En dag kom det till sitt underhåll än låga komniunafgifter några fattiga barnungar, som skulle till slotoch några få vänners årsafgifter, kunde jag tet för att sälja bär — små röda, vilda ej bilda ett nytt hem med allt hvad därsvenska smultron, jag tycker mig se dem till behöfves utan fasta bidrag och moraännu! Jag följde strax med de små barfoliskt stöd. Huru få allt detta, då man ej tingarna, ty ens största förnöjelse var naönskade söka hjälp genom bazarer eller enturligtvis att » hänga » kring slottet så mycket som möjligt. Man kunde ju möjligtvis skilda insamlingar? få se någonting — få se » de kungliga »; drottDå beslöt jag söka audiens hos h. m. ning Josephine och » prinsessan » (Eugenie) konungen. Besöket förbereddes genom en såg jag ofta. skriftlig uppsats om meningen med det nya Där kommo nu på vägen tre ynglingar; företaget; denna uppsats öfverlämnades geen af dem var prins Oscar, en hans yngre nom den gamle bekante grefve Nils v. Robror (Dalaprinsen). Vi ungar, vi nego försen, som sent glömmes af någon, hvilken stås alldeles förfärligü, vi bokstafligen » rulmed honom stått i minsta beröring. Han lade oss i stoftet », som det heter, ty damuppmuntrade äfven till sökandet af enskild met stod i högan sky på vägen. Bären audiens. Jag gjorde så och " fick företräde gingo åt på stället, hur månget stort » 4 efter de vanliga tisdagsuppvaktningarnas skilling banco » kopparstycke har jag icke slut. sett kramas i små smutsiga händer med För de många, som besökt slottet, är det en glädje långt större än våra gyllene 20 således intet nytt att omtala: spänningen dollarstycken kunna frambringa! under väntan i de stora salongerna, den Vi ströfvade sedan omkring i parken för första, andra och tredje, och med hvilken att » se » och funno, vill jag minnas, några underlig, vördnadsfull bäfvan man inträder » äkta » små porslinsbitar från de kungliga i det lilla audiensrummet till konungen. Getallrikarna — det var ju riktiga skatter, förnom porträtt hade jag ju följt förändrinstås!