Far ryckte på axlarna. Nu hade min farfar ett hetsigt temperament och dessutom dåligt ölsinne. Inte minst åt far och mor, som börjat karessera varandra som ungt folk. Moster med duvorna är omsvärmad av sina bullersamma vänner. Han låg på soffan, flämtade och fäktade med armarna. Ty det har biskopsföljet gjort. Jag svarade jo, men var i mitt hjärta förtvivlad över att ha sålt briggen för så litet. Men bestal min far gjorde hon beständigt. Men jag hörde endast en klocka, som slog två slag. Så här gick det till. Avräkningen oss emellan är färdig. Ängeln blev alldeles förbluffad; flickan höll sig till en början tyst. Söndag morgon väcktes jag av Anna; hon hjälpte mig med påklädningen och såg till, att jag blev riktigt fin. Kapten, menar jag. Juristen svarade: Jag skall säga: Hic jacet - en Arnberg, ett helgon, den bäste av oss alla, den ende, över vilken Herren täcktes förbarma sig Och de trasiga eländiga paltor, som far stoppat i kakelugnen, tog hon fram, tvättade dem, lagade dem, satte dem på mig. Jag ville veta vem eller vilka, som besökte Maurette de tider, då jag var borta. Jämt har jag haft brått. Ett grådaskigt fruntimmer, som redan satt på sig hatt och kappa, vägrade att taga mot annonsen. Hur har onkel kommit hit? Nej, båten får du behålla. Jag strök tillbaka håret, knäppte min fläckiga rock, suckade. Far nekade. Jag får vad jag vill. Nej, Gud ske lov, svarade hon och knyckte på nacken. Jag lyfte en flik av lakanet, men lade genast åter ned den. Och varför gör du narr av mig? Och utan att besinna mig rullade jag runt och grep med giriga händer i hans lena lin-hår. Det var ett brev, som min mor skrivit någon glad och lugn stund, kanske en sommardag, då jag lekte vid biskopsgardens springbrunn och gång efter annan sprang bort till hennes fönster för att visa, vad för underliga ting som fallit i mina händer. I detsamma slog far upp ögonen: han såg på mig i spegeln.