— 339 — spä listighet nog att hålla sina intressen vid makt, då man går sig trött i den tnnga trampkvarnen från morgon till kväll, dag nt och dag in. H v e m kan ha tid att odla sin själ, när man måste tänka på allt, allt i sitt hus, — på huru det dagliga brödet skall göras kraftigt och närande med den minsta möjliga utgift — på huru familjens garderob skall knnna ändras och vändas och stoppas för att se anständig ut, utan att kosta snart sagdt något, — på huru de månad för månad skola kunna metas de båda ändarne: den knappa lönen och de många utgifterna, hvaraf ofta » gutternes skolepenge » är en af de drygaste? — Det är icke många, som äga kroppsoch själskrafter nog att då hålla sig uppe på de soliga höjderna. » Men, » invänder man, » det är ju just där, som de norska kvinnorna äro, de äro j u så intresserade, så vakna! » — Ja många, de som äro lyckliga nog att ej tyngas af stora omsorger, som skola tillgodoses med små medel. De som ha tid och krafter öfver för verksamhet utåt, de äro vakna, intresserade, inne i tidens frågor. Men den, som lefver länge ibland dem, han får se, att dessa kvinnor på de soliga höjderna äro få, jämförda med alla dem, som kämpa i de trånga dalarne en kamp så tärande, tryckande tung, att håg och krafter ej kunna räcka till för mera. Det är det ganska vanliga — modern, som offrar allt sitt, för att skaffa de unga luft under vingarne. » Skolepengene » måste ut, hvad som helst annat måste undvaras. Främst förstås » gutternes skolepenge ». Det är sönernas framtid det gäller, och deras undervisning blir viktigare än allt annat. Visserligen vill man ~u gärna, så länge man någonsin kan, bereda äfven döttrarna tillfälle till vidare utbildning, men oftast får det stanna vid middelskoleexamen. Jag var en gång närvarande vid ett tillfälle, som är så betecknande för det j a ^ här vill säga, att jagjtilllåter mig att anföra detsamma. En af mina vänner hade skaffat en ung, högt begåfvad flicka tillfälle att afgiftsfritt fortsätta sina studier i gymnasiet. Den unga flickan kom och tackade härför.