Skrifvit, att om du varit lycklig lysningsdagen, så skulle du vara det beständigt. Vid professorskan Eks jordfästning drogos alla blickar till den unge enklingen, som stod där förkrossad, tillintetgjord, blek med slutna läppar. Han gick fram till Toras blomsterhöljda graf, föll där på knä och bad en brinnande bön om återseende och om lycka för hennes son. – Hvad du möjligen brutit emot mig, är dig af hjärtat förlåtet. Själf visste han endast att sorgen, den stora sorgen, första gången kommit öfver honom, mäktig som en vårflod. – Anna. – Men vänta, vänta, kanske min tid ännu kommer, kanske jag ännu i triumf skall föra fram mina tankar till ovansklig seger. – Ja, det är klart. Jag har mutat min stolthet med fagra löften att aldrig mer än denna enda gång göra så. Då han återvändt hem, var förhållandet mellan dem till en början något innerligare, men svalnade åter hastigt af. – Egentligen ville jag icke begära något minne af dig, men vill du ge mig din ofullbordade tafla med den aflöfvade björkdungen, så skall jag känna mig rik. Hon upphörde då att skrifva om honom, men tankarna kretsade kanske ännu oftare kring den unge literatören. Men en sak, herr Viger, unnar Ni mig ej snart att läsa Edra böcker; i och genom dem skulle jag kanske lära mig att bättre känna Er. » Axel, min vän. Till och med hennes närmaste hade endast en oviss aning härom. Tack för detta sista bref, som mycket gladt mig, och tack för alt – för fyrväplingen evigt grön. Jag tror mig veta hvad lycka är, lycka för – oss. Den behöfver nödvändigtvis ej vara ödesdiger, men jag vill ej dölja för Er att den kan blifva det. Hon trodde att det största hindret, som reste sig upp för hans framgång, var att han ej med tillräcklig ledighet och öfverlägsenhet behandlade språket. Men kanske våra vägar ännu någon gång mötas, jag hoppas det så innerligt, ehuru det naturligt nog aldrig mer kan blifva det samma; jag vill ej ens hoppas härpå. – Du har god tid att ännu hinna uträtta något i världen. Säg, vill Ni hjälpa mig? Och alldeles bredvid dem frodas trohetens förgätmigejer, oskuldens linneor och tillgifvenhetens konvaljer.