Och exekutionen egde rum utanför Forty-Mile-City samma dag, som Mats löste ut certificats på att vara ensam egare till de af fransmännen förut innehafda lotterna, som nu sammanslogos till en, hvilken fick namnet – Judits claim. Innan Mats gaf denna plats detta namn, hade emellertid en annan händelse inträffat, som i dubbel måtto gaf honom tanken på, att uppkalla denna ort efter henne, med hvilken han kunde säga sig hafva fått lyckans vindar i sina segel. Detta var dagen efter det nattliga äfventyret medan solen en stund visade sig och Mats jämte Borgman gjorde en rond kring Forty-Mile flodens ständer, på den sida, där de franske äfventyrarne hufvudsakligast hållit till. På en vacker plats å en udde, där en ännu icke fullt aflöfvad buske skvallrade om dessa vilda regioners korta sommar, funno de en ’vagga’, som stod liksom gömd under den nämnda buskens grenar. Man må icke förtycka de båda guldsökarne, att detta instrument lockade dem, att vid det ännu rinnande vattnet pröfva Fortunas gunst, trots den kamp med döden, som de haft att utstå, under den gångna natten. – Är icke detta rena guldet? Och snart finna vi Mats och Borgman lifligt i färd med att vaska och arbeta utaf hjärtans lust på ett område, till hvilket Mats nu kunde kalla sig vara ensam egare, med stöd af det papper, som den flyktande fransmannen lämnat i Mats händer. Resultatet syntes emellertid en god stund bli klent nog. Två ’vaggor’ voro redan fyllda och behandlade; men det guld, man sökte, uteblef alldeles. Plötsligt utropade emellertid Mats, just när Borgman kom med en ny spade sand, som han tog upp från stranden helt nära vattnet: – Borgman titta! Är icke detta rena guldet? – Visst är det guld! utropade Borgman synande den stora klimp, som Mats höll mellan klorna på en lång tång ... Rena guldet, Mats, och den största klimp, som jag ännu sett; bestämdt väger den en hel kilo om inte mer. Och liksom hade han själf funnit den slöt han sin vän i sina armar och dansade om med honom som en besatt.