Hans ögon lämnade icke de små tryckta bokstäfverna, men hans verkliga ögon följde icke linjerna, de iakttogo kvinnan, de försökte att genomtränga henne och få henne att yppa sin hemlighet. Det föreföll honom orimligt, att de skulle vara här tillsamman i samma rum — han kunde ha rört henne med sin hand, när hon gick förbi honom — och likväl vara skilda af tusen mil. Han klarade rösten, han ville anklaga henne, tvinga henne att uppenbara hvad som försiggick bakom dessa allvarsamma glasögon. Han vände tidningen och begynte på en ny sida. Hon hade slutat att ordna rummet och kom fram till bordet med den trasiga rocken i handen. Hon granskade de nötta trådarna omkring refvan med den lilla rynkan i pannan. Han såg icke upp och rörde sig inte, han kunde höra hennes andetag, sedan suckade hon litet och lämnade rummet. Hans ögon följde henne. När hon återvände bredde hon ut innehållet i en liten rulle af lappar på bordet, valde ut en och trädde den under refvan. Han kunde utan att taga sina ögon från sidan se hur hennes grofva, illa åtgångna fingertoppar lade lappen tillrätta. Hon var särskild! skicklig i att laga och göra gamla kläder som nya. När de först voro nygifta, var det ett af stående små skämt hvilken tur det var för henne att ha blifvit gift med en fattig man. En dag hade han kysst henne — han mindes det nu — när hon visat honom en liten mönsiersiopp på hans rock. Där han nu satt bakom tidningen, tyckte han det var höjden af dårskap att kyssa henne för det! Hon sydde nu med korta snabba rörelser, jämna som andetag. Hennes hufvud var böjdt öfver rocken, och han kunde se hennes bena. Han lät sina ögon hvila en sekund på hennes hår, så rasslade han med tidningen och sade oförberedt: — Jag var inne på Mervin en stund på eftermiddagen. Nålen stannade men fortsatte så åter i samma rytm. — Var där trefligt? frågade hon utan att lyfta ögonen från arbetet. Han vände ett blad och läste vidare: — Åja, vars. Ungefär så där halft frånvarande brukade de tala till hvarandra om kvällarna utan nå- got egentligt intresse för hvarandra — Det är ett mycket omtyckt ställe, eller hur? Hon strök tankfullt öfver den nylagade rocken med ett leende på läpparna.