Man finner att en censurförfattning, sådan som den anförda, lemnar tillfälle till de strängaste åtgärder och hvilket godtycke som helst hos censorerna. Allt ankommer, såsom vid trycktvång öfverhufvud, uppå regeringens större eller mindre tolerans. Att man i detta hänseende numera ej har stor tillit till den preussiska, derom vittna de flera skrifter öfver Preussens och Tysklands angelägenheter, hvilka preussiska författare låta trycka i Würtemberg, Baden och till en del i Hamburg och Sachsen. Tidningslitteraturen och politiska ströskrifter äro de mest blottställda, och med dem står vanligen eländigt till i hela Tyskland. Likaså är statsrätten en noga kringskuren vetenskap. Men i teologien har omständigheternas makt redan medfört en snart sagdt fullkomlig tryckfrihet, kanske äfven af politik medgifven från regeringens sida, för att leda diskussionen från politiken. Dock måste man medge, att äfven i sednare hänseende saker läsas, angående hvilka man förvånad frågar, huru de kunnat undgå censuren. Skulle ej af enstaka fall i sednaste tider kunna slutas till en skärpt stränghet, isynnerhet i Preussen, så kunde icke med skäl klagas öfver tryckfrihetens beskaffenhet i de länder, som icke hafva konstitutionella former. I de konstitutionella staterna kännes den också mest tryckande, och der höras förbannelser öfver censuren alla dagar, medan man i Preussen synes mera liknöjdt skicka sig i sitt öde. Mindre har dock censuren skadat den tyska vetenskapen genom direkta förbud, än genom det tvång den pålagt vetenskapsmännen, hvilka alltid nödgats vara på sin vakt och derigenom äfven qvarhållits vid de abstraktioner, till hvilka Tysklands politiska förhållanden från äldre tider fört dess vetenskap, utan att genom undersökningens riktande på det verkliga och förhandenvarande kunna göra sina teorier på en gång säkrare och mera fruktbärande.