» Nå men gäller inte det för öfverklassJag nästan börjar få den tron mänskorna också? » inföll en arbeterska i — Man vet ju icke alls, hvar det kan sluta — mycket slitna kläder, som stått och hört Att kanske de en gång vår civilisation på de andra. » Älska de oss som sig själfva Få bli så lyckliga att njuta; kanske? De unna oss j u inte att äta oss Och uti andanom, det tyckes mig, jag ser mätta en gång! Gå och predika för dem, Den dag de nått den höjd som vi i Europa, så får ni se, om det hjälper! Säg till någon Att icke snöra föttren mer, af de där kappfabrikanterna, som betala Men midjorna tillhopa. 90 öre i arbetslön för en kappa, att de Och i det glada hopp att så en gång må ske skola älska sina arbeterskor som sig själfva, Vi lämna dem i ro att smutta på sitt te så betala de kanske mer! » Hon skrattade, Och så i största hast en titt till Tyskland göra, flere andra, som stodo omkring, skrattade Ty underliga ting man därifrån får höra. också. En lärd professor där med sällspord energi » Ja, » fortfor samma kvinna, i det hon, Experiment har gjort af konstigaste slaget kanske af en händelse, vände sig till mig, Och sagt — ja, hvad han sagt mig vållar » jag sade något sådant där åt vår grossbryderi, handlare en gång — • han har elektrisk syTy säger jag det ut, ni kunde stötta bli, fabrik och betalar 60 öre dussinet i arbetsMen hvad jag syftar på ni ana nog i draget, lön för skjortor utan knapphål. Jag sad ' Det är — ja, ni förstår — just Schenk ' ens honom, att jag skulle svälta ihjäl, för jag teori. var alldeles förtvinad. Och han svarade, Visst är det rätt förstås att med sitt snille lysa, att det kunde han inte hjälpa, han kunde Men rent ut sagdt ändå, snart nog jag för inte betala mera och kunde få flere arbevår värld terskor, än han behöfde, så om jag inte var — Jag tillstår det — den fruktan börjar hysa, nöjd, kunde jag ju gå till någon annan. Att den kanske till sist blir alldeles för lärd.