Aflar man barn med sin fästeqwinna, eller under ächtenskapz löffte, eller i lönskaläge, therå sedan fästning eller ächtenskap följer: the barn äro ächta barn, och qwinnan niuter laggifft hustrus rätt. Nu går man i annat giffte, och aflar barn; fins sedan att förre man eller hustru lefwer, tå äro och the barn ächta, och taga arf som i Ärfdabalkens ... cap. sägs. Kommer förra man eller hustru åter; tå brytes thet senare giffte; utan them annorledes åsämjer: och tage then som måste wijka och afflytta, alt thet åter, som han eller hon kan bewisa sig i bo hafwa infördt, så och sin dehl uti thet som the under ächtenskapet, med egne slögder förwärfwat. Är thet hustru som wijka måste, tage hon och thertill sin morgongåfwa: hafwa the barn samman i giffte som brytes, och will moder them till upfostran taga, pröfwe tå domaren, om hon them förestå gitter, och lägge så them emellan, hwad fadren thertill åhrligen gifwa bör. Eij måge skillda makar, annan rätt till hwarteras bo och ägendom niuta, än nu sagt är. Träder någor i annat giffte, och wet att förra makan lefwer, straffas som i Högmålsbalcken skils. Cap. Om gifftomåhl emot föräldrars eller rätta gifftomans willia; och om gifftoman hindrar gifftomåhl. Giffter mö sig emot faders willia, eller moders; hafwe förgiordt fäderne och möderne, ther fader och moder icke förlåta henne thet brått. Giffter sig son eller dotter som är enkia emot föräldrars willia, medan han eller hon i theras hus wistas, och bröd theras äta; sker thet af föracht och sijdwördnad; eller med then som eij hafwer godt namn och rychte, ware lag samma.