HERRARNE HADE ETT ÄNNU MERA TALANDE SKÄL: HERTIGEN HADE PÅ SITT BORD DE FINASTE VINERNA I PARIS, OCH DET HADE JU VARIT EN DUMHET ATT ICKE ... NOG AF, HOTEL DE TARGIS VIMLADE AF GÄSTER PÅ TISDAGSOCH FREDAGSKVÄLLARNE. DENNA AFTON — DET VAR EN RUSKIG SÅDAN, TY KÖLDEN HADE FÖRVANDLATS I BLIDVÄDER OCH REGNET PISKADE RUTORNA, UNDER DET STORMEN KONSERTERADE I HUSKNUTAR OCH PÅ TAKÅSAR — DENNA AFTON VORO HERTIGEN OCH HERTIGINNAN HELT OCH HÅLLET FÖR SIG SJÄLFVA, OCH DE TILLBRAGTE DEN FRAMFÖR EKVEDS BRASAN, SOM BRANN I SALSKAMINEN. HERTIGINNAN SATT I EN HÖG KARMSTOL, OCH HENNES MAN STOD BAKOM HENNE MED ARMARNE HVILANDE PÅ KARMEN. HAN RÖKTE, OCH HON BRODERADE. FÖR TILLFÄLLET LÄT HON LIKVÄL ARBETET HVILA OCH STRIRRADE DRÖMMANDE I GLÖDHÖGEN. min hand vän? » lätt blonda och hårflätor, Men ville för nytt. rätade slag fram nade att drömma. Slutligen några därför att. nyck hon och han fortsatte inte, men fråga p å Hertigen nu skulle tro, att d e n n a resa från Paris var fråga, h o n att ville smekande icke störa henne g e n o m att hertigens hertiginnan ha,n fen, för fot fram s o m tjänat » Sätt dig den broderade hennes här, min fötter vän! » till pufstöd. få han hvad Världens så m y c k e t m e r kvinna, han att älskade; man hufvud smekt mot som ett önskan och hennes barn knän af lutade för den att bli kvinna, han älskade.