Här i staden talade nu alla människor bara om en enda fråga: Rättfärdiggörelse genom tron eller genom lagens gärningar. Sven Johan väcktes åter till medvetande härom genom att klockorna i de två stora kyrkorna plötsligt började dåna. Klockan var tolv och högmässan var slut, folket strömmade ut ur kyrkorna och fyllde gatorna med ett svart myllrande. Han behövde inte gissa sig till vad de små grupperna hade för ett huvudsamtalsämne. Ty alla, i varje fall de som ej tillhörde de allra värsta storbukarna, vilka bara brydde sig om mat och dryck och om att riva åt sig mycket pengar, och med dem räknade man inte i Sven Johans kretsar, hade bara talat om rättfärdiggörelse. Stridsfacklor hade tänts i Stockholm och Gävle och de som sedan tändes från dessa runt Sveriges vida bygder, kunde visserligen vara mindre lysande, men ofta desto ilsknare röda eller sotsvarta. Och i denna stad voro de inte minst fräsande. Här hade de av Anden dragna från första stund rent spruckit sönder i denna strid i två varandra bekämpande partier, och den ena hälften, den som höll på rättfärdiggörelse genom tron, hade helt enkelt blivit utkastad ur det hittillsvarande gemensamma hemmet i Lutherska missionshuset av den andra hälften, den som höll mera på gärningarna.