Som en skugga vankar hon utan rast eller ro från land till land, från makens och sonens graf vid Cbislehurst till det ensliga Arenenberg vid Bodensjöns strand, för att den ena gången bedja under Afrikas brännande sol på den fläck, där sonens blod flutit och den andra söka glömska bland Norges snötäckta fjällar. Än klappar hon tveksamt på klostrets port för att fåfängt söka friden inom dess murar, än stämmer hon, drifven till vansinnets gräns, i underliga syner möte med make och son. Så skådar hon, huru det korsikanska jättespöket kastar sin skugga genom tidsåldrarne, och huru en hvar, i hvars ådror en droppe af Napoleons blod flyter, är dömd att vandra den väg från kejsartronens glans till landsflyktens nöd, där hennes två kära vandrat. Men prins Jéröme, den gamle libertinen, som nu har att vaka öfver namnets heder, ligger i delo med sin son, kring hvilken den åldrande kejsarinnan samlat allt sitt hopp. Och när trätorna mellan dem gå så vida, att de väcka allmän förargelse, då söker hon lägga ett medlingens ord mellan far och son. Europas olyckligaste moder har hon blifvit kallad. Kanske fallets förfärliga djup, kanske minnenas aggande mängd rättfärdiga denna benämning. Mången moder i slott och koja grät väl öfver Men den vina, där häfderna, Teba har sitt barn så bittra tårar som hon. som skönjer spåren af Nemesis Dihon går sin majestätiska gång genom skall dock erkänna, att Eugenie af betalat sin skuld. Emil Svensén. Du Vet ej af död. ' ^Wmmfi^ när drömmar fånga min ser jag förbi skiftande mig ljusa kring skrida tåg, och sig alla en bild, fjärran Din håg, minnens minnen, hvllka blida unga rena, ena som mig och ändock är bilden strålande som doftande lockar, taga och som skära, smeka veka, med sin sinnes från unga djupt i mitt hjärta gömde, åren och glömdt! du mig men * våren, de långa ej förgätet glans sans.