Några av grupperna betonar förskolans kompletterande funktion, vilket innebär att stora delar av det material som finns tillgängligt i förskolemiljön valts ut för att utmana barnet till andra kunskaper än det som hemmet erbjuder. Deltagarna såg ut att trivas tillsammans. Studien visade att såväl yrkesverksamma förskollärare som studenter på förskollärarutbildningen såg förskolan som en institution för anpassning. Förskolans funktion I ett historiskt perspektiv är det tydligt att förskolans syfte och funktion har förändrats i takt med samhällsförändringar: från att ha betraktats som ett nödvändigt ont för de barn vars mödrar av olika anledningar tvingades ut i arbete, till att utifrån utbildningspolitiska motiv betona förskolan som en del i det livslånga lärandet. Begreppet förankring, som är ett centralt begrepp inom teorin om sociala representationer, användes som ett ramverk för att fördjupa denna analys. Det framstår även en bild av dessa barn som kompetenta, vilket visar sig i deltagarnas beskrivningar av barn som de mött inom förskolan. Samspelet baseras på lyhördhet för barnets initiativ och avsikter, vilket innebär att gränserna ofta är vida för vad barn tillåts prova. Hela tiden ska doktoranden vara beredd att omvärdera revidera och slänga ” takpannor ” som redan är lagda. Läraryrkets utveckling speglar förskolans framväxt och utveckling. Parallellt med denna kritik framhålls dock förskolans funktion som förberedelse för framtiden: en verksamhet som bidrar till barnens pedagogiska stimulans och sociala utveckling. Det var dock ingen av fokusgrupperna som organiserade arbetet med åldershomogena barngrupper som grund när intervjuerna genomfördes. Tilltron klargörs dels genom att lärarna lyfter fram förskolan som en social arena där barnen får möjlighet att utveckla sin sociala kompetens, dels genom att den framhålls som en arena för kognitiv och intellektuell utveckling, vilket är viktigt för ett framgångsrikt kunskapssamhälle. En intressant aspekt av studiens resultat i relation till Colnerud och Granströms studie blir således huruvida deltagarna i min studie använder sig av ett metaspråk eller ett vardagsspråk i sina beskrivningar av förskolan som pedagogisk praktik. En möjlig tolkning av dessa disparata bilder är att den bild av föräldrarna som förmedlas av lärarna har sin grund i föreställningen om den gode föräldern. Den tredje och sista konstruktionen av lärare som författarna lyfter fram är läraren som entreprenör. En analys av data visar att lärarna utvecklar delade kunskapssystem vilket inkluderar olika, sinsemellan motsatta idéer och värderingar av förskolan som pedagogisk praktik. Trots det vill jag hävda att hennes forskning har relevans än idag. Lind (2001) efterfrågar även en utveckling av teorier.