Thorilds disputation 1788 betecknar höjdpunkten af hans Upsalavistelse. Resultatet och utgången af hans juridiska studier voro, som bekant, klena nog. Lewenhaupt har i Samlaren (1883) aftryckt Flygares kyliga intyg öfver hans juris utriusque candidatexamen, och redan då skref Neikter till Rosenstein en profetia om, att hans licentiatexamen skulle misslyckas. »Thorild är i Juridiska Facult. admitterad cum monitu och torde improberas i Licentiatexamen». Hur därvid tillgick har han ju själf i bref till Tham och Heurlin skildrat. – Men disputationen inför konungen förde hans namn som man ser öfver alla svenska bygder. Hans föregående arbeten fingo liksom en ny folie genom denna lysande triumf, och äfven där man klandrade hans öfvermod, böjde man sig för det diktatoriska i hans geni. En spetsborgerlig antecknare, till hvilken jag lämnar sista ordet, just därför att han torde gifva uttryck åt känslorna mot Thorild i de breda lagren och deras stämning, delad mellan den beundran och det förvånade klander, som hans eldiga och ovanliga personlighet väckte, skrifver: »Thorild, et stort snille, för närwarande Studerande i Upsala, har där hållit en ganska märkwärdig Disputation. Hans Passioner vitna om et äkta Snille i Prosaiska Sången. Det är dennes fel at han är för storsint och håller alla andra som stackare mot sig. Ofta går han öfwer de wanliga gränserna i denna väg, så att man skrattar däråt». En fransk skådespelerskas öden i Sverige – Sophie Hus.