Heidi och fru Kerfstedts " Små och stora " höra kanske främst, jämte en del sagor, till de böcker, som uppträda med brutna ryggar och grha blad. E j heller hafva vi här sysselsatt oss med de s. k. små- barnsböckerna. Sådana hafva vi af förträfflig beskaffenhet och med utmärkta illustrationer såsom t. ex. " Barnkammarens ' bokn nSkogstomten " m. fl. E j heller hafva vi talat om böcker för äldre barn och ungdom, utan hvad vi ofvan sagt angår närmast den literatur, som är afsedd för barn mellan ungefär 8 och 12 ars ålder. Vi hoppas att sedermera få hterkomma med nhgra ord om de äldre barnens och ungdomens böcker. Att det icke är brist p5 barnböcker, och att det äfven finnes goda shdana i var tid, det kunna vi alla vara ense om. Men barnen behöfva ej blott böcker, utan äfven ledning, då det gäller huru mycket och hvad de skola läsa. Hurii .många föräldrar omtala ej med förtjusning natt deras barn aldrig vilja göra annat p i lediga stunder än läsa? Detta är efter vår mening alls ingenting att glädjas öfver; ett sundt - barn bör finna lika mycken vederkvickels8 i leken som i de roliga böckerna. De bokslukande barnen blifva lätt blaserade - och ropa ständigt p&amp; något nytt. Barnens bibliotek bör icke vara för stort, men sådant att det kan läsas om mhnga gånger. Och hvarför skall barnliteraturen nödvändigt vara af det allra nyaste slaget? För tio år sedan fanns knappast ett bildadt hem, der ej barnen till julklapp hade fhtt Topelius. Ingen frhgade d i i skolbiblioteket efter denne författare; han fanns hemma. Nu deremot har han mycket god åtgång. Det torde icke vara ovanligt, att tioåringar nu för tiden läsa Fältskärns berättelser och Alcotts berättelser utan allt urval. Föräldrar anse ju, att Topelius och Alcott äro goda: författare, och s&amp; behöfver man ej vara ängslig. Om någon kommer med en invändning mot lämpligheten af dessa böcker vid en så tidig ålder, får man ofta till svar, att de ifrågavarande barnen iiro så ovanligt utvecklade och, att de redan liist alla barnböcker.