Thorilds första i Greifswald utgifna Disputation; försvarad i Juli 1797 af en Wennersten (Vestrogothia-Suecus). Den afhandlar frågan: Quis verè sit Eruditus? Tham gissade naturligtvis genast, att den var författad af Thorild sjelf. Dedicationen – som dock förmodligen var icke blott handskrifven – finnes ej i mitt exemplar. Gustaf IV Adolfs gemål, Fredrika Dorothea Wilhelmina; som, då nyss förmäld, hade genomrest Pommern till Sverige. Så kallar sig Rudbeck sjelf på titelbladen till sin Atlantica. D. v. s. Naturen betraktad såsom det i Verlden Urbildliga, Verkliga, Sanna: eller (enligt Archimetrien) Natura såsom Universum interius, i motsats till Mundus såsom Universum exterius. ”Berlin, bey Lange, I Rthl. 8 Gr.” Så annoncerades boken. På titelbladet står lika litet trycknings-orten, som författarens namn; endast årtalet MDCCXCIX. Satt till melodien God save the King. Det föresväfvar mig från mina ynglingaår, att jag sett äfven denna särskildt utgifven; dock finnes den ej såsom sådan upptagen i Hammarskölds (af Sondén granskade) förteckning. Den sjelfmotsägelse, som ligger i dessa ord, och som kan lösas blott för ögonblick (genom ett mäktigare vålds seger öfver ett svagare), är egentligen all Revolutions – eller all (NB) revolutionär Reforms – allrainnersta kärna. Ofta dymedelst (heter det med en parodisk härmning af den dåvarande ”vackra verldens jargon”), att ”man genom en viss lycklig accident råkade göra en viss charmante connaissance, och genom denna kom i en délicieuse familiarité, der charmerna voro irresistibla”. Ännu låter slik Rolvälska här och der höra sig. Öfversättningen är Thorilds egen; och täflar med urskriften, som hos Milton lyder: Love refines The thought, and heart enlarges, hath his seat In reason, and is judicious.