Hon berättade, hur rysligt känslig helig, att man inte skall försöka att sätta lämpliga far småbarn. Men vad var det jag ville hon var. Huru hon led för varje kallt, den i ord. Och denna sång befriade don Gud? » Om du I stället far att göra onyttiga ville säga? Jag är så distrait. Men det är för varje hånfullt ord, och för den lilla lilla flickans själ för alltid från all rädsla frågor ville borsta dina skor och tvätta dig väl för att jag börjar bli gammal. Jo, nu blå och vita klädningen, som var randig och all ensamhet. Hon ville helst inte återvända till jorden, litet bättre, så hade jag icke a i mycket mins jag. Jag ville r i p att jag blivit så som en zebra. Hon berättade om kräftan, arbete. Barn skola inte fråga, barn skola mager under dessa dåliga tider, att jag om elefanten, om biet, hur de varit snälla den. men fågeln förklarade för henne, att göra som man säger », sade nunnan, och har för mycket hud. Jag skall skära av emot henne och velat hjälpa henne, t. o. m. han kunde inte alltid leva i luften. kunna det. » Jag förstår » Men nu år du aldrig mera ensam », sade hennes ton var så barsk och så kall, att ett stycke, ett stort stycke så att du har utan att den lilla flickan kände gråten stiga upp i att växa i. Jag skull också ge dig de galoscher, att de inte kunde hjälpa dig. sade fågeln han, » Om du känner dig olycklig, Om du halsen. » Du är en riktig fontän », sade galoscher, som jag har på framfötterna. Vis» för hade du varit nöjd i deras kläder, fryser, ropa bara på mig, d skall vi flyga nunnan. visserligen äro de litet stora, men det är så skulle vi aldrig ha träffat varandra. De mot länder, där det alltid är varmt. » » Men Men en dag stod han icke ut längre. Under bättre i n att springa omkring på det där äro gods. välmenande borgerliga människor, säg mig dock ditt namn, huru skall jag människor, också endast det. De skydda ropa på dip: jag själv heter n:r 36. Under promenaden stannade hon bokom de viset. » andra. Ingen märkte det. Hon stannade O, så skönt och varmt det var.