— Nå, va säger författarn om det här, då? föll nu hälsovårdsnämndens ordförande in, han hade kommit under samtalet mellan doktorn och mig. Ute i fisklägena är det en fattigdom, som man knappt kan göra sig en föreställning om, ja, jag undrar, om det finns maken på något annat håll i Sverige. Därute, jag tänker då särskilt på ett av dem, har man inte annan tillgång till bränsle, än vad man kan plocka ihop av ris och kvistar, torra rötter och annan bråte, som man fått tillåtelse att plocka ihop i skogen. Och då händer det ofta i skolan, att barnen kommer försent, och när läraren frågar efter orsaken, så blir svaret: Jag måste ut tidigt och samla »bränne», och jag fick så stor börda, att jag inte orkade hem fort nog, det var så tungt, och därför kom jag försent i skolan. Jag tänkte vid denna historia på alla rörande berättelser i skolböckerna om forna tiders, längesen bortdunstade barkbrödstiders hårda villkor för de stackars små barnen och på alla diamantklara tårar, de fått att strömma nerför kinderna på nätta, rosenkindade skolbarn i städerna. De tiderna äro uppenbarligen långt ifrån förbi. Och tänk, om man skulle ta och skriva på nytt om »svenska fattigdomens betydelse». Inte ur poetisk synpunkt. Bara ur hygienisk! § 10. Körsbärsträdet i Blekinge. Vi satte oss upp i bilen, och det blev nästan den livligaste bilfärden under hela resan. Det var inte bara doktorn och hälsovårdsnämndens ordförande, det var också redaktören för platstidningen, och alla ville de framhäva trakten: dess skönhet, dess behov, dess brister, dess förbiseddhet. — Och jag garanterar, sade hälsovårdsnämndens ordförande, att jag skall visa författaren Sveriges absolut sämsta bostad! — Jag har dock sett ganska ruskiga saker, speciellt i Skåne. — Skåne är ett elände, det vet jag. Men Sveriges absolut sämsta bostad, den har i alla fall Blekinge. Det var en mycket vacker trakt, en gammal uttorkad sjöbotten, vidsträckt, med byar skymtande runt hela horisonten. Det såg så välmående ut som helst, och ingen kunde tro, att här var så uselt. — Men titta bara på detta hus, därborta! Ser det inte hemtrevligt ut? Bild 18. »Den sämsta bostaden», Blekinge. — Jo, visst! — Vill författarn höra en historia om det huset? — Gärna.