Inga strider av betydelse förekom och en lättbedriven plundring försåg hären med vad den behövde. Den persiska hären hade gått i ställning på andra sidan floden Granikos, nära foten av berget Ida, och den väntade där på att Alexander skulle komma och anfalla den. Han insåg att det kunde användas bättre på annat sätt, och alla skulle kunna se att han inte stred för egen vinnings skull. Alexander inte blott övervakade arbetet utan deltog direkt i det och eldade sina män till ständigt förnyade ansträngningar. Genom modern var han alltför insatt i mysterier och dunkelt myttänkande för att inte veta att mycket i tillvaron var oförklarligt, och han anade att Aristoteles i grund och botten inte brydde sig om mysterierna, ja, inte heller om gudarna och ödet. Han var särskilt utvald för sin skönhets skull, för i Lahore ansågs det att endast den vackraste kunde vara kung. Alldeles tydligt såg Alexander i honom en föregångare till sig själv. Han hade mer eller mindre överrumplande trängt in i Egypten och försvann inte mindre plötsligt därifrån. Alexander kunde rida fram som segrare vid Filips sida, över en slagmark med högar av lik, genom pölar av blod och bråte av sönderbrutna vapen. Grova nät slungades över dem och drog ner dem i djupet eller krossade dem mot klipporna. Där fick Alexander tillträde till själva gudarummet, eftersom han var farao och själv att räkna som gud. Men då återvände Alexanders utsända spanare och omtalade att perserhären marscherat upp längre åt öster vid byn Guagamela, där den valt ut ett slagfält åt sig och tydligen väntade på Alexanders angrepp. Hur det förhöll sig blev aldrig fullt klart, men ryktet gjorde gällande efter hand att Filip fallit för en politisk intrig som Pausanias varit ett redskap för och som det antyddes att även Olympias stod bakom, ja, rent av också Alexander! Efter åtskillig tvekan och vacklan hade han bestämt sig för slagfältet vid Guagamela, för att där invänta Alexander. De ämnade inte finna sig i det, de skulle återföra Alexander till den rätta vägen! Frestad eller inte att äkta en skyterprinsessa tackade Alexander nej, han tyckte sig förmodligen heller inte ha något att vinna på en allians med stäpphorderna.