Torde hända som gemenligest å landet ibland bondestånd, att öfwermaga, jungfru eller weetwilling inge förmyndare hade, ingen heller den jordh på uthsatte willckor af jure retractus wille sigh tillösa, och åboen densamma uthan sin stoore skada icke kan längre besittia eller med fålck försee, uthan nödgades öde lembna, om icke wid sådan händelse rådeligest wore, gården in perpetuum försällia (medh sådane willckor, om köparen skulle föranlåtas dett försällia, då öfwermaga etc. wore närmast till inlösen) och hemmanetz wärde uthsättes på åhrligit intresse, dermedh öfwermaga etc. kunde, enär den behagar, så godh gårdh aff andre sig tillösa. Item § 10. Der någon giort märkelig bekåstnad, sedan han jorden kiöpte, om han icke för dett åhrlige bygnaden öfwerstiger är berättigat fa wedergällning. Item § 15. Kan hända att åboen, som ej jordägande besutit gården till 3: die, 5: te, ja 6: te man, och således wid opkombne jordtwister, bättre om dett twistiga bekantt, än jordägandens fullmechtige, om icke een sådan åboe kunde jempte bördäganden fullmechtige äfwen wähl i saken —, Item § 16. Om dhen jordh, som medelst åboens genom 3 laga opbodh fallen ändock inbördas, af dett skiähl att icke laga fastebrefwet wore gifwet. Cap. Om debitor skulle fa den frijheet [att] sielf uthnembna, hwad han aff sin fasta i affbetahlning gifwa will, wore befara bedrägerij, således bland annat att någon leddes wid dett han platser bygt, skulle i fehl aff löösören (dem han kunde undansticka) påtwinga creditor sådane huus, som ingen nytta aff sig kastade. Cap.