Det gamla trädet, det men de store, blåa ögonen blixtrade af en nä­ infe rädd, lilla A nna, " hviskade han, jag är ju ho s bar alltid så snällt, äfven de år det var missväxt stan triumferande glädje. dig. " på allt annat. " Skall ni nu också pressa den stackars blom­ " Som om du kunde göra något, ifall blixten Nu sträckte Anna på sigm ed en lätt gäspning. man? " kommer och slår ihjäl mig. " " Nehej, den som går och lägger sig en stund, det " Ja, vid mitt hjärta. " " Seså Anna, lugna dig, hvarför skulle den göra är allt jag. God morgon, allesammans. " Och " Det måtte vara en alldeles ny metod, " försökte det? Hör du inte, att åskan redan aflägsnat sig? " hon trippade ut ur rummet, följd af Göstas be­ hon skämta. " Lika ny som att göra botaniska ex­ En ny skräll afbröt honom, Anna vacklade och svikna blickar. kursioner till häst. " han fog henne i sina armar och strök hennes hår. Han blef mörkröd i ansiktet, stod tyst en stund, " Så här ville jag skydda dig hela lifvet igenom, så utbröt han: " Fröken Anna, det är nu ett helt lilla Annabarnet, som jag har så kär. " Då Anna åter vaknade stod solen redan högt år, ja mera, sedan jag träffade er inne i Lund, " Tyst Gösta, man skall aldrig leka med elden på himlen. Hon blef alldeles förfärad öfver att Sedan dess har ni ständigt varit i mina tankar. — al la minst när det åskar. " Åter gick hon in i det var så sent, gjorde en skyndsam toalett och Otaliga gånger har jag under ferierna ridit den salen, där hon nu äfven fann modern. Det hade flög utför trappan med sin vanliga fart. hem. " Han tyckte ej han borde dröja läng-re, de jag vet ej hvarför. Han tystnade ett ögonblick, " Nå, det var då för väl, Ann-Charlotte, " sade väntade honom nog där hemma. Han bad hälsa fortsatte så: " Jag vet ej, om jag vågar säga ut doktorn, " här ä ' bud efter oss i natt. " dig och hoppades att du sofvit godt. "