År 1490 nämns en Erik Karlsson som fogde i Aska, vilket av Gillingstam har tolkats som den namnkunnige tidigare länsherren av vasasläkten under 1460 UUB. I ett dombrev från 11 oktober 1441, som endast är känt genom en avskrift i Åbo domkyrkas kopiebok, innehar Nils Jönsson titeln som hövitsman på " Stokhoml ", vilket, som Gillingstam påpekat, torde det vara en felskrivning för ' Stäkeholm ' och inte för ' Stockholm ' som det kan verka.^^^ Men troligen har Nils Jönsson i samband med den nyvalde kung Kristoffers vistelse i Sverige vid den tidpunkten ersatts av Eskil Isaksson (Banér) som i liket med Nils Jönsson troligen dubbades till riddare vid samma tillfälle och således kvalificerat sig som innehavare av Stegeholm som förläning. Han har uppenbarligen haft ärftlig rätt till Stegeborg liksom till Västerås och ärkebiskopen vädjade för hans rätt att efterträda sin far på Stegeborg. Däremot kan metoden ha giltighet för perioden före 1434, se Fritz 1972 s 72, 140. Men framförallt gäller det regimskiften, som antagandet av en ny kung eller en ny riksföreståndare - 1441, 1448, 1457, 1464, 1467, 1470, 1497, 1501, 1504, 1512 - eller vid större politiska händelser av annan art som till exempel Sten Sture den äldres berömda uppgörelse med Ivar Axelsson 1483. En Lasse Lätte omnämns i Jönköpings stads tänkebok för år 1505 som " konnwngx fogote ", Jönköpings stads tänkebok s 83. Se äv Norborg 1958 s 119. Kalmar omfattades inte heller av det förbud mot handel med svenska områden som kung Kristian I utfärdade i mars 1467.^^ Ture Turessons förläning bestod således ända till vintern 1471-1472 då förhandlingar inleddes i efterdyningarna till Brunkebergslaget. Erik Ryning försökt hindra honom att fullgöra sin plikt att utrusta och bemanna kungens slott och fästen men att allmogen i Stegeholms län svurit honom trohet å kungens vägnar.