Slutligen var det just de sista veclcorna af Sonjas lif, hvilka i detta afseende medförde stora förändringar. Något nytt subjektivt omdöme i detta ömtaliga ämne, hvilket .biografien genom A. Ch. Lefflers subjektiva omdöme fört in i. allmänna diskussionen, skall här ej lämnas. Endast ett meddelande skall anföras, det enda som numera har vittnesgillhet, den mans, Iivilken fragan gdlde, och som medgifvit d a att f&amp; del af hans yttranden. Enligt honom var Sonja ej det i sig själf koncentrerade geniet, hvilket som kvinna, ville aga icke äges&gt;-s. Ho11 delade tvärtom öde med m hgfaldiga icke genialiska kvinnor, ett öde,. hvms orsaker i hvarje siirskildt fall. må vara olika och dolda i naturens hemlighetsfulla djup, men som i sig sjiilft &amp; r enkelt och alldagligt. Malmen i fraga hade upprepade ganger, drifven af sympati och vänskap, men icke. af kärlek, bedt Sonja bli sin hustru. Han hade aldrig bedragit. henne eller sig sjalf rörande arten af sin känsla, ej heller blifvit sirad af hennes nfslag, då han fullt instig, att ingen utvecklad kvinlig per-, ' sonlighet, minst en s i stor och rik som 8onja Kovalevskys, kan nöja sig med att få, endels, där hon ger helt. Ej heller förringade han storheten i den känsla, han ej delade, utan talade om Sonjas hängifvenhet som den största, han mött i sitt lif. Lika litet misskände han arten af de lidanden, hvilka hans uppriktighet v&amp;lla.de henne. Tvärtom ökades standigt hans djupa beundran, aktning och sympati, allt under det han erkände betydelsen af det skal, p&amp; hvilket hon grundade sitt afslag. Viss om att ge och f i lycka i en ömsesidig kärlek, s h d e hon för dennas kraf giirna offrat allt, ocksa vetenskapen, om s&amp; hade fordrats, men h m fordrade aldrig detta; endast att hon, om det visade sig absolut nödviindigt, skulle uppge siii plats vid Stockholms högskola.