med anledning af prins Oscars förlofning med fröken Ebba Munck, i dag måndag i st. f. om fredag. Vi hafva vidtagit denna förändring, på det idun måtte blifva i tillfälle att före någon annan tidning meddela sina ärade läsarinnor det allra nyaste porträttet för dagen. Aamma. M f f l | å jag går förbi den mäktiga byggnad, som JCuaS fi-at Så Ao-m * öj; t&gt;at 9TLonn ' i Sen tomflet Sig t&gt;efcE3en uätma t m s? A o m Ape sträcker sig längs Österfarimagsgade emellan Sortedamssöen och Botaniska trädgården i Köbenhavn, gripes jag alltid af ett underligt vemod. Jag menar Kommunehospitalet. Jag går långsamt förbi, seende upp mot de stora, alltid tomma fönstren, och min tanke formar sig till en bön för de arma, som lida Tanken på den elegante mannen och den lilla ljusgrå framdansande flickan utanför Kommunehospitalets port sysselsatte mig länge. En slump satte mig någon tid derefter i besittning af deras historia eller rättare barnets moders historia. Den är en bland de tusende, men ändå icke alldaglig. Se här i korta drag dess innehåll! Vi kalla henne Ouérita. Hon var född af en fattig, olycklig moder, som nöd och förtviflan drefvo att lägga den späda lilla varelsen i den rika grosshandlarfruns armar med löfte att anse henne som död för sig för evigt. I det rika hemmet växte Guérita upp. Hon var ett » kärlekens barn » och rikt utrustad till både hufvud och hjerta, som dessa oftast pläga vara, och allt hvad ömma och rika föräldrar kunde slösa på ett afgudadt barn, det fick Guérita i rikaste mått. Men det skadade henne icke, ty hennes själ hade en bottensats af allvar och ädelhet, som icke grumlats. Beundran och smicker gjorde henne icke högmodig, ty hon trodde det var kärlek och gaf det åter med kärlek, och rikedom gjorde henne icke hersklysten, ty hon viste icke ännu, att rikedom var makt, hon trodde den var lycka. Men hon var också bara sexton år ännu.