Men vi känna tyvärr, hurusom tidens gudar äro andra än den, hvars talan kyrkans tjänare hafva att föra. De predikanter, som nu hafva de unga massornas öra, tala icke om själföfvervinnelsens dygd, icke om laglydnadens ära och arbetsamhetens heder. De ropa ut till de ungas skaror, — till alla dessa, som så litet veta och så litet förstå —, att dock de sitta inne med den sanna visdomen. Läror, på hvilka den talande själf icke tror, inplantar han i okritiska sinnen: » Följen era drifter! Samvetet är en produkt af de bättre lottades inpiskning. Vi skola skapa en stat, hvars gud heter lusta, hvars kung heter lättja, en stat, där bildning är skam, där renhet i hjärta och tal väcker allas löje! » Må vi icke klandra dem som från de kristna templen borde leda unga och gamla. Hvad kunna de förmå, som hafva att tala sanningens stränga ord om plikt och själfuppoffring, om törnekrans och lidande, hvad förmå de emot dem, som smickra lidelserna och utlofva sinnlighetens lustgårdar åt sina trogna? Lägg i den unga mannens eller kvinnans hand en ädel för-kunnares bok och lägg på bordet en sinnesretande lättfärdig skrift, uselt skrifven och smutsigt illustrerad. Tror någon, att ej denna bok och denna skrift i nästa stund bytt plats? Det rafflande, det retande vinner öfver det allvarliga. Men staten, som dock har till uppgift att stärka de återhållande krafterna hos sina medlemmar för att stäfja missbruken af derasBROTTSLIGHETENS BEKÄMPANDE 385 driftlif, staten ser lugnt på, hur landet öfversvämmas af dessa förgiftande skrifter i form af böcker och tidningar. Krogarnas gemena trafik., supsederna, som med sitt fördärf genomsyrat vårt folk, ha ändtligen i statsmakten fått sin ifriga bekämpare, och därmed står samhället i begrepp att taga ett betydande steg till hejdande af brottets onda. Men för den partifrie och fördenskull fördomslöse uppställer sig en undrande fråga. En sprithaltig dryck kan ha sin nytta, med förstånd använd. Så medger man.