Att stanna qvar till aftonmåltiden kom ej i fråga, men följande dag inbjödos baron Stjernlo och hans omgifning, att äfven öfvervara gudstjensten i Klosterås ’ kapell. Hon knackade på densamma. – En af anledningarna? Jag inbillar mig, att min moder har del i denna så kära, kära gåfva. Margaretha (med rörelse): Farväl Brigitta. Han känner henne emellanåt på pulsen, stiger upp och häller droppar i en medikamentssked, som han räcker henne. Tvänne dagar hafva gått till ända, sedan grefvinnan Palmsköld blef delaktig af den unge mannens verkliga namn, som ännu i det hus, der han njöt gästfrihet, gick och gällde för löjtnant Swedisky i rysk tjenst. – Förlåt mig, men det kan jag ej säga er. – Att ni icke för någon, eho det vara må, ej ens Ingegjerd undantagen, meddelar det löfte, jag gifvit er, måste ni heligt försäkra. I salen möter Sigrid sina båda bröder. – Ursägta, fru grefvinna, men jag kommer ifrån folkstugan och har der haft ett ganska allvarsamt husförhör. Grefvinnan (med tonvigt): Vi hafva i dag, tack vare vår unge predikant, midt under våra krigiska tider, hört fridens ord. – Hvad som afskrämde henne, afskrämmer icke mig, jag menar den svarta färgen; men den enda lilla fördom, jag har mot detta smycke, är att det icke hvarken var gifvet eller mottaget med kärlek. – Huru mår grefvinnan? Den soldat, som frånröfvat fru Stjernpalm ringarna, flydde genom den dörr, vid hvilken flera af hans kamrater nyss uppställt sig. Hon var till utseendet en nordens dotter; ett rikt, blondt, nästan i guldgul färg stötande här kransade sig i breda flätor omkring hennes lilla, men, i anseende till hennes figur, väl proportionerade hufvud. Med sin gravitetiska hållning uppsteg hon från sin plats. När man derjemte tog i betraktande, att gåfvan troligen härledde sig från honom, mot hvilken ondskan rigtade sina skott, och att man, för att säkert och lyckligt kunna aflossa dem, vände sig till Stjernpalm