Hon mindes ur Amalias bref, huru moderligt öm friherrinnan varit emot henne. Hon är nöjd med den! «Vid Gud! «O min mor! » sade dottren och tog hennes hand; men hon hade icke styrka att utsäga hvad hon ämnade: hon endast tryckte varmt den hand, hon höll. Böcker och ritsaker framtogos; trefnad och arbetslust vaknade. Migneul såg upp på talaren och undrade hvad det skulle blifva utaf. «Jag vet icke; jag vet just icke, » svarade Migneul; «luften sjelf och denna utsigt åt vattnet äro mig angenämast; jag vill ingenting hafva. » Tänka Oscar och Malcolm göra så? Det invecklade i baron Migneuls ställning utsatte honom, och – hvad han med ännu större grämelse behöfde frukta – hans älskade, oskyldiga Sofi för flera yttre stötande former, liknande skandal, och som han icke kunde afböja, endast undvika. Hör du harpspelerskan derute? Skulle emot den juridiska formen anföras ett visst af vår far upprättadt testamente – låt mig tala till punkt, låt oss icke längre leka fremmande: jag har läst alla dessa handlingar, och – tillade Oscar, när han såg Migneul skifta färg – jag vet också hvilken person jag har för mig, jag känner att Hillner lär vara hans rätta namn – så anmärker jag, dels, att intet testamente kan få gälla emot surrogatsanspråk, dels att ifrågavarande testamente alldrig genomgått de juridiska vilkor, som erfordras för att stadfästas, emedan det icke blifvit kommuniceradt oss eller någon vår förmyndare, som lagenligt kunnat anses för en sådan. » Migneul steg upp och hans ögon glimmade. Hon viste, att hon aldrig genom någon bättre anmärkning kunde få den goda professorn ifrån sina tankarpå sig sjelf. Skulle baron Migneul neka sig sjelf den högsta af all glädje, att visa en älskad sin kärlek? hon spelar och sjunger ju bra för att fara verlden omkring –? » Då den rika och välbehållna slägten med barn och barnbarn går förbi bokhållarens graf, skola de tänka och kanske äfven högt säga till hvarandra: «här ligger lögnaren, af hvars tvenne stora, grufliga