Att rnojljji ra knar med ett krig som. ' ' rom vittnar dess under de av att f lvt; i namioraa den p. disponera järnvägarna i liar äntr Kölnzonen. England °m daoJ^ ' " sitt bifall: tio tåg delse a v " ett ökat antal i händ. v s] .. sarde les tvingande behov ", Seisla " r upptransporter! Den enIaen infn.n ' SSen &gt; r öppet erkänt, att Hur k ar sadan - Pä Ruh räv 1 ^ ra 11 k r] k« att inlåta sig i an dla så i? y r et? ä Ståndet se tt - ^ SWkn vapenmgav dem förakt. Den syntes svag, underkastade sig allt tålde allt, reagerade aldrig, gav ge­ nast efter så fort det franska sabelskramlet hördes. Det tyska folket är icke fegt, det är i striden hjältemodigt, men det är vant att lyda, det är Europas bäst disciplinerade folk. Det har agats ly­ digt i hemmet, drillats lydigt i ka­ sernerna. Detta kan ha sina förde­ lar, men också sina nackdelar, det försvagar den individuella självstän­ dighetskänslan, förmågan att reagera mot förtryck. Den kraft Tyskland under fredsåren visat, har undan­ tagslöst utgått från Bayern, vars folk tyckes vara av ett hårdare virke, vilket måhända kommer att utgöra resningen i det framtida Tyskland. Frankrike hade i Ruhr frågan in­ gen anledning att frukta aktivt mot­ stånd av den tyska regeringen och något sådant har heller icke rests. Man bekymrade sig överhuvudtaget icke om de maktägandes mening, det var endast Ruhrarbetarnes hjälp man behövde öch räknade på. Med dessa arbetare och järnvägsmännen på sin sida hade Frankrike haft vunnet spel. Men samförståndet uteblev. Varför föllo icke de tyska arbetarne för de franska frestelserna om höga löner och goda dagar? Gruvarbetaretidningen i Bochum ger svaret: " Om Ruhr tages av fransmännen, be­ rövas det övriga Tyskland kol och råvaror som äro nödvändiga för dess industri — arbetarna skola bli utan sysselsättning och komma att lida nöd. Och vidare, vi kunna ej heller glömma, att Frankrike i socialpoli­ tiskt hänseende står långt bakom Tyskland.