Och under allt detta var det som hade hans egna känslor vuxit djupare, tills de blifvit ett med hans innersta väsen. Det ringde. Det var ett telegram som kom. En aning om någonting färfärligt rent af förlamade honom. Nej, det kunde icke vara så, det kunde icke. Han slet upp papperet och såg först efter afsändningsorten. Mycket riktigt! Där stod så hotande namnet på den lilla landsortsstadfen. Det var som om han hela tiden vetat, att just det ordet en gång skulle vara förebud till någon olycka. Och så läste han det öfriga: NORRBRO I FLAGGSKRUD PÅ H. MIT KONUNGENS 70 ÅRSDAG. — 5 — IDUN 1899 uppfyllas af en oändlig lycka för att i nästa ögonblick kastas i den djupaste förtviflan. För. sent! Nu då de funnit hvarandra, nu då de skulle börja lefva, var det för sent! Men han måste dit för att säga henne, att han visste — han skulle resa nu genast. Han såg på klockan. Det var redan full dager och lagom att resa med första tåget. Han gjorde sig hastigt i ordning och skyndade ut. I trappan mötte han så ett telegrambud, som frågade efter hans namn. Han blef så rädd, att han måste hålla sig i ledstången för att icke falla. Då gossen lämnat telegrammet och ville gå, bad ingeniören honom öppna det och säga, om det var en god eller dålig nyhet. Pojken gjorde så. » Jag tror det är en god nyhet, » sade han. Då ryckte ingeniören till sig papperet och läste » Utom all fara » VÅRA ILLUSTRATIONER. " VTARA LÄSARINNOR må ej tro, att vi ämna göra ' till någon alldeles särskild Idunsspecialitet att bjuda på eldsvådor, ehuru en egendomlig ödets skickelse gjort, att de första numren blifvit rikligen försedda i den vägen. Huru som helst var branden i Hotel Continental W6 natten mellan förliden fredag och lördag en af de märkligare och större i Stockholms centrala delar på senare tider, och då vår tecknare som åsyna vittne tog en skiss af densamma, ha vi ej velat undanhålla vår läsekrets hans. målande bild.