Dermed följde nöden sjukdomen i spåren och förvärrade den senare. Kaptenen ville nu söka rättfärdiga sig. Men hvad nu då? – God dag, min bäste herr Edström. – En finare bekantskap alltså, inflickade Hallenborg. Så nådde man kyrkan, der den öfverlyckliga mor Maja med sann tillfredställelse tvärt kunde konstatera, att församlingsborna i en hast blifvit så glädjande kyrksamma. Men vet fröken, det är inte rådligt att gå här borta så sent, om man är så fint klädd som fröken. undrade Hallenborg. Hade det varit på ljusa dagen, så hade han helt säkert utan betänkande skyndat till Stina, kastat sig till hennes fötter och bedt henne om förlåtelse. Grefve Wollkowsky hade trott sig se upp till fru Hallenborg med platonisk dyrkan för hennes undersköna rösts skull. – Det låter sig väl näppeligen göra. Edla nickade belåtet. Vacker kunde hon ej kallas, och likväl fanns det både i hennes utseende, hållning och sätt något, som intresserade och fängslade. Stina kände sig upprörd i sitt sinne och måste ge sina känslor luft i ord. Dem hade hon då ansett vara obefogade, och derför hade hon icke heller lyssnat till dem. Han hade verkligen sökt bekämpa denna kärlek, ty den var nog i alla fall, det fruktade han, hopplös. För närvarande kunde ingen gifva något bestämdt svar på den frågan. Det var alltså derför, som han lockade dig med sig ut att supera i enskildt rum. Hvar vill han lyssna till min bön? Att det icke behöfdes någon vidare öfvertalningsförmåga för att få Stina själf att gå in på detta förslag, det kunna vi ju förstå. Jag har själf hört efter på den angifna restauranten, och det var verkligen så, som man berättat. Han är alltså förlorad. Allas blickar riktades nu med spänd förväntan på kaptenen, som rest sig upp från sin plats, och hvars drag vittnade om stor förlägenhet. I samråd med sin Stina och på hennes bekostnad hade Hallenborg skaffat sig ett verkligt fint hem, som motsvarade ganska stora anspråk på bekvämlighet och lyx.