sedan » arbetaroch soldatrådet * fått fast gestalt och ökadt inflytande. Med hänsyn till att under denna stormiga tid den ryska militären kunde tänkas komma att förhålla sig fientligt till det estniska folkelementet, uppstod tanken på att bilda nationalestniska regementen. På ansökan härom lät Kerenskij, som själf besökte Reval, uppsätta till en början ett estniskt infanteriregemente jämte en reservbataljon. Som ju var att vänta, kom det emellanåt vid revolutionära ströftåg till differenser mellan estniska och ryska soldater, hvarvid den nyantagna, blå-hvit-svarta estniska fanan skymfades, något som framkallade stormande protester. Svårare förvecklingar voro förbundna med det politiska partiväsendet i Estland. Före kriget hade, som redan nämndl, den härskande politiska riktningen bland esterna varit demokratien med borgerligt inslag. På grund af revolutionen återvände flere socialistiska skriftställare från Schweiz och Amerika lill Estland. De funno redan före sig andra, ännu radikalare män i arbete — maximalisterna. Strax i början af revolutionen hade dessa skapat en ny estnisk tidning, Kiir (Strålen), och drefvo en våldsam agitation, som i början hälsades med mycket skämt och hån af den stora massan. Men den lockande parollen: » Fred vid fronten, krig mot kapitalismen! » fann dock till slut mången anhängare. De icke socialistiska esterna och deras pressorgan hade en svår ställning. De måste säga sig själfva, att deras måttfullt demokratiska ståndpunkt icke mer kunde ha någon vinnande kraft i tider som dessa. De måste, om de öfver hufvud ville fortfara att göra sig gällande, visa sig verksamma i social-revolutionär mening. Med förvånande elasticitet ha de förnämsta af Revals estniska blad fullbordat denna frontförändring, ha låtit sina redaktörer deltaga i socialistiska möten och uppställa program för en vidare utveckling af läget, hvilka presterade det mesta möjliga af framstegsvänlighet. Detta kunde likväl icke förhindra, att deras inflytande gick tillbaka. Nya partibildningar, särskildt på landsbygden, slogo in på ännu radikalare banor. Därtill visade sig också de många flyktingarna, letter, litauer och polacker, som mycket radikala och efter politisk själfständighet traktande element. Maximalisterna erhöllo ett starkt tillskott genom de ryska arbetare, som arbetade inom krigsindustrien på skeppsvarfven.