— Visst det, man sliter ondt på resor. Vore det inte för att jag vet att mina närmaste gärna vilja se mig och att jag inte häller vill försumma mina gamla vänner, så skulle jag aldrig lämna Halmstad. Hur det är, man kommer ur sina vanor. Apropos det, så skulle jag egentligen nu ha ett glas nysilad mjölk. — För all del! Siri skyndade ut ur rummet. Dagen förflöt ungefär som den föregående, åtminstone var det ett liknande program, middag, brunnsdrickning, promenad. På aftonen spelades préférence. Elisabeth, som ej hörde till partiet, tänkte dra sig undan, men det lyckades ej, baron Svante yrkade på, att hon skulle sitta bredvid honom för att ge honom tur. I trots af damernas små konstgrepp förlorade han, hvilket han tog ganska illa. Dessutom talade han en lång stund öfver hvarje spel och »spelade om partiet», samt bevisade att om fröken Ulla svarat med klöfver sjua på hans invit, så hade allt gått annorlunda. Han tröstade sig slutligen med det gamla kända ordspråket »otur i spel, tur i kärlek», hvarpå han kysste de båda flickorna. Följande dag regnade det, ett sådant där hopplöst ösregn på landet, då vägarne bli till den grad uppblötta, att man ej med bästa vilja kan gå ett steg utom skål och vägg och då himlens slussar riktigt på allvar äro öppnade. Klockan half sju vaknade de af husets innevånare, hvilka ännu sofvo, af regnets smattrande på fönsterrutorna och af att höra regelmässiga, afmätta steg uppe i riddaresalen, det stora, gammalmodiga rum, som gick genom hela huset och var beläget öfver samtliga sofrummen. Det var baron Svante, som »gick på brunnen». Han var ytterst kinkig, när han kom ner. »Han visste ingenting värre än att vara på landet, när det regnade, han längtade hem till Halmstad och Anna-Stina.» — Om jag inte hade beslutat mig för att invänta Sten, skulle jag resa redan i eftermiddag, men sedan kan jag inte hjälpa det längre, han får bli hur stött som hälst, så reser jag i morgon vid tiotiden. Jag telegraferar till Stjernberg nu på förmiddagen, så att jag blir hämtad. Det var ett Herrans väder! Nu måsten I försöka att vara underhållande och roa mig, kära flickor.