småningom allt livligare rörelser. På hennes knä stod buren med den sjungande guldfågeln. Bakom denna grupp skymtade damerna Theander och Alexander som i blygsam tillbakadragenhet iakttog, hurusom de båda männen hyllade tante Sara. När nu ställets värdinna nalkades, reste sig alla gästerna och gingo henne till mötes; endast tante Sara blev sittande, vred upp fågeln på nytt, lyssnade betagen till dess toner och betraktade med tårfylld blick dess naturliga, nätta och livliga rörelser. Men generalagenten sa: Lilla hennes nåd kommer alldeles lagom för att slita en tvist mellan mig och de kära människorna han pekade på damerna Theander och Alexander som påstå, att man i deras och Saras ålder är alldeles ur leken. Men jag påstår, att en vacker och fin gammal flicka, som kusin Sara, aldrig går säker så länge det finns ämabla och kuranta änklingar som herr kyrkoherden och jag. Och särskilt håller jag före, att kyrkoherden med sin paranta och galanta statur kan vara farlig för lite var. Jaha! sa prästen och spände ut bröstet. Men fru Olga sa kort och torrt: Jag tänker, att tante Sara betackar sig. Ja, visst betackar hon sig! skreko damerna Theander i livlig kör. För mig? sporde prästen och betraktade sin slitna kaftan. En änkling och präst, sa fröken Alexander, är som en ryttare utan häst. Så oanständigt! skrek yngsta damen Theander men ångrade sig och påstod att hon tänkt på någonting annat. Prästen slog sig ned bredvid tante Sara och såg ganska snopen ut. Den gamla rördes till medlidande, klappade honom på handen och sa: Ja, ja, kära kyrkoherden, vem vet vad jag hade sagt, om jag varit tjugufem år yngre. Jaså! inföll fru Olga förbittrad. Vill du nu påstå, att du också varit giftassjuk? Du! Som inte vågat se på en karl genom sotat glas Jag? fräste tante Sara och riste på huvudet med de lilafärgade banden. Nej nu går det för långt! Vågar jag inte se på en karl? Och hon höll andan och spände ögonen i prästen. Äldsta damen Theander jublade: Se på Sara! Så kavat! Men tante Sara tog åter till sig blicken och gömde den under tårkuddarna. Helt förlägen över sin dristighet sa hon: