Detta framgår däraf, att han redan 1748 kunde meddela såväl Haller som Hårleman, att han lyckats härutinnan. Att han ej vidare fortsatte härmed, torde vara att tillskrifva dels saknaden af verkliga pärlmusslor vid Upsala, dels Harlemans svar, hvilket väl ej kunde annat än verka afkylande på Linnés ifver. »Förwänta aldrig, min princeps», skref nämligen denne den 21 Juni 1748, »någon belöning af en förnuftig regering för den, som skulle göra pärlor.. ty så snart konsten blefwe bekant, måste ju nödwändigt pärlorna falla i wanprijs och ej blifwa mer ansedda, än hwad man annars kan med händer tillwärka». — Enligt Heldman (anf. st.) finnas original-musselskalen och de af Linné frambragta pärlorna ännu bland hans samlingar i Linnean Society. Härmed afses utan tvifvel den skuld, hvari Linné nödgades sätta sig till följe af det kort förut skedda köpet af Hammarby och Edeby, och hvaröfver han högeligen oroade sig. Pro Memoria. Till pärleplantering skulle jag oförgripeligen tycka att Purkijaur i Luleå Lappmark woro bequämligaste stället. Ty då jag där war åhr 1732, funnes där ännu en otrolig myckenhet Pärlemusslor i Caratselfwen, som stryker där förbi och giör en stark fors. Där lågo på stranden en oändelig quantitet upbrutne pärlemusslor, uti hwilka man sökt pärlor; men icke des mindre sågs hela botten i forssen, på 2 famnars diup, aldeles täckt med desse musslor som lågo och gapade, men tillslutade sig, då wattnet rör¬ des med tången under uptagandet. Den som skall resa hit måste med stor båt föras från gambla Luleå hela 8 milen till Hares [= Harads], gå till fots flera mil wid Pajarim inan han kommer till Jockmocks kyrkia i Luleå Lappmark, åter både segla och gå innan Purkijaur wisar sig, så att ingen utom wägwisare kan pas¬ sera, och således allmänt blifwer bekant på en ort, där få färdas.