Den 3:dje October om aftonen voro vi i vårt kära Köpenhamn, möttes der af goda vänner och vänliga anleten, samt sutto snart i den gamla välkända runda salongen vid Kongens Nytorv, og snakkede om Reisen – med våra danska vänner. Men sjuk var jag, och hade ej Etatsråd Bang, den förträffliga mannen och läkaren, varit, så låg jag kanske redan på Assistencekyrkogården. Nu drog han mig derifrån, och jag kunde t. o. m. vara ute några gånger under de sista dagarne af min långa vistelse i Köpenhamn. Sålunda fick jag, en vacker, solig och varm middagsstund, sittande i en god vagn, åse hela Konungens och Drottningens intåg i sin goda stad, Köpenhamn, der de icke varit allt sedan den samma dag vi afreste derifrån, då de följde vårt svenska hof, för att sedan icke mera på hela sommaren återvända dit. Konungen mottogs nu, sedan han återkom från Hertigdömena, der han visat så mycken ”beslutsamhet och kraft”, med en verklig och – som det påstås – ovanlig enthusiasm samt äkta och ullfärgade hurrarop. Drottningens voro litet hesare. Tal höllos till Konungen och af Konungen, och man såg ganska belåten ut å alla sidor, men om aftonen kunde man dock ej komma öfverens, om staden skulle illumineras eller ej, och Charivari som har ett outtömligt förråd af befängdheter, hvilka ovillkorligt sätta skrattmusklerne i rörelse, kom genast fram med ett trädsnitt, föreställande en figur med en lorgnett, så stor som en soppslef, för ögat, gående omkring i staden och tittande helt noga och helt nära på folk. Under står: ”Fædrelandet gaaer i denne Tid omkring bevæbnet med Lorgnet; den paastaaer, at den kan see paa Folks Physiognomi, om de ville illuminere eller ei.” Längre fram i bladet synes en ”Lysestøber”, som äfven högeligen förordar illuminationen, men med allt detta – vardt ingenting utaf, utan när aftonen kom, såg man här och der några dévouerade stearin-ljus stå i rad i ett och annat fönster, men ett mystiskt mörker råda dess emellan.