De franska ivrarna för de klassiska språkstudierna som sådana ha bl. a. kunnat återvända till några ord av Faguet i Revue des deux Mondes 1910. Faguet fastslog där i extrema ordalag, att förmågan att skriva franska var i ständigt sjunkande. Och en av orsakerna därtill var enligt honom, att man då, 1910, allt mer uppgav skolans klassiska studier. En Livius, en Cicero var för honom alltjämt de stora lärarna i franska språket. Nu — så ungefär falla hans ord — läsas tidningar, vilkas första sida är skriven » approximativement en francais », medan de följande äro rena barbarismen. Det är ej fråga om en » crise du francais », sammanfattade han, utan om en direkt dekadans. Uttalanden och uppfattningar som dessa ligga bakom antikstudiernas segrar i våra dagars franska skolor och återljuda f. ö. i det utmärkta försvar, som Léon Bérard förebragte för den ovan omtalade franska skolordningen av år 1923. Uttalandena från Amerika torde emellertid kunna påräkna måhända än större intresse. De amerikanska klassiska instituten i Rom och Athen utmärka sig just nu för en påfallande livaktighet. Och de amerikanska antikmuseerna arbeta sig fram till en verklig rangställning såväl genom sina samlingar som genom sina publikationer. The American Classical League ger oss genom sina ströskrifter en föreställning om arbetet för vidgad klassisk bildning i Amerika. Det måste medges, att i presidenten Coolidge ha dessa strävanden en genom sin ställning i statenANTIKEN OCH VI 399 sällsynt auktoritativ talesman. Mr Coolidge, som ju ej är känd som en överdrifternas man och vars ord även därför ha ett givet intresse, formar sitt försvar för antiken klart och bestämt. För honom är studiet av grekiska och latin uppfostrande som intet annat i skolan, » unsurpassed as a method of discipline »: To become proficient in them is to become possessed of selfcontrol and of intelligence, which are the foundations of all character. Och, fortsätter han, dessa språk äro ej döda. De leva i vårt dagliga tal. Vår litteratur är så fylld av klassiska häntydningar, att den aldrig kan fullt förstås utan klassisk bildning.