag på mig själv så finner jag mig mest likna en bättre lakej. Och det stämmer. En clown är en lakej. Ständigt färdig att vara sin herre publiken till lags. Han ska smickra genom att säga osanningar och ännu mer genom att säga sanningar men på ett sätt som kommer publiken att tänka: vad den gossen skojar, vad han överdriver, ty sådan är åtminstone inte jag – (halvsjungande falskt) nej inte nej inte inte inte aaalls va? är det inte så? Nej? Nej? Jo jooooooooo JO. AIltså mitt herrskap om det faller sig lättare för er att känna er som lakejer så finns det absolut ingenting som hindrar. Ni följer blott er natur och det är huvudsaken. I Leoncavalles pajazzo bedyrar clownen att han är en människa bara med hjärta och så vidare. Nå det har ju ingen bestritt. Den allra värsta skurk är en människa bara. Men vad är en människa? Den som kan ge svar på det ska få min clownskallra. Hallåmannen. Publiken som några ögonblick tett sig en smula konsternerad tycks nu bättre fatta galoppen och svaren tyckas hagla över clownen som håller för öronen. Hur pass snillrika svaren äro, torde vara omöjligt att utreda då alla skrika på en gång. Nu bjuder han tystnad med skallran. Jac. Fikon fick ni och jag fick behålla skallran. Ty jag var den ende som teg. Och att tiga, det är rätta svaret på en dum fråga. Och att fråga vad en människa är, det är mycket, mycket dumt. Kära systrar och bröder, kära lakejsjälar, gör er aldrig den frågan – då skulle jag bli så ledsen, så ledsen å era vägnar. Utan gå på bara. Följ er natur. Var människor eftersom ni inte lyckats, hitta på något bättre.