Och är det så hi mmelsskriande, att j ag längtar efter kamraterna? A N N A . En och annan gång, ja! En och annan gång! Men du har en så trånande längtan efter att g å bort, som om du skulle ha ett segelgarn om benet, som någon jämt ryckte i. S V E N . Man behöfver verkligen i bland en liten uppfriskning. A N N A . Det tyck er jag också, och därför gick jag bort i kväll, och så roligt har j ag inte haft på länge. S V E N . Och det var denne herr Klemens orsaken till? A N N A . Å, det var all tihop! Musiken, sång arna, hela operan full af fol k, de vack ra toaletterna, å, det v ar rent fö rtjusande! S V E N . Herr Klemens var väl också med på operan? A N N A . Ja, det tror jag! Han satt hela tiden bakom min s tol och talade om innehållet i s tycket för mig. Du k an inte tänk a dig, hvad den männi skan har för ett änglatål amod. S V E N ( i hotande ton ). Får jag fråg a om den herrn förs tår sig på annat än på att spela piano? A N N A . Hvad menar du , Sven? S V E N . Å, om han ti ll exempel kan slåss på värja? A N N A ( uppskrämd ). Men bevars, Sven! Du vill väl inte S V E N . Jag gör bara en enkel fråga. J ag känner ju inte mannen alls. A N N A . Men du kan så godt lära känna honom. Jag skall be honom komma hit, när jag f ått pianot SVEN. ­ 41 ­