Hennes blick är tom och uttryckslös, munnen står slappt halvöppen i det gråbleka an­ siktet. En blek, svettdrypande man arbetar henne mekaniskt fram genom virvlarna Det är tiden som dansar sin spöklika danse macabre därinne. En tid som mera än någon annan står syn­ dafloden nära — en tid som mindre än någon annan är mogen för att skördas. Mötet. Det är afton. Från ett fjärran kyrktorn höras först de fyra lätta kvartslagen och sedan komma med djupare, krafti­ gare ton timslagen, nio till antalet. Under alléns mäktiga lövvalv vilar mörkret, i vilket de mattslipade elek­ triska lyktorna med långa mellan­ rum bilda vida ljuskretsar, i vilka män ser körbanans svarta asfalt, pro­ menadgångens gula sand och där­ över den gröna lövmassan, i vilken hösten redan blandat in sina gyllene färgskiftningar. Ur mörkret på motsatta sidan av en sådan ljuscirkel ser jag en helt liten parvel komma, Han går långsamt såsom en den där icke har något mål för sin van­ dring eller ett mål, dit - man icke ha­ star. Han är barbent och barfota trots höstkvällen och i handen, som han sträcker emot mig, hänger ett knippe kängsnören. Våra ögon mötas, när han med låg stämma, men utan att appellera till mitt medlidande affärsmässigt bju­ der ut sin vara: " Tre par för femti öre! " Det är en sällsam stilla blick i dessa djupa barnaögon och över an­ letet, fint skuret och genomskinligt blekt, är lägrat ett nttryck, som icke är sorg, icke lidande, icke ångest, men ett stort skrämmande allvar, resignation inför något övermäktigt och fruktansvärt. Med handen under gossens haka lyfter jag upp hans ansikte, som sänkts, smeker hans kind, talar vän­ liga ord till honom. Hans kyliga blick, hans orörliga anletsdrag för­ råda, att den vänlighet han möter, är utan värde för honom, att den icke framkallar någon reflex av glädje i hans slutna sinne. Jag lägger pängar i hans hand, och han låter dem liknöjt försvinna ner i fickan, som om dessa blanka mynt, vilka dock avsevärt öka hans dags­ kassa, ingenting betyda för honom själv och icke heller skola gå till nå­ gon, som han är glad att kunna ge dem åt.