Tidigt om morgonen – det var en vacker höstmorgon i medlet af September – syntes den unga bruden sakta sväfva fram mellan alléerna i trädgården Vid blomsterrabatterna stannade hon emellanåt, lutade sig ner och aftog de blommor, som utgjorde le beau reste efter den flydda sommaren. – O nej – jag borde det visst icke, då jag har ett så tjusande föremål som ni i grannskapet – Gud välsigne er, nådiga fröken – sade den ene af smugglarne – det är visst sannt det, att fattigdomen har förledt oss Vi hade intet att äta och derför tillgrepo vi detta tillfälle, som erbjöd sig till förtjenst. Efter tio minuter hade han uppnått grefve Silfverstjernas sommarnöje – detta ställe, hvarifrån han blifvit så skymfligt förjagad. – Jag måste skynda åstad, för att om möjligt rädda fröken. Den unge fästmannen gick efter och motade på. Den unga flickan uppsteg, fattade den nyss färdigknutna kransen och aflägsnade sig Löjtnanten sprang hastigt upp från marken, medan Svanhilda med en böjning på hufvudet helsade sin fästman, som nu anlände till stället. Det tillhör blott personer af ett ytligt väsende att fästa allt för stor vigt vid dylika småsaker. Bröllopsdagen. – Ja – ni är väl goda 55 år åtminstone. Svanhilda lade kransen, som hon bundit, på ett fat, fylldt af vatten, hvilket hon ställde i fönstret. En lampa kastade sin dunkla belysning öfver den unga flickans klassiskt formade gestalt Det lilla hufvudet stöddes af den ena handen, under det den andra med snabba drag upptecknade hennes tankar på papperet Den ädla, grekiska profilen, aftecknande sig i det matta lampskenet, var i detta ögonblick stämplad af en djup, men resignerad melankoli. – Omöjligt – mumlade Svanhilda, djupt skakad. – yttrade Theodor, i det han lade sin arm om hennes lif. – Vår natur. – Låt se att du bemöter honom med aktning. – Stig in! Aurore gick förbi med sin vattenkanna och helsade med ett så vänligt småleende, att hofmarskalken blef helt varm om hjertat. – röt grefven ursinnig, – detta går sannerligen för långt.