JOHAN NORDLING. BEGÅFVADE unge danske lyriker, D EN Stockholm vi här bringa, är förut icke publik, hvars vackra hyllning till alldeles obekant försvensk då hans svenske diktarfrände Anders Österling redan tidigare framlagt prof på hans diktning i Iduns spalter. få Sommer uden en Sky gennemgl0der den luftige By, som Fjorden, der blinkende omflyder alt, har fyldt med sin Aande af Hav og af Salt. DEN MAEKTIGE Fra Kyster og Kajer til Klippernes Top paa Grund af Granit er den Stad bygget op, den smiler mod Solen, som vilde den naa en flyende Lykke etsted i det Blaa. Jeg ser fra Terrassen den rivende Str0m. Der gaar gennem Staden et Brus og en Dr0m. Hvor Mälarens Vand gennem Slussarne gaar, der hvirvler og skummer den evige Vaar. Hvor Gaderne ender, der skinner det blaat. H0jt ligger, ved Str0mmen, det vaeldige Slot, saa bredt som et Bjerg og saa kongelig frit, som leved hver Sten og som skued den vidt. Hvor Dagen henlarmer, der staar mellem Traer Kong Karl i sin Ungdom — med Feltherresverd. Jeg ved det i Gadernes Tummel og Glans, at Livet er Krig, og at Krig er en Dans! Mit Hjerte har fundet i Byen mod Nord den Sol og den Sommer, hvor Sk0nheden gror — hvor Livet oph0jes og] alting faar Yaerd, som var vi dog Herrer og Segeren neer. O se dem — i Tavshed og underlig Fred, de blodr0de Blomster i Parkenes BedT Der staar de og braenderi — Hva&amp;er det, jeg ser l Et Bud fra en V er den, hvor Under e sker? Hvad hvisker de til mig? Hvad grubler jeg paa? Det er, som jeg dybt i min Sksebne saa.