Komorbiditeten var mycket hög i fallen med ADHD som huvuddiagnos; flera än två tredjedelar hade minst en av tilläggsdiagnoserna motoriska koordinationssvårigheter, specifika lässvårigheter eller marginell mental retardation. I 8 procent förelåg familjerelationsstörningar som inte var relaterade till psykiatrisk diagnos hos barnet. Inget av områdena är extremt socialt belastat. Det förtjänar dock att nämnas att upptagningsområdet i vår studie innefattar ett av de primärområden i Göteborg som har en av de högsta konsultationsfrekvenserna i staden [21]. Detta förklaras sannolikt av den ökade medvetenheten och kunskapen om sådana tillstånd (inklusive tillgången till bättre och operationaliserade diagnoskriterier) och den därav följande mera riktade undersökningsmetodiken. Misstanke om sexuella övergrepp förelåg betydligt oftare när det gällde flickor (6,3 procent mot 0,3 procent för pojkar). Det är att märka att Landstingsförbundets utredning utgörs av en genomgång av enkäter till barnoch ungdomspsykiatriska verksamheter, inte på journaluppgifter. Då föreliggande arbete inte har karaktären av hypotestestande undersökning ansågs det inte nödvändigt att göra en studie av interbedömarreliabiliteten avseende diagnoserna. Under motsvarande period sjönk andelen nybesök utan diagnos från 26, 30 respektive 32 procent under de tre första åren till 24 procent och 15 procent under de två sista. Någon exakt siffra för den ackumulerade prevalensen för barnoch ungdomspsykiatrisk öppenvårdskonsultation i det aktuella upptagningsområdet kan inte anges. Mycket talar för att man i vissa uträkningar satt likhetstecken mellan antal » besök » och » patienter » och / eller att man räknat flera individer (inklusive föräldrar) i en och samma familj som patienter, med resultatet att uppgifter om vårdsökarfrekvens blivit orimliga. Tack även till personalen vid barnoch ungdomspsykiatriska mottagningen, Masthugget, för hjälp med journaldatainsamling, och till psykolog Sven Östlund, barnoch ungdomspsykiatriska kliniken, för hjälp med databearbetning. Tjugo procent träffade alla tre kategorierna (med tendens till påtaglig ökning i detta avseende under studiens gång). I vart fjärde fall kunde diagnos inte ställas, i allmänhet därför att tillräcklig information saknades. En tredjedel levde under ingen eller lätt stress, medan nästan en tredjedel levde under svår till extrem stress. Antalet besök per patient har inte säkert ändrats under perioden 1992-1996. Huvudsaklig DSM-III-R-diagnos framgår av Tabell I.