Det är en grof-het, som är för sund för att vara anstötlig ... något kärnfriskt i samma väg som det nutidens blaseräde fransmän kalla “ le joyeux rire de nos pères “. Prof. Sakta i backarne! Ni vill advocera bort, hvad jag sa ’. Svara mig uppriktigt, lede sanningen någoA skada, om språkfet vore litet mera hyfsadt, bara litet ... Det fins en uttryckens och tarikarnes brutalitet, som går hand i hanü med den största förfining och bildning, en sjelfkär, och ändamålslös orginalitetslusta, som icke har något med konst107 * • eller natursanning att beställa. Det är den råheten, som i min ‘ tanke skadar Strindbergs bok ... Vore den bara en smula mera ansad i tonen, pch många flera skulle läsa oah behjerta den särskildt bland unga d^mer, och det är dock för dem, som en stor del af bokens lärdomar äro skrifna. Men det är så roligt att reta folk! Kand. Förlåt mig. Men jag tror, attrii misstar er i denna fråga. Samfundsdisciplinen vis å vis ord och uttryck är nu en gång i sig sjelf så onaturligt åtdragen nu för tiden, och fruntimmerna hafva allt från sin första ungdom fått vänja sig vid att omfatta den i dess strängaste form ... Jag glömmer aldrig, hur det aflopp, n£r jag en gång försökte läsa Holberg för ett par unga flickor ... Det skulle jag inte vilja göra om igen. Prof. Ja, kanske det är på det viset ... Men vet ni. jag tycker, att hela “ Giftas “ äc sämre skrifven än “ Boda rummet “. Stilen är banal i sin enkelhet, flamsig i sin ledighet Hvad det är dumt att icke inse, att ju mera utmejslad en menfng är, dess djupare verkar den, dess bättre faster den sig i minnet, klar för ögat, fast för örat. * Kand. Det har ni rätt i, fru professorska ... Konstnärligt taget är “ Giftas “ tyvärr icke utan lyten.