Så lockas han att gå i mässan och erfar där ett så starkt intryck av religiös .intensitet, att han fullföljer sina studier och till och med uppsöker en ung norrman, vilken efter att i Rom ha blivit konvertit omsider som präst återbördats till sitt fädernesland. I samtal med denna finner han åtminstone en början till klarhet över sig själv. Men det är främst av allt den eucharistiska mystiken som griper honom. Tanken på Kristi reala närvaro i sakramentet synes honom som den sublima paradox, vilken löser alla svårigheter som eljest äro förbundna med försöket att tillägna sig kristendomen. TrotsDAGENS FRÅGOR 223 detta är det honom dock ännu knappast möjligt att bibehålla och praktiskt genomföra den övertygelse han i ett ögonblick av inre plötslig upplevelse vunnit. Då boken slutar, har han ännu icke tagit något avgörande steg, fastän han själv i sitt inre erfar den oerhörda styrkan hos den andliga makt, som han halvt på lek, halvt av nyfikenhet kommit att närma sig. Det förefaller, som om författarinnan knappast ens bekymrat sig om att göra sannolikt, att den religiösa utveckling hon tecknar försiggår inom Paul Selmers ytliga och trånga intellekt. Man kan icke ett ögonblick misstaga sig på tonfallet: det är Sigrid Undset själv som talar och vittnar om sin övertygelse, då hon skildrar Paul Selmers tankar. Det är hon som erfarit och betvingats av det eucharistiska undrets mystik, och det är i hennes öron som den katolske prästens försvar för celibatet återklingat. Hennes diktade gestalt står på ett helt annat och vida lägre plan än det, där problem sådana som dessa ha livsavgörande betydelse. Hon vill emellertid ha fram vad som ligger henne om hjärtat och frågar därför litet efter om den psykologiska motiveringen är acceptabel eller ej. Man märker detta särskilt på det bryska sätt, varmed hon sopar undan det i konstnärligt intresserade kretsar ofta gängse talet om den katolska gudstjänstens stämningsrikedom och estetiska dragningskraft. En dylik synpunkt, vilken naturligtvis för en vek och lättpåverkad individ som Paul Selmer skulle haft den största betydelse, vill Sigrid Undset icke höra talas om. Tvärt om betonar hon med skärpa det enkla, snarast tarvliga och smaklösa i de katolska kyrkornas inredning, de banala, i billig barockstil hållna prydnaderna och de onyanserade grella färgerna.