I Linnesangen skildrar skalden med realistisk skarpa industrialismens offerTill en kvinna. vgsen, Men hels framstiillningen Jag aktar i~cgen viistan~ind och ingen kvalZsb22d. bris, jag aktar inget fröjrlefi ' 2rllt och dävet paradiii. Det jinm s2 m6nga strider att .Iriin~pch och sl&amp;zs, ock hela viirltlen lidet, och tusen förgiis # hur ' kan (Zu bli i spiselurin och bara iitta på och drömma endast drömmar i det bl;? a1 mest Itgnad att vacka till eftertanke, till sjalvoch samh~llsrlini~salran. Du11 frniiist %llcr den utrrbet:ide, iurpiuude linnesöminersknu som ett ofler, on martyr för sainutillsorllttvisorna, inon den olyckliga vander sig dock icke j - hat, i vrede anklagande mot förtryckarna, utan hopplösheten, hela det för. t$ för Irennc som ur b ?cslinbJyg sgnat att tala för sig sjtilvt. Hon s h -, och snull, tar med att ropa ett, Giv akt1 du som t y endast hragderis fylyin, jag aktar vurd mitt frossar i överflöds, den enda hanv&amp;iid. ningen som göres emot hennes förhell. tryckare, hennes bödlar. Hur iian du ännu leka, Dikten väckte ett oerhört uppseende; nur stormarna går, Hood hade satt kniven p % den ömma och tala om det veka punkten. En stark opiriion fordrade nur nävarna st &amp;? Jag äZslcar blott (len kvinna sona kan tåla kami miinsklighetens namn en ovillkorliig $rand,ring - och utsugarna måste pens stål böja sig. SA Bstadkoms verkligen daroch inte t y ta72 stillsamhetens prål. Med hand som var mager och trött, med öga blodsprängt och matt, i lappade trasor skyld vid sömnaden lutad hon satt.