Sänd Eder gamla smutsiga, nerfläckade kosjtym i och för kemisk tvätt och prässning till Orgryte Kemiska Tvätt&amp; Färgeri A.-B., Göteborg och Ni blir för­ «v. öfver det goda resultatet. vånad Det kr ej likgiltigt, tili hviiien a«Är Ni vänder +Tra » rtnh — ke misk tvätt. • « •: • jr » jr m konst som berättar något) ställer stora kraf på konsinären. Det g år ej i en handvändning att lära sig lefva med flydda tider s å, att deras gestalter lefva inom oss och oemot­ ståndligt tvinga sig fram. Det fordrar kun­ skap att veta huru dräkter, möbler och va­ pen sågo ut, men den kan man alltid knoga sig till; det fordrar däremot bildning att känna en gången tids stämning, och bildnin­ gen är i r egel icke e n generations verk. Det finnes målare som måla stiliserade historie­ målningar; detta är ytlighet och ofromhet. De ha icke gittat fördjupa sig i sin uppgift; ty gångna tiders människor voro människor som vi och icke gubbar sådana de tilläfventyrs målade på sina kyrkväggar. Det finnes målare, som måla historiemålningar för nöjet att ge den populära föreställningen om histo­ riska personer örfil på örfil; det nöje! ha de dyr! beiali, iy deras bilder skola icke lefva. Det är blott det rena och stilla vattnei, som är genomskinligt, och det fordras fullkomlig själfförglömmelse — d ärför också frånvaron af all originalitetsiörsi — hos målaren, om gångna iiders människor genom honom skola träda fram iill nyit lif och tala till ha ns sam­ tid och eftervärld. De! säger sig själft att detta slags iaflor icke äro lämpade för privatboningar. På vår vägg passar en naturstämning, som är oss kongenial, icke en scen, som anspråksfull! vill ryc ka vår uppmärksamhet bort från våra egna angelägenheter — alldeles som vi skulle irötina vid ait ha en granne, som dag ut och dag in spelade en och samma sym­ foni, vo re det också den vackraste i världen. Men så länge museer måste finnas, är det beräitigadt ait måla museitaflor.