Sedan man hört Toscanini finner man taknemlighed og troskab paa martyrens att det också varit hennes mening För Namn. alla andra anförare träaktiga. Att höra son&gt; - a t det stakkels land Ikke skulde vuxna kan den knappast ens falla under Adress: honom är att upptäcka all konsts innerfaa tilbagefald i retning af uafhangighei böckernas värld Tidev rubriken förströelselitteratur dens og reformernes konge Amanulla Postadress sta vasen &gt; E. B. G. Maud v Steyern Ellen Hörup. är man vänder på Sigrid Boos sista bok &gt;Livhanken&gt; ser man p i baksidan hennes porträtt och läser däröver: &gt;På popularitetens tinnar, Det ar stora ord och det ar inte utan att man vid lasningen av boken får en hisnande känsla a v det hopp som Sigrid Boo vågat att ta, i det att hon med ett slag slängt allt det som förut ledde henne upp mot dessa höjder och givit sig in på en helt annan väg. Om denna vag också leder upp mot popularitetens tinnar ar väl tvivel underkastat, men säkert ar att den leder henne närmare konstens. Det a r en helt annan Sigrid Boo som vi möter i denna bok om en ung kvinnas liv på ett lungsotssanatorium. Har a r inget rutschigt liv, ingen kokshumor, inga jazztakter och inga pigga overraskande förklädnader Var och en är den han ar och kampar för att få vara det - åtminstone ännu en liten tid Vi får följa en kur på det norska sanatoriet Fortun och livet dar är så noggrant avlyssnat, så levande detaljskildrat att man, när anan lägger boken ifrån sig, har fått känslan av att det där har jag ju varit med om själv. Och mera kan väl knappast sagas om berättelsekonst Det gäller särskilt omgivningen, förhållandena på Fortun - manniskorna a r inte fullt lika klara, de flesta av dem förblir staffagefigurer. Här blottas en ung flickas innersta irrgångar från förtvivlan, hopp och missräkning till hennes sista lilla försök till hjältemodigt besegrande av odet Men det ar en svag och vacklande seger med en fladdrande Iiten glimt av lycka som slutpunkt På det stora hela taget gör boken en inte sluttede Han.