Men att skära alla öfver en kam, att fördöma hela den betydande rörelsen för öfvergreppens skull, det ar både orättvist och oklokt. Likväl möter man, sarskildt hos dr. Hagelstam, liberala medgif-, vanden för den ogifta qvinnans rakning, pa hvilka vi gerna ville bygga hoppet om en framtida försoning. Dr. H. ger dessutom många för vår tids arbetande qvinnor val behöfliga varningar mot förbiseendet af naturens kraf. Men man frågar sig, om ej han % sin sida förbiser, att vi äro icke blott naturväsen, utan också andeväsen, begåfvade med vilja och karaktär, samt att vi, som sådana, hafva kraf och förpligtelser afven gent emot vår egen natur, hvilken vi, liksom männen, äro ämnade att i viss mån beherska, icke blott lyda. Man frågar sig vidare, om det kan vara detta förbiseende, soni gör, att dr. H. tagit sin uppgift nastan som en diagnos, m. a. o., att, hans skildring af qvinnans naturlif ar nastan en sjukdomsbeskrifning, hvari svaghetssymptomen och deras verkan p % sjalslifvet betraktas såsom gifna och oundvikliga. Han yttrar dessutom många djupa och vackra tankar, hvilka äro val varda att taga vara på, helst de, hvilka Iita .sig lika val tillämpa p % vår uppfattning som p % hans egen. Så säger han i sin protest mot upphafvandet af akta makars egendomsgemenskap: wAgfe-kjerleheden er jo i s&amp; selv et Samete&gt;. Ja visserligen, l Biskop G. Johanssons helsning till Kuopio stifts presterskap i bih. till Missionstidning för Finland 1885, n: is 8 och g. ' Framtidsbilder af Dngny. ' men det är frivilligt och får deraf sitt varde. I fråga om hustruns underdånighetsförhållande säger han, med en liten omskrifning af bibelns ord, att &gt;mannen skall vara hufvudet, qvinnan hjcrtat i aktenskapet,.