Det blef med ens så tyst i salen, som om intet ljud funnes i världen. Fröken Herta förblef stående, men alla de andra hade slagit sig ner i en tät ring omkring henne. " Vi var nyss eniga om, att balen i går var mycket lyckad, " sade hon, " och att vi allesammans haft mycket roligt, som ju är, eller åtminstone borde vara, ändamålet med en bal. Då uppstår af sig själft den frågan: Hvad var det, som gjorde balen så lyckad? Hvad hvar det som gjorde, att ni hade så roligt? " " Att vi själfva fick bjuda upp, förstås, " kom det som svar från den blomstrande flickhopen, innan frö- ken Herta hunnit sluta munnen till efter sista ordet " Ja, naturligtvis därför, att vi själfva fick bjuda upp, " repeterades af hela hopen. " Det innebar ju för det första, att vi fick dmsa, att vi inte behöfde sitta och klä ' väggarna, och för det andra, att vi fick dansa med dem vi ville dansa med. " " Ja, och de förmånerna är efter mitt förmenande mycket betydande för oss, för vårt nöje under en balafton. Är ni inte ense om det? " frågade fröken Herta. " Jo, naturligtvis, jo, j o! " svarades det. " Alltså bör det ligga i vårt intresse att söka kvarhålla den där förmånen, tillvälla oss den oåterkalleligt — eller hur? " " Ja, ja, " ropades rundt om utan någon invändning. Men en ung dam med glittrande ögon tog ordet af de andra: " Pappa och mamma har redan lofvat, att på vår bal sedan damerna också skall få bjuda upp, alldeles som hos er i höstas och hos landshöfdingens i går, " sade hon. " Men hur det kommer att sägas till, det är inte bestämdt ännu. " Med den lilla not sen kom ordet loss igen, och de tjugu ä trettio talade på en gång. Det var som bruset af vårbäcken, som sorlet af hans frigörelse i vårens tid. Endast fröken Herta stod tyst en minut. Men nästa minut hade hon makt att tysta sorlet omkring sig, och så sade hon: " Låt oss tänka efter, om det är så nödvändigt, att den här saken går fram öfver pappas och mammas tillåtelse eller om den behöfver på något särskildt sätt kungöras vidare.