Da han nämligen stod på fördäck och såg landgången utläggas, märkte han ett litet stycke if rån sig det skära huvudet med tindrande ögon se upp emot den lilla staden. Fråga aldrig efter att bli officer, löjtnant, och dylikt skralt sällskap. Jag har beställt dem, sade han, se här pengar. Han besåg kniven med en viss undran; den var utmärkt trubbig, ja alldeles rund i spetsen, utan att dock likna en bordskniv. Men han var så tankfull, att han gick utan all eftertanke. Men jag måste ta mig fan ha ett rum, sade sergeanten beslutsamt, och gick själv dit in. ha - ha - du tror kanske att flinta duger? Frukta dock intet, goda Albert. sade hon, och slog honom helt lätt på handen med sin ena couleur de lilas handske, som hon försiktigtvis avtagit redan då hon skalade apelsinen. hans hustru är en så svår ragata, att karlen kan förlora hela levernet för hennes skull. - och ty denna hand ville jag kyssa sist av allt i hela världen! Emot detta hans påstående hördes ingen invändning. Kanhända tar jag också in i min bod till kommissionshandel varjehanda plockgods, liksom vävnader, lärfter, näsdukar, halsdukar, hemgjort - blott jag aktar mig för siden, som ligger under skrået. " Det vill säga, jag förstår dig. " Var är då min skära? " Det står alltid till Gud, huru en människa fortfar att vara, och mången kan falla. Och när du blir gammal, vackra Sara? och det genast! Jag köpte mig en biljett på Thunberg, svarade hon, satte mig på honom utanför Kållandsö, då han passerade ifrån Vänersborg; och sedan seglade han och for med mig härs och tvärs, ända tills jag kom till Stockholms Riddarholme. Kanske dröjer hon nu kvar i Stockholm, då det gick så där tvärt för henne vid själva utloppet. Vad tycker du, Albert, jag satte i 56 smårutor, 22 av sämre grönt glas; och hör! du tycker om små barn! alltså icke i kväll? Hon sov redan, med ansiktet vänt emot väggen. - nej! Han släppte hennes hand. sade hon, det är sant, men hennes röst dallrade litet därvid, det märkte jag, ljuvt, outgrundligt, såsom ifrån innersta hjärtat. undföll honom.