Nu är som sagdt Ernst Ahlgren en qvinna utan något yttre som utmärker hvad som bor derinom. Han sätter en stolthet i att kaschera det för alla, hela verlden tycker att fru Benedictsson är en mycket älskvärd menniska. Men för sig sjelf skrattar Ernst Ahlgren åt dem alla – och ritar af dem. Han sitter som ”en Hellener i Israels Leir” och utspionerar det konventionella sällskapslifvets löjligheter, faddheter och förgylda lögner. Och nästan ingen ser hos henne något annat, än den vänliga kälkborgarfrutypen, icke ens nu, sedan hon dock allmänt är känd som förf. till ”Från Skåne”. – Hennes man, med hvilken hon har en dotter, är omkring 30 år äldre än hon, föröfrigt en löjlig företeelse, postmästare här, till ytterlighet egenkär, temligen obildad, festtalare, praktisk jordbrukare. Två döttrar och två vuxna söner äro i huset – den ene förestår postkontoret (gubben, tjenstledig), den andre laborerar med studentexamen. – Gentemot sin man, som naturligtvis från början var till ytterlighet trångbröstad, har hon så småningom förstått att vindicera sig en sjelfständig ställning. Han har i själ och hjerta mycken aktning för hennes begåfning, skryter oförsynt öfver henne för andra, men visar sig mot henne sjelf en smula tviflande. – De ha intet gemensamt (utom nämda flickebarn) han är landtbrukare till lif och själ, hon författare. Till nästa år reser hon ut – det blir nog strid af då, men hon kommer att segra. Föröfrigt reser hon för sina egna pengar. Hon har i sitt äktenskap praktiskt tillämpat teorien (hittills är den beklagligtvis icke annat) om gift qvinnas eganderätt.