&amp; ' $mu fans ej ett enda utslaget blad 11 % träd eller buskar, men vårlifv.et arbetade med starka pulsslag och gaf sig uttryck i milliarder bladknoppar, med hvar sin slumrande lifssaga. Under den florslätta ljusa morgondimman skimrade de närbelägna kullarnes skogssnår i en obestämd brungrön fargton; men då en solstråle för ett ögonblick bröt fram emellan de seglande skyarne, glänste det plötsligt till, skarpt och gnistrande, emellan grenarne på en grupp stora kastanier, da deras bruna bladhylsor träffades af solstrålen. Denna trädgrupp stod liksom en starkt framskjuten förpost emellan kullarne och den gamla slottsruin, som krönte den temligen höga sandåsen. Bakom kullarnes snar stod skogen i samlad kraft, omgjuten af en mörk blånande färgton. Nedanför ruinen drog sig åsen i mjuka våglinier sluttande ned till hafsstranden. Bjärtgröna sträckte sig r %gLikrama emellan nyplöjda tegar och sofvande tradesmark skenbart anda ned till de bliinande hafsböljorna, hvilkas kammar har och der lyste silfverhvita. Om dessa skumfransar, hvilka kastades den ena efter den, andra upp på den från höjden osynliga strandremsan, vor0 dyningar efter en redan utkämpad storin eller förebud till en kommande, hvein tänker på sådant, när en plötslig stormil tyckes ha nedbrutit det spirande vårlifvet i ens eget hjerta? - En ung man och en ännu yngre qvinna arbetade sig med slappa långsamma steg uppför sluttningen. De gingo efter hvarandra på en smal gångstig, som emellan ängsremsor, enstaka hus och ladugårdsbyggnader ledde från staden, hvilken ined sitt tvärhuggna kyrktorn och sina n~asttoppar endast svagt skymtade fram ur ett griblått tätt flor, väfdt af den nedhvirflande skorstensröken. Uppkomna på höjden vände de två vandrarne sig om och blickade ned %t på den fängslande lcandskapstaflan.