Liksom han mästerligt förstått att föra det ädlaste fadershjärta bakom ljuset, har han bedragit äfven mig, och om han vore närvarande, skulle jag säga honom rakt i ansiktet, att han är en förrädisk, ärelös slyngel, som icke förtjänar något undseende och bör jagas bort med skymf och skam. Men hvad är detta för något? Bredvid Linkeben satt en ruskig karl med hvassa ögon och som näsa ett karbunkelprydt frågetecken ofvanför den tandlösa munnen samt en liksom till ett handtag för det vackra hela framskjutande haka. – Sof! – Hvarifrån? Hvad en sådan befaller en genom hans makt i magnetisk sömn försänkt person måste denne fullgöra. Så snart han aflämnat brefvet, och osedd, liksom han gått, återkom han och hvilade snart efter lång tid åter under sin fars tak, utan att ana, huru snart denna egendom skulle tillhöra den man, som han nu kallade sin vän, medan denne blott rufvade på hans och hans fars fördärf. Trösta er, sade hon och lade kärleksfullt sin arm om den sjuka. Den främmande nämnde alldeles bestämdt ert namn. – Herre i himmeln – alltså i dårhuset! – Afför arrestanterna! Detta oväntade, energiska tilltal förfelade icke sin verkan. Rummet hade två fönster utåt gatan, men luckorna voro förskrufvade, så att ingen kunde utifrån kasta en blick dit in. Till sin förfäran igenkände denna Alfreds handstil. Denne gömde det genast. – Mördare, lögnare, hycklare och bedragare! Han beklagade uppriktigt, att han icke frågat efter denna flickas bostad och hennes närmare förhållanden. – Fördömt! Han behöfde därtill icke mera tilltagsenhet än att ryta åt kyparen och taga uppasserskan om lifvet; men han hade missräknat sig på sin publik. – Annars när en son efter en lång bortvaro träffar sin mor, är hon lycklig att få hälsa honom välkommen och höra hvad han upplefvat! Han stannade kvar i sitt rum, och tårar bröto sig ut från hans gamla ögon, medan köparen klingade med häradshöfdingen för familjen Sporres välgång. Med dessa ord aflägsnade Knifving sig. Snart började Ebbas ögonlock darra och sänka sig.