Adolph begärte at Dd. professores wille hielpa till han finge bliffwa i frijdh, på thet han igenora sådant buller icke måtte komma på något obeståndh ther igenom, att the komma och bulta ther lijka såsom på itt hoorehuuss, ty han war ingen ängell, och kunde lätteligen försee sigh. 6. Berättade Magn. Rector, att tuenne rättare frå Kårestadh hadhe här warit och begärat suar om sijn spanmål, then the icke mächtige wore at uthgöra, huarföre Quaestor aff them hafua wille 4 1/ 4 dir för huar tunna, men the begärte slippa medh 5. dir. Suarades at med Quaestore Academiae ther om förfrågas skulle. Tå refererade Magistet Johannes Stalen«; det några böndher klagat hade på Oloff, Quaestoris tiänare, at han tree halffspän rogh af huar bondhe för fougdaskapan haffwa wille. Huilket granerligen effterfrågas skulle och hooss Quaestorem förhöras. 7. Berättade Magn. Rector att den kånan som Dawid Höijer skyltes före, will honom för den beskyldningen alldeles befrija, säjandes honom allenast haffua giffuit occasionem der till, i det han togh och kastadhe henne up i sänghen ther håffmannen lågh och gick upp i kyrkian. 8. Kom Nicolaus Erici Sparrsetrensis och bekände sigh hafwa besuffwit en bonde dåtter, och wara nu medh henne förlijkt. Begärte för then skull han sin sententz frå Consistorio bekomma kundhe, att han andras wärdzlige dom undhfly måtte. Och sade att Dn. Olaus Sparrsetrensis wiste alt beskeedh här om, som tå ock i staden war. Och bleeff slutit, at Magn. Rector förhörer her Oloff här om. Men Nicolaus skaffar sigh beskeedh ifrån kånan och hennes föräldrar, att han medh them well