Drömuttydare ju, som snillet till mästare fått sig. Eljes är och god tid; hvad hade man äfven att göra, Liggande, här vid vägen på löf, och dessutom lamplös, 35 Utan att sofva, å strand; i rådsaln lamporna brinna; Ty den säges ha jemt god fångst. Kamraten. Berätta mig nattens Syn, och från början till slut låt vännen din sak förnimma. Asphalion. Knappt jag, utaf sjömödorna trött, inslumrat om qvällen, (Sannerlig var jag ej alls språngmätt; ty vi äto i god tid, 40 Om du det minns, och förskönte vår bok) då jag tyckte mig klättra Idkeligt uppför en häll; der sittande gaf jag på stimmen Akt, och skakade flitigt på spö't med sitt sväfvande bete. Och nu nappade en af de väldiga bussar, (i sömnen Plär ju en hund inbilla sig bröd, jag fiskar desslikes.) 45 Och han på kroken fastnade fast, och bloden omkringflöt, Men af dess sprattlande böjdes för mig metspöet, jag hade. Sträckande händerna ut, jag med bestien kampen begynte. Om med mitt svagare jern jag toge den väldiga fisken. Sen påminnte jag honom om såret med: ämnar du stingas? 50 Och du skall svära stingas; och jag den ej flyende angrep. Sedd så, och lycktad var kampen, men upp jag en gyllene fisk drog. Täckt öfverallt med ideligt gull; dock fruktan betog mig, Att Poseidaons käraste fisk måhända han vore, Eller kanske en klenod åt den hafsblå Amphitrita. 55 Sakta emellertid jag lossade honom från kroken, Att ej vid hullingen måtte bli qvar af gullet i munnen. Och jag uppå landbacken med tåg upphalade fisken, Svärjande sedan, att aldrig min fot mer sätta på hafvet, Utan stanna i land, och som kongen beherrska min gullskatt. 60 Det mig väckte. Men du, stallbroder min, vidare ansträng Tanken; förty meneden, jag svor, mig mäkta förskräcker. Kamraten.