Ty om så icke sker, skulle underlåtenheten att vidtaga förberedelser gentemot dylika angrepp kunna vålla än större skadegörelser än om man, som nu är nödvändigt, räknar med dem och vidtager åtgärder för att skydda befolkningen mot dem. Även under hänsynstagande till vårt lands ur luftstrategisk synpunkt för närvarande relativt gynnsamma läge kan man sålunda göra gällande, att förbudet mot luftangrepp mot civilbefolkningen — om det kan effektivt upprätthållas — skänker oss större möjligheter än hittills att med utsikt till framgång motsätta oss en även ganska betydligt överlägsen motståndares angrepp. Vidare innebär befrielsen från nödvändigheten att vidtaga åtgärder mot sådana anfall, varom här är fråga, en minskning av den militära organisationen och därmed även av utgifterna för densamma, vilket kan komma andra, viktigare försvarsanstalter till godo. Slutligen skulle förbudet i fråga beröva våra avrustningskrävare ett av deras mest omhuldade argument för den rena självuppgivelsepolitiken. Väl kan det synas, som om de resultat, vilka innefattas i den nu antagna resolutionen, äro ganska obetydliga och framför allt icke innebära bestäm-266 DAGENS FRÅGOR melser om verkställandet av en allmän nedrustning i detta ords egentliga mening, men å andra sidan kan det knappast förnekas, att den väg, på vilken man genom antagandet av denna resolution slagit in, är den enda, som nu är framkomlig, om man överhuvud taget skall kunna komma någon vart i riktning emot målet. Ytterligare bör betonas, att den s. k. kvalitativa nedrustningen otvivelaktigt är ägnad att öka de mindre staternas möjligheter att lösa sina försvarsproblem. För en tid sedan gick genom pressen ett meddelande om, att vid en folkomröstning i Estland det vilande förslaget till författningsreform med knapp majoritet avslagits. Om förslagets innehåll och om betydelsen av omröstningens utgång torde den svenska allmänheten däremot till större delen sväva i lycklig okunnighet, och i bredd med de stora och allvarliga nyheter, som inlöpte från alla andra delar av världen, kom denna händelse givetvis att té sig såsom ganska betydelselös. Likväl saknar vad som här försiggått icke sitt stora intresse såsom ett ytterligare symptom på den politiska kris, som i den ekonomiska krisens fotspår drager genom Europa. Estland fick genom författningen av år 1920 efter en nära treårig ödeläggande frihetsstrid ett statsskick, som i avseende på demokratiska garantier icke lämnade något övrigt att önska.