(Jfr kapitlet » Nordens Sommer » III s. 513 lf. ) Väckelsen har tydligen varit av mycket djupgående natur. Författaren talar om, att det är denna märkliga sommar som en verklig » nordisk fædrelandsfølelse » utvecklar sig, och han citerar en dansk resenär, Thomas Olesen Løk-ken, vilken 1934 tycks ha gjort sig skyldig till följande utgjutelse: Et er sikkert, det jævne Folk rundt de to skandinaviske Indhave er ét Folk: Norske Jyder, svenske Jyder, danske Jyder. De vil blive Grundstammen i det nye folkelige Arbejde for at skabe et enigt og stærkt Norden. I denna situation har Henning Nielsen känt sig manad att skriva Nordens historia med syftemålet att låta alla skandinavistiska strävanden i det förgångna bli en stimulans för fortsatta, mera målmedvetna och energiska ansträngningar samtidigt som missgrepp och försuttna tillfällen — t. ex. när svenskarna gjorde Bernadotte i stället för Fredrik VI till svensk tronföljare — skola bli lika många lärdomar för dem, som nu gripa verket an. Nordens historia står, menar förf., nu vid en vändpunkt. Nödvändigheten är över oss, och det gäller snart att välja mellan Tyskland och Norden — det är den mer eller mindre klart utsagda tendensen i verket, som skrivits med en » klinisk methode », enligt uppgift egentligen använd inom rättsvetenskapen men nu tillämpad på historieskrivningen. Historikerna själva lia endast till uppgift att leverera själva stoffet, helt okommenterat; det blir sedan de insiktsfulla och i tingens djupare mening insatta juristerna och nationalekonomerna, som ha att analysera historien, 1 Henning Nielsen, Nordens Enhed gennem Tiderne, I — III, 415 + 474 + 590 sidor. påvisa — jag höll på att säga dess brister, svagheter och missgrepp samt anvisa medel att åstadkomma en bättre sakernas ordning (se inledningskapitlet del I). Nielsen anser, att med 1934 » Vejen tilbage til Kalmar » (! ) var beträdd och att man nu närmast grep tillbaka till Johan Gyllenstiernas och Jens Juels politisk-ekonomiska förbund 1679 — 1680.