– Min dotter har en friare, en utmärkt man, gentil, rik, hög ställning i statens tjenst, allt med ett ord, som gör ett giftermål förmånligt och önskvärdt, men någonting är emellan, hon vill inte oaktadt jag försökt både föreställningar och böner. Granna kläder kunna hängas på en trädocka och ställas i fönstren i butiker till allmän beundran, vagnar och racehästar åker man gerna efter och ser äfven på dem, men egaren vill man ej bry sig om för hästarnes skull. Och sedan – var det ett obetvingligt öde, som förde mig just hit bland dessa personer, der jag funnit så mycket som gjort mig glädje, men på samma gång förlorat min ungdoms frid, som visat mig huru lycklig jag som qvinna möjligen kunnat blifva, och på samma gång sagt – se, hvad du för alltid bortkastat! Resultatet häraf känna vi. – Tyst tala aldrig om att sälja friheten, den vet jag nog att bevara i alla händelser, bara det dumma bråket, som skall föregå vore väl öfver, – tillade han med en djup gäspning. Han bjöd armen åt doktorn och sålunda gingo de raskt framåt vägen. – Lärd – sannerligen jag det vet, mamma. Till våren tager den slut och så skall du hem igen – sade Britta. – Nej, nej, hvad skulle vår lilla vän här kunna veta derom, hon som aldrig varit utom våra inskränkta kretsar; vore hon deremot en dame af verld, skulle jag lätt misstänka, att hon kunde hafva en upplysning att gifva oss. – Jaha, det har jag. Jag lyckades dölja för min hustru, att dansken förlorade en liten summa; annars är det säkert, att hon hellre bestulit mig, sin man, på arfvet för att betala honom. Jag kan ingen annan väg se för oss, utan få vi tacka himlen för hvad han oss beskärt och bedja vår Herre hjelpa de mindre väl lottade. Då detta tilldrog sig, voro några veckor passerade sedan Konstantin lemnade staden. Och mörk blef gömda stigen se ’ n Och dagen sågs mig lång Och verlden var så öde Och kall på samma gång. Holger var då i sina kraftigaste år och icke ens hans svaghet för den vackra makan kunde i längden hålla hans förstånd och omdöme i slummer.