Väl hade han en dryg plånbok, men höll ock på styvern och var ej så frikostig, som då Venus och Backus livade honom. Jag förklarade nu att min tid ej tillät längre frånvaro. Då jag hemkom, kunde hans penningkoffert lätt blivit min, men för värdinnans skull fick han hava den i behåll. Likväl knep jag om eftermiddagen i trängseln plånboken ifrån honom. Vid hemkomsten beklagade han sig för mig, att man stulit hans plånbok, men var likväl nöjd, att ej mer än 60 à 70 riksdaler funnits i den. Frieriet börjades på nytt, men han fick till svar, »att jag vill ej hava en sådan trasslare, som ej kunde taga vara på sina penningar». Då inspektorn om aftonen hemrest, överräknades penningarna, vilka bestodo alla uti trasiga och klistrade sedlar han fått och vilka ej utgjorde 60 riksdaler. Manskläderna påtogos nu och jag begav mig om natten till torpstället, varest min kambrick förvarades jämte schalarna. Dessa saker fördes lyckligt till staden och gjordes därav nu fyra lotter, vilka lika fördelades emellan frun, pigorna och mig. Härigenom fingo vi alla präktiga kläder. Natten tillbragtes ganska muntert. Följande dagen uppköpte frun vad som behövdes för hennes rörelse och packade in till avresa. Då allt var i ordning, kom den vingbrutne fiskalen med värdinnans respass, vilket borgmästaren påskrivit. Som endast tvenne pigor stodo antecknade däruti, väcktes hans uppmärksamhet på mig, med tillfrågan vem jag var. Värdinnan svarade genast, att något pass för mig ej behövdes, emedan jag var en prästfru och bodde i länet; för övrigt hade jag, såsom varande hennes släkting, varit behjälplig uti rörelsen och att hon själv skulle följa med mig hem. »Om förlåtelse,» sade fiskalen, »i sådant fall behövas inga betyg.» Värdinnan yttrade till mig, att det var vanligt att giva till fiskalen något för sitt besvär, varför vi följdes åt i ett annat rum, där jag uppräknade 5 riksdaler av mina trasiga sedlar, vilka frun gick och stack fiskalen i handen. Han översåg penningarna och sade: »Jag tror att frun har fått av de penningarna, vilka inspektorn förlorat, ty han uppgav dem vara sådana.»