Det förefaller rent av som om författaren i hemlighet närde ärelystnaden att bliva ett stycke av en svensk Balzac. I skildringen av familjen Lekholms uppkomst och utveckling skulle man måhända ej med orätt kunna spåra ett inflytande från La comédie humaines skapare, och otvivelaktigt är att det finnes en viss stamfrändskap mellan huvudfiguren, snörmakare Lekholm i Kristianstad, och M. César Birotteau, parfymör och hårvattensfabrikant vid Rue Saint-Honoré i Paris. Det är vad man förr i världen med ett av Torsten Rudenschöld skapat uttryck benämnde ståndscirkulationen som utgör motivet i Hellströms roman. Från den typiska hantverkarmiljön pressar sig familjen Lekholm med olika representanter långsamt och osäkert upp i medelklassen för att mot skildringens slut i tredje generationen ha nått fram till gränsen av åtminstone den ekonomiska överklassen. Det är ett rikt galleri av typer som författaren på detta sätt fått tillfälle att ställa fram för oss, alltifrån stamfadern, den gamle originelle snör-makaren själv med sina stolta minnen från danska kampanjen 1848, intill det yngsta släktledets ingenjörer, löjtnanter och läkare. Och som redan antytts har Gustaf Hellström aldrig tidigare visat sig mäktig av en sådan skildringens mångsidighet och en sådan säkerhet i karaktäristiken. Hela berättelsen är till randen mättad av spänning och rörelse, gestalterna växa och utvecklas, strida och arbeta i livets egen eggande rytm, banden mellan dem knytas och brista, den ene sjunker till botten, under det att den andre banar sig väg till ställning och anseende, ungdomlig hänsynslöshet och åldrad erfarenhet bryta sig mot varandra alldeles som i den värld, som dagligen rör sig kring våra egna husknutar. Det kan visserligen finnas ett och annat i boken som läsaren — och kanske även författaren skulle önskat annorlunda, så framför allt den retrospektiva kompositionen, som i viss mån förskjuter perspektivet, men för verket i dess helhet har detta föga eller ingen betydelse. Kvar står alltid att Gustaf Hellström i sin Lekholmska familjehistoria skapat ett av den moderna svenska prosalitteraturens yppersta verk. Albert Engströms senaste samlingsband bär titeln Med penna och tallpipa, och dess omslag prydes av en lurvig, glasögonbeväpnad Pan, vilkens drag synas bära en otvetydig frändskap med författarens egna.