Födan leta På torftiga, trädlösa kullar; Men skådadt som bild, I Skottska skaldernas Spegelbegåfvade språk, Eller på färgernas Fängslande dukar, Får det förtrollande fägring! Kanhända ändå Det annat var, När vildhet var allena, När folk och seder Och färdsätt och faror Fogade fyllnad till taflan; När ännu stod I styrkans stolthet De vilda Gaelervälden Trots mot tiden – Ett helt och slutadt i sitt slag! All öfvergång Är en förstöring, Och trefnad trifs ej bland flyttgods; Segrar odlingen En gång fullt, Missljud mildras och bortdör. Men längese’n Vi lemnat Loch Kathrine; Vi vandrat öfver det öde Näset, som skiljer Sjö från sjö, Rob Roys beryktade dal! 52 Här vid bäckens Brusande fall, Som störtar sig ned på stranden; Här på branten Af brutna heden, Som stupande skyndar mot sjön, Satt jag re’n länge Försänkt i synen Af Skottska sjöarnas skönaste, Den dystra Loch Lomond, Drotten bland höglandets Tusen täflande vatten! Samma natur Som Loch Kathrines; Men mera vild och väldig. Högre och brantare Bergen resas, Och sjön all mildhet mistat. Ner mot söder Sägs den breda En vidsträckt vattenspegel, Och sålla den täckt Med tusen öar, Och le mellan lägre stränder; Men här den smalnad Smyger fram Dunkel och djup och dyster, Och rundt om viken Vildt sig torna Molnbemantlade fjellar. I kalla böljan Klippan stupar – Intet rum för odling! Och bergen förakta All annan prydnad Än ljung och moln och mörker! En sådan skönhet Som Loch Lomonds, Stor och arm och ädel! Ett sådant folk Som den stolta Gaelern, Vildhetsåldrarnas adel! Britannien , du brännspegel, Som bryter den samlade Glöden af tidens Guld-glänsande sol! Hur kom du att hysa Här på din rand Af nattens söner Den sista skuggan? Hur underligt ödet Älskar leka! Anglosachsarn Och Celtern tillsammans? Som om till holmgång Här de mötts På Oceanens Ensliga Ö! Fullt af lif, Framtid och medgång, Ser det Anglosachsiska, Det segerborna folket,