Elias såg nu vid slutet af denna äng för sina ögon det lilla huset på sin kulle, hvilket han redan upptäckt på afstånd från sjön. Någon stund derefter hördes mycket ordande och ett högt gräl från Munkholmslandet. Ack, hvad man litet förstår sitt eget bästa! Elias lät derföre gubben styra, satt tigande och sysslolös i fören, tänkte på sin framtid och beundrade de stränder, som den muntra båten halkade förbi på det hoppande vattnet. tack af hjertat för det ni icke hatar mig. Nej. Den gamla frun, hvaruti Elias föreställt sig sin värsta fiende och en riktig furie, bevisade sig vara den hederligaste furie man kunde träffa. Jaså. I detsamma återkom gubben med en sten i handen. All denna kostliga anrättning bar hon in och satte brevid smörtallricken. min Gud! ” Med spelpenningar? Hans son hade förstört ’ en i grund, ja kontant, rakt i grund. Så har jag ändock fått mitt; och vågskålen kan komma att väga något litet jemt kanhända! ” Nu passade Karin på, förde sin man ut i stugan till ett annat af fönstren, och pekade på en lång dräng med slokig hatt och i gula kortbyxor, hvilken gick borta vid stranden och strök för sig sjelf mellan sex stycken alar. Och så skall Guds sol åter skina och herrn fa förlåtelse af höjden; ty det är den enda förlåtelse, som förslår: och icke är det värdt att bedja oss. Nej, vid Gud icke! Ja, fortfor den andra, undra icke så mycket på hvad jag säger. Sockenmästaren och hans lärjunge hade visserligen icke för afsigt att besöka någonting sådant som ett värdshus, derstädes tåga in eller lefva; men gubben skulle skaffa sig några färgämnen som endast bekommas på apothek, och behöfde derföre tala vid Granström. Hvad här väl sjelfva Hornsviken icke vittne om? Tvertom –. ja, lät oss fara, lät oss fara! Didrik Petterson mulnade, men bad befallningsmannen stiga in; han ville derinne vända upp och ned på hvar trå, försäkrade han. Han fann goda saker i den, och han åt med välbehag. ” Lappri.