N:r 143. En winterafton. n:o 1. vers: n:o 1. Det var en afton, då stormen ven Med vinterkyla och kala trän, War blomma vissnat, var fågel flytt Och skogens grönska i snö sig bytt. n:o 2. vers: n:o 2. En blick mot himlen jag höjde då Wad den var ljus och vad den var blå Så mången stjärna jag tindra såg Som lyser seglarn på stormig våg. n:o 3. vers: n:o 3. Jag tänkte då på stjärnan där, Ett ljus för seglarn i natten är, Så vill jag lysa min älsklings båt Och blir hans stjärna evad han går. n:o 4. vers: n:o 4. En blåögd yngling jag en gång såg Och han bedårade all min håg. Till alla dagar varhelst jag är, Hans bild jag ständigt i hjärtat bär. n:o 5. vers: n:o 5. På honom tänker jag var minut, Och skall så göra till livets slut. Och även sedan i gravens famn, Jag drömma vill om min älsklings namn. n:o 6. vers: n:o 6. Och om jag honom ej äga får, Min ljuva röst skall dock återstå, Wad allt som finnes så skall ändå Min tanke fritt få till honom gå. n:o 7. vers: n:o 7. Om allt på jorden blir mörkt och kallt För honom vill jag dock vara allt. Om stormen sopar var blomma hän, Min kärlek trotsar förgängelsen. n:o 8. vers: n:o 8. Och skall jag honom ej äga få, Min lyckas sol för mig nedergå, Och endast minnet kan spridas matt En hoppets stråle i stjärnlös natt. n:o 9. vers: n:o 9. Farväl min älskling, lev glad och säll I livets morgon till sena kväll. Men glöm ej vännen som dig har kär Warhelst du färdas, farväl, farväl. SLUT. Fortsättn på nästa sida! N:o 144. Flickans förhoppningar.