BRITTA: Svanarna flögo på susande vingar, kommo från jagande örnen till slut. ALLA TRE: Örn, som sov uti furen, sej svingar vaknande upp på rov flög ut. PER: Men när vi vände åter i kvällen, Mendeli, Zendeli syntes ej mer! BRITTA: Hur vi än sökte kring alla ställen, Mendeli, Zendeli syntes ej mer! ALLA TRE: Men när vi vände åter i kvällen, Mendeli, Zendeli syntes ej mer! PER: Ja, och så tyckte vi till sist det var bäst att fara hit. YOGA: Ack, mina söta små prinsbarn! Vad har det blivit av dem? Och hur ska de kunna reda sej utan Yoga? De är ju stora nu, men nog ropar de ändå jämt på mej »Yoga, kom hit», och »Yoga, hjälp mej!» Nu är det väl ingen, som tar hand om dem! PER: Men hör nu, är det inte bäst, att vi talar om alltihop för kungen? YOGA: Tala om för kungen, ja! Han som är ute i krig mot sangallerna! Och ingen vet, när han kommer igen! Nej, nu är det drottningen, som regerar här, och det är nog inte värt att tala om den här historien för henne. Hon kunde hitta på att hugga huvet av er för det! Och inte skulle hon bry sej om att leta reda på Mendeli och Zendeli. PER: Men hör, Yoga, kan inte du släppa ut oss? Så tar vi reda på svanarna och far hem till Tjust och letar rätt på prinsen och prinsessan. YOGA: Det går inte! Drottningen har låst in svanarna i en järnbur och bär själv nyckeln. Nej, det är inte annat att göra än vänta, tills kungen kommer hem. BRITTA (ängsligt): Men när drottningen får se oss vid dager och ser, att vi inte är kungabarnen, hugger hon huvet av oss då?