arbetsgivare och arbetsta­ gare! Politiskt och religiöst olik­ tänkande! Man har några gånger blivit illa betjänad vid telefonering och genast är man färdig att känna antipatiskt mot hela telefonistkå­ ren! Av liknande skäl kan man icke fördraga kvinnliga butiksbiträ­ den. Man avskyr tidens ungdom, man kan inte lida arbetare eller rikt folk, man kan inte tåla den och den o. s. v. Grundtonen i vårt väsende är fak­ tiskt antipati och den därmed oskilj­ aktigt förenade olusten bor därför i allas våra hjärtan. Betydelsen för vår personliga lyc­ ka av ett allmänt vänligt samför­ stånd, av en verkligt god vilja mänriskorna emellan har ännu icke in­ gått i vårt medvetande, men kanske är den stunden nära, då vi skola bör­ ja ana, att budet om broderskärleken innesluter den jordiska lyckans hem­ lighet! Anhåller om plats för nedanståen­ de svar till " Dixi " och fru HöökNilsson på deras bemötanden av min artikel i n:r 4 av Kv. T. Dixi börjar med att förklara " att gudarna må veta, att hon finner det besvärligt och tråkigt att nedskriva sina tankar " - — detsamma tycks gälla att läsa andras! Hela hennes inlägg — och delvis också fru H. N:s — bekräftar endast i hur hög grad en genomgripande reform i hemmens skötsel är nödvändig, om man skall kunna lyckas uppbringa kvalificerad hjälp av olika lönegra­ der i tillräcklig mängd för alla hem. V » d hjälper det att husmödrar an­ se tjänarnas ställning så utmärkt, baFöi utom gängse Geishan. När des­ sa själva icke kunna känna detsam­ ma utan tvärtom uppfatta det som ett slavgöra, vilket de mer och mer draga sig ifrån och aldrig önska, att deras barn skola fortsätta med — ett yrke som de numera endast söka, då ingen annan utväg står dem öp­ pen på grund av bristande utbild­ ning. Jag talar icke här om den gamla stam av trotjänarinnor jag själv va­ rit nog lycklig att känna (de funno nog ofta sin ställning tung även de!). Funnes den kvar existerade det ingen svårare tjänarinnefråga! A.tt denna fråga icke existerar i de förmögnare hemmen är en stor vill­ farelse av " Dixi ".