Birger såg strängt på honom. »Vakta er för nästa svek, ni Folkungafränder, om ni trotsa mig!» »Och om vi följa dig?» »Då skall du ensam, du barfattiga man, få allt det guld och silver, som guden Jumala långt borta i Österland bär på sitt sköte.» »Vad är det då du vill, om du blir jarl?» »Att hedningarna på andra sidan Östersjön, som bränt vårt Sigtuna, skola döpas och göras till människor. Att det skall sprängas i stålberget och plogas i åkrarna. Att det skall sättas torn på Stockholm och lagfrid över era kvinnor och kyrkor och hem. Säg mig du bara, hur jag skall få mina korta år att räcka!» »Nu hör jag, att du är den man, som vi i hundratals år ha längtat efter», utropade Sune och letade fram sin rustning ur vrån, där den länge hängt obegagnad. När Birger slutligen red bort igen, följde han honom.