I detta ögonblick fick Edla påminnelse om, att tiden var inne, då hon måste in på scenen. Mor Maja spärrade af verklig häpnad upp ögonen och stirrade några sekunder på sin man. Fyra nakna väggar, en trasig gammal kakelugn, som, då den användes, spred mera rök än värme kring rummet, en gammal träsoffa, hvilken äfven utan den massa ohyra, som vimlade i springorna, säkerligen ej erbjöd någon angenäm hvilplats, en liten glugg till fönster – det var ungefär allt, på hvilket arrestantens blickar föllo. Tunga, blygråa moln hängde ned öfver husmassorna, och med vresiga, missnöjda miner skyndade menniskorna under sina paraplyer förbi hvarandra. Orolig och ängslig, under bitter sorg, men på samma gång med längtansfull kärlek väntade Stina på sin man. fortfor den enträgne notarien. – Det är just hvad jag också tänkt mig. – Nej, det var jag inte. Åh, det är ju en evig skam! Det var en orolig natt, som båda här tillbringade. Och naturligtvis har du inte heller själf tänkt derpå, hur föga öfverensstämmande det är med en fru Hallenborgs värdighet, att hon uppträder på scenen? Unga frun togs så i anspråk af sina egna sorgsna tankar, att hon knappast hörde, hvilka låga tankar hennes herre och man i sin egen inbillade storhet hade om andra, i all synnerhet om ofrälse, öfver hvilka han ansåg sig stå så oändligt högt. O, hvilken marterande ovisshet! Den fick ett ödmjukt, sorgset uttryck, ja, den hycklerskan lyckades till och med frampressa några tårar. – Om jag törs det månne? Då kommer jag ju i tillfälle att personligen få tacka herr grefven för den vackra bukett, som han skickade mig i dag morse. Herre Gud, det var ju han, som djupt sårat henne, och då plågades hon ändå af den tanken, att han kunde vara ond på henne. Vid den tidpunkt, hvarom här är fråga, stod Hallenborg i blomman af sin ålder, om också hans något blaserade utseende kom honom att synas äldre, än han i själfva verket var. Det började låga af girighet i hans ögon. – Och hvem vet, om det inte en vacker dag äfven går derhän?