Rosamunda hade ett lynne, beslägtadt med Lady Macbeths; herrska var hennes största lidelse, dernäst lysa, och sist kom den sinnliga kärleken som njutningsämne, och alla dessa lidelser upprördes nu på en gång uti hennes bröst; om den sanna kärleken hade hon ingen aning, ty hon kände icke hans källa. Det var nästan för mycket hopadt, en finare smak skulle ansett rummet likna nästan ett klädstånd, men dock medgifva att allt var ordnadt med särdeles konstskicklighet. Men hur skola vi bära oss åt? – Vill du fara ut och åka ett slag kring Djurgårdsslätten, Rosamunda? – Jag dyrkar dig! – Hvad skola vi göra vid Haga? Solen sken mig i ansigtet, jag kunde förstå, att jag svårligen upptäcktes från fartyget, emellertid närmade det sig allt mer och mer, men mina krafter begynte svika mig; när det ändtligen kom så nära, att en lina kunde kastas åt mig, var jag redan så utmattad, att det skymde för ögonen; jag förlorade plötsligt sansningen och vet blott af berättelse, hvad som sedan tilldrog sig. Han hade verkligen blifvit något blekare och magrare än förut, och hans utseende var ej fullkomligt friskt. – Herrn? Men hon såg blott höga, mörka, lummiga träd, som rörde blott sakta här och der en topp, en gren eller ett löf, som glittrade efter nattens regn. svarade Lilia och lyste af förnöjelse; när jag ser att det är emot min fars vilja, och min far är nöjd med vårt tarfliga lif, så vill jag arbeta med största glädje likasom hittills, men jag tyckte att pappa fann sig nöjd der nere i går uti en glad omgifning, och jag trodde att jag kunde bereda min far ett beqvämare lif, om min far blefve den förmögna mannens svärfar. Clara arbetade flitigt, studerade generalbas och kontrapunkt och allt hvad det heter, ehuru hon icke förstod, hvartill det skulle tjena, då hon ej hade lust att blifva tonsättarinna, utan endast sångerska. – Jaså! tänkte Dingel säga, men hejdade sig och sade: är det väl möjligt, att man är så galen att afspisa en sådan patron? Vi bjuda läsaren på ett kort besök i gubben Källströms kammare.