— Gått i årsgång, hvad menen I dermed, mor Karin? — frågade Fingerlisa förvånad, — det har jag icke hört. — Kors, veten I icke det, vackra Lisa. Jo på julaftonen, innan det blir dager, går man till skogs, säger man. Men man får hvarken tala ett ord eller, se sig till baka, ej heller se på någon eld, eller äta, eller dricka eller höra tuppen gala. När man så, när solen gått i skog, går på kyrkvägar, ser man så många likfärder, som skola komma under året, och på åker och äng ser man hur årsväxten blir, äfven ser man om eldsvådor skola tima, och hvilka som skola rida med brudfölje under året. — Ha'n I sjelf gått i årsgång mor? — frågade Fingerlisa, ännu mera nyfiken. — Icke jag, men nog vet jag den som gjort det, och det har slagit in hvartenda grand, ska' jag säga. — Annars kan man ock erfara mycket, — inföll klockaren och strök sig om hakskägget, — om man, när månen är i första nyet, tar fram psalmboken, och medan man oafvändt ser på honom, slår upp tre ställen. De psalmer, man då får upp, visa hvad man kommer att möta under året. — Så lär man ock kunna lägga tyg på logen, — sade Fingerlisa lågmäldt. — Den synden skall du akta dig för, barn, — sade klockaren, tystande henne. — Så I talen, fader Jonas! Hvad är väl det för synd deri? När halmen är uttröskad, tar man — hon sänkte rösten till en hviskning — af sig lintyget på qvällen och lägger det på halmen i logen. Om man då ser efter nästa morgon och finner ärmarne hopvikna öfver bröstet, betyder det, att man dör under året, men är blott en ärm uppviken, blir man gift med den man vill ha... och är det uppviket nedtill blir man vigd utan prest... ha ha Kan tänka, vackra Elsa hade det viket ända upp till linningen. Ett fnissande och småpratande uppstod nu, som tycktes aldrig vilja taga slut. En ung man med ljust hår och öppet, ärligt ansigte hade inträdt, under