förestafvad lögn. »Prinsens apanage» har ingenting att han skulle ha mig att tacka för allt, och ändå Nog barn! Du blir oädel. det skulle jag kunna förlåta dig; att du gjort mig vi ha talat ut. Det är sant. Att du gjort mig olycklig, Oscar, elak. det förlåter jag dig aldrig, Och nu, nu torde MILDE. gamle väns skull. Betänk dig, barn, och skrif under för din VIOLA. Jag har betänkt mig i fem år, farbror. Oscar har dock älskat dig och älskar dig ännu. Älska mig, han, som med förtjusning skulle VIOLA. MILDE. ha kastat bort mig åt första bästa vällusting, af tacksamhet att det fans någon som fann behag i min obetydliga person! Det är inte sant! OSCAR. VIOLA. Murre också är osanning? Inte sant! Kanske att Mirras helsning till OSCAR. VIOLA. Slagen! Slagen på alla håll! Men jag vämjs att tala vidare. Ödet har hämnats mig. I samma stund fängelsets portar öppnas för dig öppnas friheten för mig. Då äro vi qvitt, och ur spillrorna af min krossade lycka skall jag försöka uppresa ett tempel, tillräckligt högt för att min son der ska' kunna bedja för sin felaktige far. _________ Nionde Scenen. DE FÖRRE. IDA. IDA (en 12 års flicka, kommer från vemter 2). han är alldeles blå i ansigtet och kippar så besynnerligt efter andan. Frun, frun! Jag vet inte hvad det är åt Alf; af Ida.) Mitt barn! (Skyndar ut till venster 2, åtföljd REKTORSKAN (till Milde). VIOLA. blyga viol? Nå, hvad säger nu herr kamrern om sin MILDE. det förlåter jag er aldrig. (Skyndar efter Viola). Mamma! Hvad ha vi gjort? OSCAR. Jag säger som hon: Att ni gjort henne elak, Mitt samvete är fullkomligt lugnt. Bindel efter bindel har ryckts bort från mina REKTORSKAN (för sig). OSCAR. REKTORSKAN. ögon och nu ser jag blott allt för klart.