— Jag skulle innan afresan gärna bese mig på Rosersberg. — Jag beklagar, att jag ej kan erbjuda mig till ciceron, men mitt hälsotillstånd förbjuder allt för mycket gående. — Min faster gör mig väl sällskap, säger konungen och bjuder hertiginnan armen. Tillsammans genomvandra kungen och hertiginnan Rosersbergs trädgård, men kungen är mycket förströdd och yttrar ej många ord. Då hertiginnan gått sig, men ej kungen, trött, drickes te ute i kaprifoliebersån. Kungen och hertigen samtala härvid med hvarandra tillräckligt mycket för att sviten ej skall få anledning misstänka, att ett mindre kordialt förhållande är rådande de båda höga herrarna emellan. Ändtligen bryter kungen upp, sägande, att han vill vara i Stockholm före natten och att han en passant skall göra visit hos sin mor på Ulriksdal. Vagnen kör fram, kungen stiger upp och vinkar ett nådigt afsked till hertigen och hertiginnan, som stå på trappan. Hertigen och hertiginnan stå kvar, tills vagnen är ur sikte. Då den försvunnit i alléen, säger hertigen till sin gemål, i det han gnuggar händerna: — Nu är den nåden öfver. Puh! Låt mig få igen min pipa! Den kölden i denna värme! Puh, puh! Prinsessan från Baden. Hans Majestät, den kungliga familjen och hela hofvet vänta vid Drottningholms hamn slupen, som med kungens trolofvade brud ombord ros från Fitja, dit prinsessan landvägen begifvit sig från Gripsholm. Vid hamnen stå jämte kungen, hertiginnan af Södermanland, prinsessan Sofia Albertina och hertig Fredrik Adolf. Hertig Carl är alltjämt sjuk. Öfverst på slottstrappan väntar änkedrottning Sofia Magdalena. Det kungliga giftermålet har påskyndats till den grad, att ingen hunnit sansa sig, minst af alla den lilla badensiska prinsessan.