Då konduktören trängt sig fram till) ss och vi visat våra biljetter, frarade jag, om det verkligen var möjigt, att personer med biljett till ienna klass ej skulle, ha försteget framför tredjeklasspassagerare. Mannen var eldröd i ansiktet toch 3kade betydligt bränn v in s lukt en omcring oss. Han sade: » När det inte finns någon plats, tr alla lika. Förresten är det bättre nästa vagn. » Därmed gick han. » Låt oss försöka i den vagnen dä, » jade min dam med ett bekymradt ikratt. » Här är förfärligt. » Det var verkligen bättre i nästa cupé. Korridoren var ej proppfull och, vå gummor gjorde välvilligt plats or min dam. Jag blef stående i kor•idoren med bagaget på goifvet. AlIrig reser jag hädanefter dagen före nidsommar, tänkte jag. Som det var ohyggligt kvaft, öpplade jag ett fönster. En sekund där-: fter seglade en tjock, sorgklädd dam it ur kupén. Hon hade tät slöja ör ansiktet och bar i handen en toppormig bukett af liljor, ombunden af vårta sidenband, hvarpå det stod: Älskad i lifvet, saknad i döden. » » Var god och stäng fönstret, » sade hon med grafröst och snörflade punkt för meningen. » Jag tål inte drag. » » Det blir intet drag, » invände jag, » dä man bara har Öppet pa ien sida. » » Det står, att om någon inte Önskar hafönstret öppet, sä får man det inte, » fortsatte hon gåtfullt. Jag resigneiade och stängde. Den sorgsna damen seglade in igen med sin bukett. Efter en haLftimme kom min lilla gräkiädda flicka ut till mig. » Jag måste ha luft, » sade hon. Hon såg blek och medtagen ut. Intet under, dä hettan var tropisk! önskar ha fönstret öppet, sä får man. det inte, » citerade jag. » Bokstafiigcii är det riktigt. Det är absolut fördömligt att inte Önska fönstret öppet. » Hon skrattade. Du store Antonius, hvad hon var bedårande da! De mörka ögonen gnistrade till under de halfslutna ögonlocken och det kom en Üiten grop i hakan.