» När såg du mig någonsin skrämmas att stanna hemma, om jag satt min håg till att fara? » svarade hennes man. Margareta satt allena i sitt hvardagsrum och spann. Du kan blifva skrämd! » varnade Barbara. Han vände sig till bruden, som trodde på lycka i lifvet, till brudgummen, som väntade trohet, till de unga, som trådde dansen i yra, till de gamla, som glömde grafven, och han förkunnade dem, att allt är fåfänglighet under solen. Men skall jag tala om någonting för dig? » Solen har dessutom gått ned, och jag ämnar ingalunda presentera mig för dina gamla anspöken, de må vara aldrig så fasansfullt intressanta. » Det är en hustrus plikt att böja sig », sade Barbara. Hon försökte le, men det ryckte förrädiskt kring munnen. Utan att fråga mer gick hon in i gästrummet och tillslöt dess dörr efter sig. Hans önskan var att höja folket, ej att tynga det under en vidskeplig fruktan. Du får tänka på det Egil », sade fru Ingrid till sin bror. Det var något i hennes röst, som sade den unge mannen, att hon visste åtskilligt. Henrik fördjupade sig med feberaktig ifver i studier och arbete. Henrik fattade hennes händer och sade med lugn och öfvertygelse: » Ja underbart väl », instämde majoren, » man kunde tro den varit tre år i stället för nära trettio i jord. » » Hade gref Falkenhorn då verkligen någon förnimmelse af hvad som försiggick? » frågade friherrinnan Sparrekors. » Hon är förberedd. » Men säg mig hvilken den synd är, som du begått. » » Nej, det är hon aldrig, men hon får infall ibland som t. ex. nu i natt, och då blifver hon så full af list. » » Säg ut hvad du har på hjärtat! » uppmanade Henrik med en tydlig förkänsla af att den sorgliga nyhet han skulle få höra rörde honom. Förberedelserna till resan tog ej läng tid. Den smickrade hennes fåfänga och försatte henne i ännu bättre lynne, än hon förut var. När hon återkom, fortsatte de sin väg som förut återknytande samtalet, där det blifvit afbrutet. » Då måste du erlägga lösepenningen.