Rosorna fyllde rummet med en het och kvalmig doft. Nå, då var han alltså inte alldeles försvunnen. Hennes runda glasögon blänkte. Såå, Angela skall börja läsa nu, sade Johan. Dessa blommor han älskat så mycket ... Sven, Sven, jämrade hon sig högt, medan hon utan att veta det, alldeles vätte ned en uppslagen bok framför sig med sina tårar. Tänkte Agda bara på sin mor? En dag då Holmström fann henne gråtande ute i skogen, när han gick hem från sitt arbete, tog han henne tafatt i sina armar för att trösta henne. Petra von Pahlen stod vid fönstret och såg ut. Ett av fingrarna bär en smal ring med en enda diamant. Det fanns väl också inom henne ett frö, likt dem som Johan talade om, vilka nu gömde sig i Hon visade sig aldrig för andra. Petra lyssnade. Vad de äro lika varandra, tänkte hon. Just så var det. Stilla! Med smala armar och händer och en liten svarvad kropp, klädd ändå som Petra, i mörk skolklänning och med de minsta av skor på sina små, små fötter. Elsa måste tänka på att sedan kunna försörja sig och sin mor. Här nere härskade en vild och förtjusande växtlighet, som ingen trädgårdsmästare hejdat. Framför sig tyckte hon sig ännu skymta de nya ansikten hon sett under dagen. Tage kände att Petra väntade något av honom, och för honom blev denna känsla till en tyngd, som han icke visste hur han skulle kunna befrias ifrån. Hans fann honom rentav dum. Petra ville icke heller bli lämnad ensam kvar på gården, och därför hade hon beslutit att avstå från Eka för att kunna följa Angela. Petra såg åter för sig den magra flickan med de närsynta kisande ögonen. Men då Petra på verandan lagt av sig hatten och befriat sig från de många paketen, är det åter den gamla Petra som står där, vänligt leende. Solen bränner i den lilla stugans fönster. Petra gick före Tage genom grinden. Någon kom med hastiga steg över gården. Det ser otäckt ut. Nu blir det tyst. Johans knackning på fönstret störde honom i hans lilla förströelse. Tage mindes hur han sett henne första gången, när han och Jokan kommit in i salongen på Eka. Men under denna tid, då hon gick och väntade på fästmannens innehållslösa brev, föreföll hon mycket äldre.