Men mor vill inte och inte Träsken heller. När hon ringde så grant med klockorna, brukade hemmafolket titta ut. Jag gör väl som jag vill, sade hon. Den ligger välan vid köksten och gonar sig. Vilken greve? Låt oss köra. För jag frågte inte utan gick av vägen. Inte vet jag hur det kom och inte vet jag vart det gick och inte vet jag varför. Jag undrar bara, vad det nu ska bli för elände i Sutre. Hon kände fläkten, da han strök förbi, tätt bakom henne. Vi hade tänkt det. Sa länge sommarn vara, gick det väl an. Och inte skulle jag stå så hårt på det, om det inte varit fars ord in i det sista, att sönerna skulle ha hemmadöttrar. kved mor i Sutre. Men si, si, jag är född i en torparestuga och därför skreks det genom sju socknar. Äntligen lossade fingrarna, och till all lycka följde ett torrt stycke granris. Gästgivarn räknade upp en del och nämnde som det värsta, att han tagit henne mot hennes vilja. När var det då, din grömming? När du får din egen vilje, gosse Men det går inte. Han trodde att fingrarna snott in sig i håret. Då är kära mor dåraktig, sade greven, sprang upp och gjorde sig redo att fara. Det var inte Valborgs steg. Sväran lade sin hand över hans mun och tryckte honom ned i bädden. Basilius ställde sig bredvid mormor. Ja, jag är farligt hungrig, svarade flickan. Ingen för den del. frågade Träsken. Det fanns en tjuvstryker där ute också, sade han. Han skrattade, räckte den svalnade turken åt lilla mamsellen, som kindpustade fula gubben, gjorde honom tysta men häftiga förebråelser. Men det var icke någon förklaring. Nu vaknar du, befallde hon. upprepade Träsken. Sa I inte då, att hon var här? Hade prästen givit sitt folk födan, som hans plikt var, så hade hon väl stannat i Raslinge och aldrig kommit till Frönsan. Jag har nu fått andra underrättelser. jämrade Valborg med munnen och log med ögonen. Och den ska springa efter flickor! Så jag tänker att mången samlare förundrat sig över den rikedom, som rått i gamla greve Arnfelts hus frågade gästgivarn. Att glömma är all vishets begynnelse. Och Basilius sträckte fram sina händer.