Skrindan skall på isen slunga Med den muntra klipparen. Skjuts-Bond i en brämad lufva Tätt vid medan trampa skall Och bele i kärr och tufva Vattnets stelnade kristall. Klingom! med ett vänligt öga På vår Resande – hå hå! Och tänk om det börjar snöga, Yra, blåsa – men hör på: Fast än äldsta Bror han skiljes Från sin Res-Kamrat och Bror, Gör oss ändå ett till viljes – Gör sin saknad mindre stor! Nå väl an, som timman skrider Och vår bål blir mindre stor, Altså med vårt afsked lider Så till dig som Far och Mor. Blif Föräldrars tröst och heder, God Medborgare och Vän, Och om Ödet så bereder, Var välkommen snart igen! Öfver frukosten hos Fru Qviding, dit Auctor kom obuden den 27 Jan. Dristig, ödmjuk, hög ock svag Under lefnads-loppets fara Är mig anbefaldt at vara Från min sorgsna födslo-dag. Men för hvem? … För Fröijas Skara, Ock jag vördar denna Lag. På den grund, ock det i går, Tid ock stund bör jag förtiga, Sågs min hamn ur måddet stiga, Lastad snart af femti år, Knappast värd en halfdöd Piga Vid en fållbänck ock en båår. Tvenne Gracer vid sin sömm, Klädde uti Oskulds kläder, Mig min lilla stohl tillstäder, Ge mig tittlar ock beröm. Om jag deras låford qväder, Blir min siäl för mycke öm. Tack! för en så vacker hand, Som min goda frukost skänckte, Ock ett bröst, som redligt tänckte, Ock ett ädelt ögas brand. Men ju mer Er skönhet blänckte, Mera tyngre – mina band. Bellm. På Carls dag den 28 Januarii 1789. Som den fromma Far du äger Dig om all din lydnad tror Och en öm och vacker Mor Med din Far detsamma säger Och af hjertat har dig kär, Charles, hur skall dem du beprisa? Jo! hvar dag dem hjertat visa Med den oskuld du nu bär. Till Fru Schagerström vid dess Faders död. Min Nådiga Fru!