sängen stodh, dher Pehr Halfwarsson för sin ålderdombs swagheet siukligh lågh, och der uthburit. Carl bekänner, när han baar uth kistan hafwer gubben Pehr Halfwarsson bedt honom, säijandes, käre man, låt blifwa min kista, och ropade effter honom med höga röst, så at [fol. 716v] Carl hörde dhet uth på gården, hwilket han sielf tilståår. Men han hafwer sprungit utföre åkeren med kistan och den kastat öfwer hagan, så at hon hafwer opgåt. Omsider een af gubbens sonebarn och sprungit effter, men Carl hafwer hotat och skrämdt gossen, at han måste löpa tilbaka. Om mårgonen sedan penningarna blefwo bortstuhlna, som war tijdzdagen, hafwer Carl som han bekänner, burit alla 5 pungar med sigh til Edhe by, i den mehningh at lefwerera dhem tilbaka, läggiandes penningarna uti een hööladu som Nils Nilsson tilhörde, gåt sedan in i gården och frågat Nils hustru, h. Kerstin Olufzdotter, hwarest hennes man Nils war. Hon swarade, eij hem komma förr middagen. Då Carl oppenbarat för Nils hustru sigh hafwa lagdt pungarna uti hööladun, och bedt henne säija sin man skulle giöra af med dhem hwar han wille. Wid dhe så taltes wid, hafwer h. Kerstin gått i källaren och gifwit honom dricka af een skåhl. Då Carl bekänner sigh sagdt til hustrun, Nils kan taga dheraf 10 eller 20 r.d:r, eller huru mycket han wille, och dhe öfrige lefwerera tilbaka. Då skulle Nilses hustru hafwa swarat och slagit uth händerna, Hwad ähr det? Rätten frågade Nils Nilssons hustru hwarföre hon eij oppenbarade sin manss grofwa gerningh, när Pehr Halfwarssons folk dagen tillförne hoos henne klageligen beswärade och ransakade effter penningarna? Swarade sigh eij