– Han hade spart det för sig själv för att resa bort ett slag, och inte säger jag om det, han behövde nog lite lugn och ro, stackarn – det var medan barnen var små än, och trångt var det i våningen. Att han inte direkt tänkte fara ut och roa sig för pengarna, det tror jag då alldeles säkert – så ofta som han talade om att få komma på landet, där det var tyst – och han såg bra medtagen ut, det gjorde han. Och så när han hade fått ihop så mycket så han kunde varit borta en hel månad – så gick han och köpte den där pälsen åt henne i stället! Då kan man veta, hur mycket han tyckte om henne! – Så, sade Thea. Det hade kanske varit bättre om han hade rest. En päls kan man kanske undvara, men vila måste man ha. – Fröken ska bara inte tro, att Gertrud hade sådana anspråk! utropade den andra, förfärad över att kanske ha blivit missförstådd. – Å nej, det kan jag verkligen säga om Gertrud, att inte har hon käxat om kläder och dyrbarheter, som andra fruar gör. Nej, det var nog han, som hittade på det där med pälsen ändå, för att göra henne glad. – Blev hon glad? Fru Vallgren vred på sig en smula.