Orkar man objektivt betrakta dessa ungdomar, äro de ej osympatiska. De äro dock barn av ett folk rom ä r i grunden bra och hederligt, sådant vi känna det och sådant det träder även en främling till mötes i f. ex. Sillanpääs verk. Men sådana dessa ungdomar nu äro, lönar det e j att söka - diskutera med dem. D e svara med hat. De äro gripna av den tidsepidemi, som i något växlande former hemsöker hela Europa och som hos dessa sammanfaller med deras egen nationella uppvakningsperiod. Av Ragna Ljungdell, Helsingfors. Några stycken scenens ungdomar, snart sagt vilken genomsnittsmänniska som tröttnat på sin ofrivilliga arsom helst skulle kunna råka ut för, men betslöshet, slår sig tillsammans och spesom hon av skyddsinstinkt döljer för anatt lämna landet, när den behagar. F. ö. att gemensamt hävda den » vita tanken » lar teater på egen hand. Med ekonomisk dra. Människolivets lugna boningar ä r finns det ju också en finsk överklass. mot Östern, utmynnar det förras brev, uppoffring skaffar de sig uppföranderätofta byggda invid randen av osynliga avten t i l l en här aldrig spelad pjäs, de övergrunder. Kommer den ur alla synpunkter att bli en vädjan, just nu gemensam för alla la,- Författarens brutalitet ä r emellertid enså mycket att föredraga för landet i dess dets svenskspråkiga: Är det fosterländskt sätter den själva, de inöva den utan annan ledning än varandras råd och kritik, dast skenbar. Plötsligt mörknar scenen, helhet? att d r i v a en vidsträckt medborgargrupp och slutligen hyr de för två kvällar en pjäsen avbrytes, och nar ljuset sedan tänblott på grund av dess modersmäl till deegen teater och inbjuder den intresserade des. Aterknyter handlingen. där den börEtt särskilt intresse har den på folksperation? Oförtäckt svarar A. K. S. att allmänmheten. Man måste beundra dem. Det hela var bara ett skrämskott, mötena n u ånyo uttalade jämförelsen melde svenskspråkipa n u böra överge sitt ett samhälle, som ingenting gör for att ett slags motsvarighet i fantasi till Ibsenlan finlandssvenskarna och judarna.