Så stor, så stark, så hjälplös, tänkte hon och mindes gårdagens lilla röda svamp med vita prickar och nu återkom en skymt av drömmen om att själv vara liten och beskyddad. Hon funderade över hur de klarade problemet i zoologiska trädgårdar, men där fanns så många djur, och ingen Ellinor att ringa till pressen i ett raseri som man knappast kunde förtänka henne. Anna ... Jag vill inte att du ska läsa det. Där har vi den igen, kampanjen för vargavskaffandet ... Åh, herregud, det gör väl detsamma. Men det kan ni ju inte, det ... Hon hade en känsla av att de inte lade märke till hennes frånvaro, men efteråt kunde Tom säga: " Varför i all världen gick du, vi hade ju så trevligt. " Hon måste tänka på något annat, det kunde hända att vintern blev mild, och dessutom måste hon finna kvittot. Bara vi blir av med dem så spelar resten ingen roll. Vad hade de givit henne, vad var det i den där sprutan? Mitt på vägen växte en flugsvamp. Det luktade blod. Ellinors röst lät mera konstaterande än egentligen medlidsam. Och du, jag har sparat litet av köttet, det kunde vara gott med en råbiff, tycker du inte, och Tom och jag är så förtjusta i det. Alltsammans var vansinnigt, att de överhuvudtaget hade kunnat tro ett ögonblick på något övernaturligt. Anna var rädd. Han höll upp det förbundna fingret framför ansiktet och betraktade det: Hon hörde dem fortfarande tala om något, säkert vargar, vad annars? Även om hon inte själv hade bältet i sina händer hon hade ingen aning om var han hade gömt det så vågade hon inte tillråda att Ellinor skulle få det. Där låg julsaker, pappkartonger med glänsande kulor. Så fortsatte han halvhögt: Rolig är du, det måste man medge. Du är mycket blek. Anna tände en cigarrett och blåste ut röken framför sig, framför Tom så att han nästan helt försvann i en rökslöja. Hans blick rörde sig kring rummet, som om han letade efter något och han sa osäkert: Jag förstår inte vad du menar. Det var ett uttryck som Ellinor använde mycket och hon fortsatte: Hon kunde inte heller få dess datum att stämma, hon ansåg bestämt att de hade betalat för en del av den perioden. Han tog hennes hand och sa: Det är underligt ... Du kunde ... Hennes tankar rörde sig i två skikt.