Mallas tröst var att råka David Gudmund Silfverstolpe, som var sig alldeles lik, otvungen, vänlig och glad. Det förekom henne som en hälsning från brodern. En afton omtalade han hos fru Rudbeck huru grefve Nils Cronstedt 1788 mistat tjänsten och blifvit arresterad för subordinationsbrott emot sin chef, hertig Carl af Södermanland, öfverste för Lifregementet där Cronstedt var major. Första orsaken till hans onåd var, att han som arrendator af Sundbyholms kungsgård vägrat att åtaga sig brännvinsbränning och därför betala den afgift som af konung Gustaf III blifvit påbjuden, och egentligen af honom påfunnen för att öka kronans inkomster. Cronstedt ansåg denna förordning skadlig för landet, nekade att själf anlägga bränneri och varnade sina grannar från att ingå i denna nya spekulation. Därför blef konungen missnöjd med honom och intalade sin bror, hertig Carl, att vid ordernas utgifvande för beredelser till fälttåget gå förbi första majoren, Cronstedt som dock var chefens andra man vid regementet, och utfärda orderna genom andra majoren, Lagerhjelm. Då Cronstedt fick veta detta, arresterade han Lagerhjelm såsom i otid fjäskande i hans befattning och fullgjorde själf sin tjänst utan afseende på hertigens ordres. Detta tillräknades honom som subordinationsbrott, han blef arresterad, rättegång anställdes och han blef enligt krigslagarna dömd till döden, hvilket straff likväl mildrades till tjugu års fängelse å Varbergs fästning. Officerarna vid Lifregementet, som högaktade honom som utmärkt skicklig militär, som rättvis förman och god kamrat, besökte honom i fängelset – anförda af samma major Lagerhjelm, som på allas vägnar under tårar uttryckte deras bedröfvelse och saknad. David Gudmund Silfverstolpe var då aderton år gammal och nyss inkommen i tjänst. Han berättade detta så väl, med en sådan sann känsla af heder och ära, och om hvilket djupt intryck det gjort på hans unga sinne, att det mycket intresserade Malla och väckte hennes högaktning.