° ljuset, dök dock sannindet 1 ' ram i§ ei1 - Hon erkände, Vin e u Var Mallory som höll bilade t, Var ^ ' " ' hi 11!?! 6 End, och hon ysti att hon handlade orätt, a tt itt Pelle får i nte l0 ' " Mamma: — 1 e11 äta med fingrarne. Hedersbegrepp. Det är kanske " tyket " av en så­ dan som mig att blanda min röst med stadsdamer,s, då jag bara är en enkel ' lantmora '. Men då jag tog mig sam­ ma frihet en gång förra året blev jag så vänligt emottagen och fröken re­ daktören skrev till och med att " fru Johansson var välkommen åter, om hon hade något på hjärtat ". Och detta är just fallet nu. Redan för tre veckor sedan vid läsningen av en artikel om att mamma skall lära sina barn ärlighet, väcktes lusten, men så fick jag sånt schå med syltning och inkokning av grönsaker m. m. att jag inte hann. Yår. trädgård är ju så stor, och så tycker mina gifta flic­ kor i stan, att när mamma ändå är i farten med " konservering " — • de använder alltid modärna ord — • så kan de gärna få skicka sina burkar hit och få dem fyllda och om Re­ daktören såge antalet skulle hon för­ stå att de inte lida av blyghet. Det kan ju också hända, att jag i ett svagt ögonblick låtit dem förstå att jag tycker det är roligt vara dem till lite nytta. Men nu var det historien. Johans­ son,. som jag berättade den för, sa när hon på detta sätt lät sina käns­ lor gentemot honom gå före vad hon dock måste betrakta som sin plikt. — Men vart skall jag väl resa? frågade hon sig själv förkrossad. Och hur skall jag kunna överleva skils­ mässan från honom? Men å andra sidan, skulle hon väl kunna dväljas i denna ohyggliga atmosfär av misstro och ringaktning, som omgav henne på alla håll och so.m hotade att kväva henne. Just när hon gjorde sig denna fråga såg hon framför sig på vägen Eben Mallory som, ledande sin häst i tygeln, promenerade vid sidan av fröken Joanna Cooke, som ivrigt samtalade med honom.