Strindberg, liksom åtskilliga andra av våra stora litterära namn från samma period, få fröjda sig i sina gravar åt en posthum ryktbarhet. Måhända bör det framhållas, att den uppmärksamhet, som nu i England ägnas ett förgånget skede av svensk diktning, icke är någon godtycklig nyck av ödet. Den har icke sin förklaring i några plötsligt förändrade måttstockar för litterär storhet. Den har kommit till42 ESKIL SUNDSTRÖM synes först nu helt enkelt därför att England tidigare saknat kännedom om dessa svenska tillgångar. På liknande sätt förhåller det sig med svensk konst, om vars » gyllene period » på 80- och 90-talen även de bäst underrättade engelska konstkretsarna svävade i en förvånande okunnighet, tills den retrospektiva utställningen på Royal Academy i London år 1924, möjliggjord genom enskilda svenskars offervilja, korn som en oanad uppenbarelse av en mäktig svensk nationell kraftyttring. Det torde av dessa exempel framgå, att det kräves informatoriska initiativ, om svenska bedrifter i litteratur, konst och kultur skola överskrida den internationella ryktbarhetens tröskel. Det lönar sig icke att i det fallet lita på små enstaka åtgärder eller på slumpen. Vad England beträffar är år 1923 pionjäråret i svenska informationssträvanden. Utan överdrift kan sägas, att intet främmande utställningsföretag efter kriget tilldragit sig ett tillnärmelsevis så starkt engelskt intresse, som kom Göteborgsutställningen till del. 1923 var också Stockholms stadshus ' år. De två evenemangen lockade en ström av engelska resenärer till Sverige. De återvände som upptäckare och apostlar. Sverige skildrades entusiastiskt och vältaligt som oasen i en förhärjad världsdel. Där jäste det av energi. Där såg man framåt och icke som annorstädes tillbaka. Svenskarna framstodo i engelska ögon som de främsta praktiska förkunnarna av den världsuppbyggnadsmission, som man i fredskrisens ångerstunder överallt högljutt bekände sig till men som alltför litet gav sig tillkänna i gärning. Ett skimmer av modernt renässansland knngstrålade Sverige. Det svenska samhället kristalliserade sig i engelskt medvetande som » Europas clearing house för praktiska reformidéer », för att återgiva ett omdöme i Times i en anmälan av det 1925 utgivna standardverket » Swedish Archi-tecture ».