Som oenighet rådde mellan makarna och han höll Sig till ett annat fruntimmer, hjälpte nekandet ej Utan han fick dela Grans öde. Hände omkring 1850. Lantbrukaren Anders Larsson i Dörröd, Veberöd sn, Född 1836, nu död, berättar: För sin del ansåg han Att kvinnan själf kunde ha tagit giftet. Han godkände Ej denna dom som rättvis. Nordström nekade in i Döden. Eja, där ligger han nu! Halshuggning no 4. No 5. No 6. En person i Veberöd kallad Blinde Hans, född 1842, Berättar: Min mor talade om, att här var två gamla bondefolk I norra sidan i Veberöd. De hade en dräng och en Drängpojke, och en husman som gick där på arbete. De kommo öfverens om att stjäla deras penningar Och för att begå sig, mörda de gamla och sätta eld På gården. Detta gjorde de. Men de blef misstänkta Och pinade till bekännelse. De gamla innebrändes. De blefvo dömda alla tre, pojken också, att mista Högra handen, halshuggas och steglas. Kroppen Skulle huggas i fem stycken och hängas på fem Ståndare. Händerna på en stång, hufvudet på en Stång, låren på en stång, armarna på en stång och Bålen på en stång. Till dessa steglar åtgick femton ståndare, så att vi Ser att fyra rackare voro behöfliga. Där skulle de Hänga, tills fåglarna ätit upp köttet. Sedan endast Benknotorna voro kvar, skulle rackaren gå dit och Gräfva ner benen. Jag tycker att stanken skulle gå De namnkunniga bonderiksdagsmännen i näsan, ja Äfven länsmannen i Dalby, när vinden blåste åt det Hållet. Att inte Kungliga Medicinalstyrelsen kunde Osa denna stanken? Men ädlingarna på den tiden Måste ha haft samma lukt och smak som ett rofdjur. Dessa djäflar kunde ha förpestat riket. De ligga som Varnagel i sina griftekamrar, inför ett tänkande släkte. J B-m