Besked härom kan, för att fortfarande hålla oss till den nu aktuella värnpliktslagen, erhållas genom offentliga anslag av kungörelsen i fråga å lämpliga platser, genom uppläsning av densamma från predikstolen i kyrkan samt genom införanden i » ortens tidningar ». Lagen har genom dessa olika publikationssätt sökt giva största möjliga effektivitet åt den delgivning till allmänheten och särskilt de värnpliktiga, vilken sålunda erhållit formen av ett offentligt kungörande. I vissa fall skall dessutom inkallelse ske genom personlig order, och åtskilliga ha i dessa dagar genom rekommenderade försändelser per post eller helt enkelt per telefon och telegraf personligen delgivits respektive militära order. Dessa olika sätt för myndigheternas meddelande av bud och befallningar till medborgarna exemplifiera de två huvudformer, vilka härvidlag kommit till användning. Å ena sidan märkes det personliga beskedet, riktat direkt till den det vederbör, varvid bevis av denne kan erhållas att ban verkligen emottagit budskapet i fråga. Detta är givetvis det både effektivaste och från rättssäkerhetens synpunkt tryggaste sättet att delgiva medborgaren myndighetens bud. Men i många fall kan icke den direktpersonliga delgivningen tillgripas. Myndigheterna — eller också enskilda, när saken t. ex. gäller stämning eller kallelser av olika slag — vet icke var den, man vill nå, befinner sig; eller budskapet är avsett för en » menighet », en kommun eller annan likartad samfällighet, eller också för ett stort, eventuellt obegränsat antal medborgare. I dessa fall har man tillgripit det offentliga kungörandet såsom en sorts surrogat för den personliga delgivningen. Genom offentligt kungörande avses ja att snabbt och effektivt nå så många som möjligt, helst alla som vederbör. Någon verklig garanti för att så blir förhållandet — såsom vid direktpersonlig delgivning — finnes naturligen dock icke. Från rättslig synpunkt grundlägger delgivningen — den direkta såväl som den indirekta genom offentligt kungörande — förpliktelse för den åsyftade medborgaren att ställa sig budskapet, befallningen o. s. v. till efterrättelse. Ingen kan rimligtvis vara pliktig att utföra något eller efterkomma en befallning utan att på något vis ha erhållit besked härom, d. v. s. ha blivit delgiven. När så skett och en förpliktelse alltså rättsligen grundats, är den förpliktade å andra sidan skyldig att ställa sig denna till efterrättelse vid äventyr av rättsförluster eller påföljder av olika slag.