— Vare det långt ifrån mig! Men lofvar du mig att tänka på mitt förslag? För mig är det dödligt allvar. De stora ögonen syntes en smula förvånade. — Tycker du om mig, Valdemar? — Tja — det beror på hvad man menar med att tycka om. Förälskad i dig är jag väl inte — åtminstone inte ännu — men du är den bästa och intelligentaste kvinna jag hittills träffat på. Visserligen har jag inte högaktat dig så värst mycket den. sista tiden, men jag ser att jag dömt dig för strängt — det är endast medlidande du förtjänar. — Ja, nu har jag talat fullt uppriktigt. Vill du nu sofva på mitt förslag ett psr nätter, så kommer du kanske till ett beslut. I alla händelser får du absolut inte gifta dig med Höök. Behöfver du pangar, så vet du att jag har. — Du är mycket god, Valdemar, mumlade hon. Nej, nu måste jag gå. Hon reste sig nervöst och såg på klockan. — Jag får naturligtvis följa dig. De reste sig båda och gingo den smala stigen fram till Åby gård, där Valdemar tog afsked och begaf sig hem. Käre Valdemar! Jag antar du vet, att jag är hemma i Stockholm igen. Mamma blef sämre och det telegraferades. Nu har anfallet gått öfver och hon känner sig som förut. Men jag reser naturligtvis inte tillbaka till Åby ändå — det är så skönt att vara hemma, och hvad landtlifvets behag beträffar, så måtte jag inte förmå uppskatta det tillräckligt — åtminstone på Åby — jag trampar gatorna här med större nöje, oaktadt värmen är hetsig. När jag säger det är skönt att vara hemma, menar jag det ej i den bemärkelsen, att jag är glad till mods. Jag är tvärtom mera trött och förbi än någonsin förut. Jag måtte ha mist all kraft, allt mod. Det känns som om senorna vore afskurna — snart kan jag visst ej hålla mig uppe. Jag har nämligen talat med Kristian och det var en förfärlig stund. Aldrig kunde jag tro honom vara sådan. Han rörde upp himmel och jord, betedde sig som en vansinnig och hotade att skjuta sig, om jag tog tillbaka mitt ord. Det är ju både ömkligt och löjligt. Mig skrämde han emellertid — ty jag visste han skulle verkställa sitt hot, och det vågade jag ej ta på mitt samvete.