Bryta nu ty ej de glömdes, För all smärta, de oss kostat, Uti blodig feber fram. Känner du vulkanens välde, På hvars gömda eld du ställde, Kejsare, din thron, och famlar Der med maktlös spira än? Se, nu häfvas hafvets vågor, Himlen mörknar, eld och lågor Berget spyr och thronen ramlar Ned i kratern, du med den. Susen stolt Italiens lunder, Vittnen till vår träldoms stunder, Snart med segrens krans, den frida, Blodig panna svalken af! Och försonad skall den gamla Tid den nyas kämpar samla Sist till hvila vid sin sida Ärofullt i samma graf! Studentsång. Nu, bröder, må vi sjunga En rask och samfälld chör! På oss studenter unga Så gerna Finland hör. Så må då sången skalla Allt upp till polens rand, Tills finska hjertan alla Stå lyssnande i brand! Från Bottenvikens stränder, Vår bildnings gamla bygd, Ifrån Karelens länder, Den finska sångens skygd; Från trakt, der norrskensflamman Omsprakar snöklädd pol, Vi strömmat hit tillsamman För fröjd och lif och sol. Hvart hjerta står i lågor Få fjäll, i skog, i dal. Du räknar hafvets vågor, Ej våra drömmars tal. De äro blott ej drömmar, De blifva verklighet, Så sannt som dagen strömmar I morgonrodnans fjät. Som stjernan står i natten Med skuggor rundtomkring Och hvälfver silfverskatten Och fruktar ingenting, Så skall det ädla lefva Och blomma i vår barm, Som skuggan ondskan bäfva Så mörk och tom och arm. Frisk mod i lifvets stunder, Friskt mod i dödens famn! Det låga skall gå under Förutan barn och namn. Det eviga, det sanna Ej krälar fram i grus, Det går med öppen panna Igenom natt i ljus! Så må då sången skalla Allt upp till polens bloss! Se, Finlands slägten alla De hoppas uppå oss! Omätlig är vår bana, Men blicken målet når. Framåt! vår enda fana Är fädrens röda spår! I en artists album. Mycket finna, än mer spana, Uti allt det högsta ana, Älska mycket, mer förglömma,