Markel: Jag känner inga regler för hur religioner kunna uppstå eller ej – Natan Söderblom har för resten intressanta saker att berätta därom i »Gudstrons uppkomst»... Men det rör sig inte här om en ny religionsstiftning utan om en halvvild ökenstams övertagande av en redan utbildad religion med högt utvecklad kult och allt tillbehör. Det är detta sakförhållande som Sinaisagornas senare bearbetare ha gjort sig så mycken möda att dölja genom sina övermålningar, och inte utan framgång, eftersom nästan alla både judar och kristna ha låtit narra sig av dem intill senaste tid. Inte ett ord har bibeln att säga om en helgedom på Sinai. Men det primära motivet till uttåget ur Egypten var, som både Ditlef Nielsen, Ed. Meyer13 och andra ha påvisat, en pilgrimsfärd – och pilgrimsfärden måste ha gällt en ryktbar kultplats med helgedom, präst och allt som hörde till; och om man i Mosesagorna söker efter den israelitiska kultens hemort, leda nästan alla spår till Midian och Sinai. På Sinai får Moses »gudsstaven» av gud själv – i bibeln redan innan han beger sig till Egypten, fast jag har funnit det enklast att i min berättelse samla hela kultapparaten på ett ställe. På Sinai får han ett behornat gudsansikte. På Sinai får han lagen. På Sinai får han guds befallning att göra arken efter ett mönster som gud visar honom »på berget». Till Sinai förlägger sagan leviternas avskiljande till Jahves tjänst – och »levi» var, som Ditlef Nielsen har visat med stöd av nordminäiska inskrifter, den nordvästarabiska benämningen på guden Wadds, mångudens, präster eller tempeltjänare. Till Midian förlägger en saga omskärelsens ursprung, och sabbaten har sina rötter i den fornarabiska månkulten – själva ordet sabbat är arabiskt och varken babyloniskt eller hebreiskt. Och arabiskt, icke hebreiskt, är framför allt själva Jahvenamnet.