Och det är med stor spänning man afvaktar de vidare åtgärder Kungl. Maj: ts regering skall vidtaga i saken. Ellen Key har i ett föredrag om kriget, freden och framtiden högtidligen framhållit » pacifisternas och socialisternas » » blygsel inför de vansläktade ättlingar » af Gustaf Adolfs folk, hvilka tillåtit sig att hysa och förkunna en annan lifsåskådning än pacifismens. Hon har vidare, lika högtidligt, framställt deras kraf på erkännande af att tidshändelserna gifvit » pacifister och socialister » rätt i deras förkunnelse. Tidshändelserna inbjuda verkligen icke till rätthafveri eller moraliska förkastelsedomar. Det torde öfver hufvud i all ödmjukhet kunna ifrågasättas, hvad godt kan komma af att proklamera den egna åskådningen i politiska ting såsom speciellt byggd på rättfärdighetens grundval och möda sig med att blygas öfver andra åskådningars förmenta brist på känsla för etiska vården. Rättfärdighet och sanning äro inga naturliga monopol; om dem kommer alltid att råda fri konkurrens, och hvarje ärlig lifsåskådning bottnar i sm lösning af sanningens och rättfärdighetens alltjämt lika olösta problem. Men denna behöfver icke vara åttio-talets sanning eller pacifismens rättfärdighet för att vara äkta och lifsduglig. Frågan hur de olika åskådningarnas så att säga rent intellektuella förutsättningar stått sig uti tidshändelsernas eldprof torde däremot mer löna sig att diskutera. Ellen Keys sammanställning af » pacifismen och socialismen » såsom de lifsåskådningar hvilka » kriget gifvit rätt » utmanar otvifvelaktigt till betraktelser öfver en af dessa åskådningars gemensamma egendom, nämligen tron på arbetarrörelsens och socialdemokratiens förmåga att afvärja kriget och dess bördor. Tidens senaste häfte (aug. — sept. 1914) kan vara text nog för en så- Soeialdemokratien oeh kriget.DAGENS FRÅGOR 509 dan betraktelse. Den utgör till större delen en socialdemokratiens hvita bok, en sammanställning af allehanda tillgängliga dokument belysande socialdemokratiens ställning till krigsutbrottet i olika länder.