sande i trikolorens färger eller i blekrödt och guld sno sig smala och som det tyckes oändliga pappersremsor — dessa » serpentins », som för ögonblicket äro så på modet, från rad till rad, från loge till loge — snärjande garn, som man måste slita, om man ville tränga sig fram. öfver detta gungande nät slungas ett myller af konfettis — lätta pappersflingor, som spela i alla färger och fästa sig likt brokiga moucher på en eller annan hals. Striden har rasat ända ifrån midnatt, men ingen känner sig trött. Man slåss i logerna, på scenen och ända ut i gallerierna. Med ett fång af serpentins i famnen böjer sig en ung strålande dam \ — stjärnan vid en af Paris ' teatrar - omaskerad och klädd i sällskapstoalett — öfver barrièren till sin loge och står där ett ögonblick och betraktar vimlet. Så kastar hon med en snabb, kattlik plötslighet sitt brokiga pappersnystan på några beundrare därnere och glider därefter in i logens bakgrund, fort och lätt som en skugga. Det är för att undgå bomben, som riktas emot henne, men ögonblicket därpå är hon tillbaka, beväpnad med två konfettistrutar, och de fem sex herrar, som underdånigast omge henne, förse henne oupphörligt med nya anfallsvapen. typer från Daily-News-julillustrationerna och så små, att man kunde taga dem för flickor om tio, elfva år, klappa till och med i händerna, där de böja sig öfver logekarmen i hvita Kate Kreenawaydräkter och med de små elfanletena försmalade af långa, mjuka, blonda Teckning för Idun af Jane Gernandt Claine. lockperuker. Deras barnsliga företeelse väcker sensation, och grupper af pariserhabituéer stanna och beundra denna späda krans af tusenskönor et var en gäng en kung, som skulle ställa fråp baletten eller något litet kringresande cirtill bröllop, och intet var honom angekussällskap. Och de äro så lustiga och så lägnare än att bjuda alla feerna i riket.