En vandring på Visby gator är en vederkvickelse för hvar och en, som blifvit utledsen på våra modärna stä- ders raka stråkvägar, de där sällan förmå att egga ens fantasi till några upptäcktsfärder. Men promenaden är därför ingen dans på rosor, utan snarare en pilÖSTRA STADSPORTEN. grimsgång på de hårdaste och spetsigaste kullerstenar, hvarmed en raffinerad kommunalstyrelse sökt motväga turistens nöje af att fördjupa sig i pittoreska gatupartier. Till all lycka ha de smala trottoarerna en släthuggen kantsten, på hvilken man gladeligen vandrar — tills man möter någon. Då uppstår frå- gan om, hvem som skall offra sig. Man dissekerar hvarandra ett par sekunder med ögonen, och så slutar det - hela gemenligen med att båda två samtidigt och under smärtsamma grimaser klifva ned på gatan för att komma förbi hvarandra. Men när man väl är uppe igen, har man glömt obehaget för den måleriska anblicken af ett porthvalf midt öfver gatan VISBY DOMKYRKA. eller en sluttande gränd med de bisarraste små hus, en uppskjutande ruingafvel och i fonden en strimma blått haf med i fjärran förtonande seglare. Den ärevördiga stadens förnämsta gata, där de ännu här och hvar kvarstående väldiga trappgafvelhusen bära vittne om de mäktiga hanseatfamiljer, som en gång bott därinom, är Strandgatan, hvilken från Slottsparken i stadens södra del buktar sig genom Visby och mynnar ut i Studentallén. Redan i början möter oss till vänster landshöfdingresidensets, en smula oansenliga byggnad, och litet längre fram på samma sida ett renoveradt hanseatiskt gar, helt och hållet betäckta med bibliska och andra målningar. På husets östra sida synes ännu vid dörren uti väggen en lucka, som varit att fälla ned utåt gatan som en boddisk.