Icke obegränsade naturtillgångar, ty i så fall skulle den lilla befolkningen omkring år 1800 ha kunnat vältra sig i rikedomar, medan den i verkligheten måst leva betydligt torftigare än den nuvarande, mångdubblade — utan till stor del just de krafter som d: r Beskow anser ha varit så fördärvbringande: den skenbart moraloch religionslösa fria konkurrensen. Och därmed är man framme vid det allvarligaste i den ståndpunkt d: r Beskow givit uttryck åt. Antingen får man sörja för att hålla det ekonomiska livets effektivitet uppe vid dess högsta möjliga punkt, vilket helt na-374 ELI F. HECKSCHER turligt ej kan ske utan många ovälkomna konsekvenser, eller måste man öppet och ärligt säga människorna, att naturens resurser bli alltmer knappa och att människorna icke få föröka sig i tillnärmelsevis samma grad som hittills. Det är svårt att överdriva fördärvligheten av ett socialt ideal, som å ena sidan kopplar ur några av de starkaste drivkrafterna för den materiella utvecklingen under senaste halvtannat sekel och å andra sidan utlovar tillräckliga resurser för en obegränsad folkökning; skulle båda leden samtidigt förverkligas, !iunde mänskligheten lika gärna genast sätta sig på en kruttunna, ty inom kort skulle den då springa i luften. Ett sådant program kunde därför, såvitt jag förstår, ej i någon mening anses som annat än samhälls-fientligt. Men jag är trots allt övertygad att d: r Beskow icke omfattar det; och dess båda hälfter äro åtjminstone möjliga att diskutera var för sig, sålunda antingen en produktionsordning med minskad effektivitet eller en oförsvagad folkökning. Övergår man från d: r Natanael Beskows uppsats till biskop Einar Billings i samma häfte av Svensk Tidskrift, blir en diskussion mycket lättare. Ty d: r Billing är icke för intet en f. d. professor och ett barn av nittiotalets Upsal^; han ger argument långt mer än trossatser. Den åskådning som på sina ställen kommer fram i hans uppsats är också i fiill överensstämmelse med den som nationalekonomerna betrakta såsom i det väsentliga objektivt given; men jag kan ej dölja, att den alltför ofta synes mig korsas med helt andra föreställningar och att framställningen över huvud taget ej gör full rättvisa åt själva den grundläggande distinktionen inom allt ekonomiskt — för att icke säga allt mänskligt — liv, nämligen den mellan mål och medel.