Det är däremot klart att våra nuvarande metoder inte kan påvisa dem. När varken strukturell hjärtsjukdom (kranskärlssjukdom, kardiomyopati, klaffel, etc) eller primär elektrisk rubbning kan påvisas talar man om » idiopatiskt kammarflimmer ». Avgränsningen mot normalt förekommande fettinlagring är tidigt i förloppet erkänt svår. Behovet av att » förstå » för att kanske kunna » acceptera » är framträdande inslag i vår kulturkrets. Hos patienter där man kan spåra en bakomliggande orsak är kranskärls Detta utesluter inte närvaro av en strukturell eller funktionell abnormitet. Arbetet med det internationella registret avseende patienter med idiopatiskt kammarflimmer har påvisat svårigheterna att hitta riskmarkörer för återfall bland individer som redan bevisligen åtminstone en gång haft en livshotande arytmi. Arbetsrelaterad stress och utbrändhet anges enligt rapporter i massmedierna vara en vanlig orsak till sjukskrivning under de senaste åren. Undersökningar av individer som avlidit i samband med hjärtstopp eller vilka överlevt en sådan händelse talar för att bakomliggande hjärtsjukdom inte kan påvisas hos cirka 5 procent [2-4], en siffra som inte väsentligt avviker från den av författarna citerade. Omvänt har det inte heller gått att påvisa faktorer som skyddar mot återfall. Implanterbar defibrillator » Idiopatiskt kammarflimmer » Som alla intressanta fallrapporter väcker också denna en rad frågor, men ger oss samtidigt anledning att hålla ögonen öppna för såväl nya patofysiologiska mekanismer som gamla hot i ny förklädnad. I detta nummer av Läkartidningen presenterar Jovan Rajs och medarbetare två fallbeskrivningar avseende unga personer som drabbats av plötslig och till synes helt oväntad död [1]. I ett internationellt register (initierat 1992) har man hittills samlat 160 patienter med denna diagnos, och från detta har man (hittills) lärt sig att återfallsrisken är cirka 30 procent (vilket är lägre än för kranskärlssjuka patienter), betablockare och antiarytmiska läkemedel synes inte ha någon förebyggande effekt, och endast sju personer har under denna tid utvecklat tecken på strukturell hjärtsjukdom [5]. Exempel på sådana tillstånd är lång QT-syndromet (LQTS), som finns i både medfödda och förvärvade former, och Brugadasyndromet. Av detta skäl har behandling med den implanterbara defibrillatorn hos denna patientgrupp framstått som det naturligaste alternativet.