Visserligen hade i början hennes förlofning och kort därpå följande bröllop med stadens rikaste ungherre väckt en storm af harmsen förvåning, blandad med missräkning, men som vanligt böjde man sig för en » fait accompli » och tröstade sig med det romantiska i den lilla apotekarens uppförande och trog na ungdomskärlek, om hvars alla detaljer man, mer eller mindre riktigt, hade brådt att göra sig underrättad. När därför herrskapet Brygge återvände från sin korta bröllopsresa och så småningom började göra visiter och söka umgänge, emottogos de öfverallt med intresserad välvilja. Det låg kanhända i början ett visst beskyddande i den forcerade välvilja, med hvilken den främmande fågeln mottogs i små- stadens finaste, strängt åtskilda societet — » för mannens skull » — men de nedlåtande minerna försvunno snart, sedan man å ömse håll mätt och lärt sig iippskatta hvarandras styrka. (Forts.) - 715 — IDUN 1901 no in på att utbyta henne möt Rhenguldet, den skatt som dvärgen Afberich genom försvärjande af kärleken tillskansat sig och som, smidd till en ring-, tillförsäkrar honom världsväldet. Till dess denna skatt anskaffats, behålla de Freja som pant. När ungdomsgudinnan är borta, börja gudar och gudinnor tyna af. Men med list lyckas W o - tan få skatten i sitt våld och löser därmed Freja, sedan han af gudinnan Erda varnats för att behålla ringen, hvartill han kände stor böjelse. Med ringen följde nämligen från Alberich en förbannelse, som hotade bäraren af densamma med undergång. Detta visar sig ock genast. Sedan de båda jättarne fått skatten med ringen, råka de i strid om denna, hvarvid Fafner dödar Fasolt. Gudarne hafva emellertid återfått Freja och därmed nytt lif, och åtföljd af sin gemål Fricka och de öfriga gudarne tågar nu Wotan öfver regnbågsbron upp till det stolta Valhall, medan Rhendöttrarnas klagan öfver det förlorade Rhenguldet klingar ur djupet. Redan texten till detta drama är högst märklig, och med texten är musiken sammanväfd till ett helt, som i upphöjd skönhet och genialitet söker sin like.