De förra sågo skeptiskt hånande ut, de senare voro fylda af segervisshet Debutanten var vacker som en Apollo, men hade synbarligen för trånga skodon, förde sig otympligt och talade den förfarligaste Ystadsskänska. Hans sceniska carrière slöts samma qväll den börjat Under sommaren 1875 förde han åter samma svältlif, med bostad ömsad oftare än skjorta. Vid denna tid kände han allt mera oemotståndligt hågen för tidningsmannaverk-samhet vakna. Mången sommarafton tog han med sig en liktänkande vän och vandrade så utåt landet, helst längs med Sundets flacka strand, der man kunde se solen gå ned i hafvet. De slogo sig då ned vid vägkanten och drömde om framtiden. Och var blott hungern nödtorftigt stillad för dagen och kassan så stark, att man kunde bestå sig lyxen af en sexörescigarr, så var det ingenting som afkylde den alltid muntre och hoppfulle Strömbäcks oförbränneliga lefnadsmod. Han strålade af belåtenhet, han talade om framtiden med en trygghet, en tillitsfullhet, som vore det den enklaste sak i verlden att sjelf länka sitt lifs öden. Nu ville han sätta upp en tidning, som skulle heta » Det fria Sverige » och föra frihetens, framför allt tankeoch samvetsfrihetens talan, men ej vara bunden vid något visst partis program. Plan för en sådan tidning uppgjordes i hvaije detalj. Medgifvas bör måhända, att den i det hela var riktig och att i vårt lands press kanske fins ett tomrum, som » Det fria Sverige » kunde hafva fyllt. Ännu ett par månader före sin död talade S.om sin blifvande tidning, men han hade icke mera något hopp att realisera tanken. I sep t. 1875 erhöll han af boktryckaren, bokhandlaren och redaktören Kindvall i Varberg ett anbud att ingå i redaktionen af denna stads tidning. Han anstaldes som medarbetare med 300 kronors lön och allting fritt; han hade naturligtvis äfven fritt tillträde till boklådan och det begagnade han med eldig håg.