Jag egde likväl en äldre vän, hvars minne fordrar, att jag honom icke med stillatigande förbigår. Bland mina kamerater i justitierevision, där skrifvarn var inpräglad i hvart ansigte, var jag glad att råka en munter och behaglig yngling. Jag fattade för den unga Stierngranat35 den ömmaste vänskap. Han flyttade till mig. Vi bodde tillsammans i samma hus, vägg om vägg. Men oaktadt den närmaste förening åtskilde oss våra olika böjelser och ockupationer dageligen fjärmare, intill dess vi ej mer kunde nalkas, och vi åtskildes utan afsaknad på någondera sidan. Vänskapen mellan Creutz och mig var däremot danad för evigheten, grundad på våra gemensamma behof att meddela hvarann våra idéer, att af hvarann upplysas och äfven att prisas, hvilket ingen annan med mer öfvertygelse kunde göra, icke eller var lika smickrande af någon annan. Under tio års förlopp, intill dess att Creutz som förordnad minister vid spanska hofvet36 afreste, voro vi dageligen tillsammans. Mina bekantskaper blefvo hans. Vi åtföljdes i samma hus och voro oskiljaktiga i alla promenades. Han följde mig äfven i tvänne somrar till Skenäs, där jag i en landsort, kär för mig från min spädaste ålder, under min mors ögon och i sällskap af min vän, egde på ett ställe förenadt allt, som fordrades att uppfylla mitt hjärta med de ljufligaste känslor. Saknadstårar under denna beskrifning tvinga mig att på en stund nedlägga pennan.