Vinden hade plötsligt slagit om, såsom det så ofta är fallet i fjällen, och efterhand utbredde sig en fin, tät dimma. Slutligen började det regna tätt, tätt. Nu fick man rida allt långsammare och försiktigare för att ej förlora vägen; till sist gick det nästan fot för fot. — Så ljöd plötsligt ett hallå genom luften. Man svarade. Strax därpå dök en gestalt upp. Det var docenten, drypande våt och krithvit i ansiktet. Nej, han ville ej tillbaka med dem, han skulle ned till sanatoriet för att afsända telegram. Och då förstod Ola, hur det var. De skildes åt och Richardt vandrade vidare. Regnet och dimman fortforo, men han kände intet däraf, allt yttre var som dödt för honom. Hans tankar kretsade omkring henne, som låg därborta, hvit och orörlig. Hela scenen hade liksom etsat sig in i hans minne. Mot morgonen hade hon bedt att bli utburen ur hyddan, och fastän den unge doktorn ansett all rörelse farlig, vågade man ej motsätta sig hennes önskan. Så hade de burit ut henne i solen, och det var som hon fått ett ögonblicks lättnad. Länge låg hon alldeles orörlig — endast då och då såg hon upp, liksom sökte hon efter någon. Men därpå kom det ena svimningsanfallet efter det andra. Så, plötsligt tycktes en förbättring inträffa till doktorns stora förvåning. Hon bad att få tala med Richardt. Instinktivt hade de andra dragit sig tillbaka. Han satte sig ned bredvid henne — Gud förlåte, med vedervilja i hjärtat, ty han var ju säker på att det var galen svartsjuka och hat, som drifvit henne att följa med. Säkert hade också hans blick sagt henne något, ty hon vände bort ansiktet med ett plågadt uttryck i ögonen, men strax därpå såg hon åter på honom, klart, öppet, nästan strängt. Hon hviskade några ord, men han förstod ej mer än det första: " Lofva, lofva " Hvad menade hon, och hvad skulle han säga och göra? Han knöt konvulsiviskt händerna. Åh, hvilken lättnad, då hon upphörde alt se på honom. plågorna hade tydligen tilltagit, och hon jämrade sig högt. Han skulle just resa sig upp för att gå efter doktorn, då han ännu en gång kom att kasta en blick på henne. Åh, så bröstet häfdes, så svårt hon hade att andas.