Sara tyckte om henne för Johans skull. Men förgäves sökte hon i detta mörka främmande ansikte efter någon likhet med Johan von Pahlen. Det kom henne att ibland tvivla på att Frideborg verkligen kunde vara Johans dotter. Sara hade omsider också fått del av hela historien om zigenaren och fru Laura och om Rosita deras dotter. Men i sin hjärna blandade hon då ihop alltsammans och mumlade något om att Frideborg måste vara dotter till zigenaren. Då blev Frideborg förargad och sade att zigenare voro dåliga människor och fula. — Och jag är inte ful, sade Frideborg och svängde på sig. — Är du inte ful, din svarting där? grumsade då Sara. Hon hade vuxit upp i en tid då man inte skämde bort ungdomarna. Frideborg skulle bara inte inbilla sig att hon var så fager. Men när Frideborg lekfullt lade sina armar om Saras hals och hon med huvudet på sned och med smältande ögon såg på henne, veknade den torra lilla gumman. Hon kallade Frideborg du liksom hon sagt du och Johan till Johan von Pahlen. För henne voro alla barnungar. Men att hennes Johan skulle ha åstadkommit en dotter, var för Sara fortfarande något alltför otroligt. Hon talade gärna om Johan för Frideborg som blott förstrött lyssnade till pratet. Sara inpräntade hos Frideborg med allvarlig min och tusen rynkor i sitt gula ansikte att Johan varit en mycket klok man. — Somliga och mest hans svåger den där otäcka, giriga major Carl Fredrik Ehrencreutz, sade hon, ville ha honom förklarad tokig, men det skall Frideborg inte tro på att han var. Han var klokare än de flesta. Och han älskade blommor och djur på ett alldeles särskilt sätt. Frideborg sade skrattande att hon själv tydligen hade ärvt sin fars förstånd. Men då gav Sara henne många små finurliga blickar och skakade på huvudet som om hon menat att det inte kunde vara så helt med det och att där blev hon nog mycket efter — i det som i arbetet. Johan hade varit flink och händig med allt. Hon ville gärna att Frideborg också skulle arbeta, hjälpa till i hushållet eller sy som Agda. Agda hade vunnit hennes fullständiga gillande genom sin oavlåtliga flit, men Frideborg ville inte ha någon sysselsättning.