Mathilda var mycket blek, men försökte dock att säga tröstande ord åt alla, ehuru det ej ville hjelpa. Sittande på sin höga kontorsstol med pennan bakom örat, nedlutad öfver de stora böckerna, var hans ansigte såsom hugget i sten eller gjutet i brons, så orörligt och nästan uttryckslöst föreföll det. Det var en nyck, menade man, att hon oftast var klädd något eget, och man skrattade öppet deråt, dock i smyg beundrande smaken och dyrbarheten af drägten. Tionde kapitlet. Hon skyndade så fort hon förmådde upp till gården för att bli af med de våta kläderna, men förkylningen, huru lindrig den än var, lade grunden till en tråkig hosta. Tant Angeliques galoscher skulle stå i garderoben till venster om dörren ”. Någon föreslog sång och Bernhard Hjelm, som varit tyst under färden, ehuru det knappt märktes under det glada sorlet, var genast med derom och snart ljöd Geijers härliga: „Stilla skuggor ” i den stilla qvällen; några stjernor tände sig på sommarhimlen, tystnad rådde bland det förut så språksamma sällskapet ännu länge efter det sångens toner förklingat, och raska årtag förde oss hemåt. Hvad betydde för dem ståndsskillnader och fördomar i en stund som denna! Hans röst darrade lindrigt, och ur hans bröst arbetade sig fram en djup, lång suck. Nej, aldrig dit! „Nej visst inte ”, sade jag, „det gläder mig att du sagt allt detta och jag skall försöka tänka vänligare om tanterna, sedan jag vet att de ej sjelfva rå för hvad de äro, åtminstone inte helt och hållet. Det är en gammal gård, men en ännu äldre handelsfirma, ty Vibertska slägten har från led till lod räknats till betydliga personligheter inom den stora handelsverlden. Men efter alla dessa tankar var Gertrud föga beredd att möta baronen, föga väpnad för hans genomträngande blick, som tycktes kunna läsa i djupet af hennes hjerta. Lyckligt och väl stod jag ändtligen på en pall ofvanpå det med en grön matta täckta stora bordet, der tant Emelie utbredde gräs och vass, att det skulle se ut som om jag stått vid sjöstranden.