Men för att göra dessa .samlingar till ett helt, för att gifva dem en form, .eller en någorlunda oidnad gestalt ' som t. ex. Memoirer, behöfves en genomgaende omarbetning och: sammandragning. Och dertill ' fordras en person,: s0m har förmåga ' dertill, och rättighet (som blott Malla kan gifva) att företaga en sådan ombildning och sammandragning. Manga stycken af dessa minnen torde visst kunna förblifva i sitt nuvarandé ' skick men manga afven kunna det icke - om det hela skall ' bli en verkl. njutbar läsning. Ett resultat af arbetet kan svarligen ligga i annat an ' i intrycket af det hela och den ' totalbild af lifvet som deraf upp' enn ni skorna ' kommer. Antecknarinnans egen sinnesstämning vid slutet af arbetet, och det ljus hon d &amp; kan ha hunnit till innom sig sjelf - blir val basta belysning öfver de olika grupper och gestalter som hon låtit, framträda. Ingen forståndsreflexion blir härvid af varde. Något djupare maste det vara. Ljuset måste kom' ma ur lifvets centrum - hjertat, karleken. Efter detta har Fredrika Bremer inte mer haft tillfälle att befatta sig med Malla Silfverstolpes memoarer. Hennes vag gick nu allt bestämdare åt andra trakter av världen och livet. Kanske har till och med minnet av den minnenas skatt, som hon med så karleksfullt nit sökte hjälpa att lyfta i dagen, sjunkit undan i den nya, energiskt framåtilande livsperiodens överrikedom. O I den harovan meddelade korrespondensen har Fredrika Bremer, utan officiell förpliktelse och utan ambition, avlagt ett mästerprov som kritiker. Hon fick att döma om ett manuskript av förbluffande säregen art, vars kulturella och estetiska varden samtiden icke var mogen. att fatta och vars illitterata habitus ännu saknade det rörande och &amp; lianta behag, som skulle skänkas den av ålderns patina. På slika uppgifter stupa yrkesrecensenterna alltsom oftast, aven de basta. Men Fredrika Bremer bestod, som sagt, provet. Hon fallde helt på eget ansvar den dom, som för ett långt senare släkte, utbildat till konnässör just i detta fack, gäller som självklar.