Nu talar du inte sant, Christina? CHRISTINA. Jag ljuger, jag vet det; o, jag har blifvit så dålig sedan i går! OLOF. Det hände något i går, som du döljer! CHRISTINA. Ja! Jag trodde jag skulle kunna bära allt ensam, men nu rår jag inte mer. OLOF. Tala, jag ber dig! MÄSTER OLOF - CHRISTINA. Men du får ej kalla mig svag! En folkhop förföljde mig ända till porten och ropade detta förfärliga ord som jag ej förstår! En olycklig qvinna skrattar man icke åt! OLOF. Jo, min vän, det är just det man gör! CHRISTINA. Jag förstod icke deras ord, men deras åtbörder förstod jag tillräckligt för att bli elak! OLOF. Och ändå har du varit så vänlig mot mig! Förlåt mig om jag var hård mot dig! Det är det namnet som den råa styrkan gifvit åt sina offer! Du skall nog snart komma att erfara mera härom, men tag aldrig en "olycklig qvinna" i försvar, ty då skall man kasta smuts på dig! (ett bud med bref.) Ändteligen! (läser helt hastigt.) Läs, Christina, ty det är från dina läppar jag vill höra det glada budet. CHRISTINA (läser). "Du har segrat, unge man! Jag, din fiende, är den förste som säger dig det, och till dig vänder jag mig utan förödmjukelse, ty du förde andans vapen då du talade för den nya tron! Om du har rätt vet jag ej, men jag anser dig förtjena ett råd af en gammal man; stanna här, ty dina fiender äro borta. Gå icke att slåss mot luftandar, det skall förlama din arm och du skall sjelfdö. Lita icke uppå furstarne, råder dig en fordom mägtig man, som nu träder undan och befaller i Herrans hand hvad ske skall med hans krossade kyrka." Johannes Brask. CHRISTINA. Du har segrat! MÄSTER OLOF 121 - OLOF (glad).