Jag hade också tänkt vi skulle frukostera så trefligt och enkelt på tu man hand i orangerirummet, men Jakob har försäkrat mig, alt icke allt vore som sig borde, om du ej pä en så- dan här betydelsefull dag satte dina ostyriga små fötter till stor taffel under din farfars och farfarsfars bord — och så fick den gamle gossen sin vilja fram, när han gjort sig så mycket besvär med anordningarna. » Sonja log och räckte vänligt den gamle hofmästaren sin hand. » En ringa tjänare frambär sina vördnadsfulla välgångsönskningar till fröken Sonja på hennes födelsedag. » » Alllid den samme i alla väder, » log grefven; » det är en röst från din farfars chevalereska dagar, som talar till dig, Sonja. » » Till middagen hoppas jag emellertid, att vi skola ha det litet lifligare omkring oss, min flicka, » sade grefven, sedan de slagit sig ned. » Våra gäsler komma med tåget kl. 4. Ja, du vet, hvilka jag menar — alla utom en. Men den får du heller inte veta; det blir min öfverraskning till dig, min stora present på din födelsedag. » » En öfverraskning? Du gör mig nyfiken, pappa. Säg, säg genast, hvem du menar och plåga mig inte till döds. » Den lilla handen stannade på halfva vägen mellan fatet och munnen, beväpnad med silfvergaffel och ett aptitligt stycke af Jakobs tryfferade chateaubriand. Och de bruna, skälmska ögonen försökte förgäfves anta ett hotfullt uttryck att skrämma pappa till bekännelse. » Nej pass, fröken Nyfiken, kan du inte fundera ut det själf — och det gör du inte — så ej lurar du del ur mig. » » Jaså; ja, då är det farbror Axel, » förklarade Sonja öfvertygadt och böjde sig på nytt ned öfver sin tallrik. » Jag säger ingenting — du får väl se! » Ack, han vår för olidlig, den stygga pappa, med sitt hemlighetsmakeri; men när han satte sig på den kanten, då var det inte värdt försöka öfvertala honom, det visste Sonja af erfarenhet.