Särskilt sedan han som kyrkoherde i Gamla Upsala flyttat upp till universitetet, där han några år senare blev professor, koncentrerade han sig på realfilologiska undersökningar, härvid framför allt inriktande sig på sådant som kunde tjäna till förklaring av svårtolkade ställen i de bibliska böckerna. Det är karaktäristiskt för Ödmann, att han just gör denna sida av bibelstudiet till föremål för sin uppmärksamhet. Det är den iakttagande naturvetenskapsmannen, som sitter i, trots prästkragen. » Att sätta Den heliga skrift i dess rätta ljus » är hans uttalade syftemål, men härmed avser han ingalunda att klarlägga dess religiösa värde utan att exakt och fullständigt kommentera dess sakliga innehåll. Som teolog är och förblir Ödmann en inbiten rationalist, och hans uppfattning om kristendomens värde baserades i allt väsentligt därpå att han fann den vara en sund, lättfattlig och välgrundad religion. Kristendomen är, som Wijkmark säger, för honom framför allt en res practica. Han tänkte härvidlag ungefär som sin celebre yngre samtida, domprosten Christian Wåhlin, vilken vid sina tentamina på frågan om prcestantia doctrince biblicce. önskade svaret, att hedningarna om världens skapelse, människans väsen, naturens beskaffenhet o. s. v. talade som dårar men bibeln däremot högst klokt och förnuftigt. Visserligen var Ödmanns synvidd icke så begränsad som Wåhlins, men grunduppfattningen är dock densamma. Intressant är att då Ödmann på äldre dagar kommer i närmare beröring med den som pietist och mystiker bekante predikanten Per Tollesson, är det icke denne som påverkar honom utan tvärt om; hos Tollesson förmärkes under den senare delen av hans verksamhet en allt tydligare dragning åt denLITTERATUR 567 rationalistiska teologien, som givetvis är att återföra på inflytande från Ödmanns sida. För den gamle sjuklingens skarpa och klart-blickande ögon höll ingen mystik i längden stånd. Härvidlag är han ett äkta barn av sin tid, och om man också ej vill godtaga hans uppfattning så kan man i varje fall icke frånkänna den enhetlighet och konsekvens.