börjar du undersöka melodien och söker komma på spåren kompositörens mening: hur har han uppfattat dikten och hvad han har velat få fram i sin musik, i stort sedt och i detalj. Sedan tar du för dig ackompagnementet och söker få detta i samklang med det hela. Detta är förarbetet. Så återstår ett intressant arbete: ett ständigt jämkande och affilande, tills du får det som du vill ha det. Du faller lätt för frestelsen att lägga in något efter egen smak här och där i stället för att pietetsfullt följa kompositören i spåren. Detta är visserligen tiofaldt bättre än att ej lägga in något alls, men i allmänhet torde det vara säkrast att låta kompositören råda. Ett motsatt tillvägagångssätt är alltid i viss mån åverkan å annans egendom. » Nå, men rösten, » säger du, » skall den inte också filas? » Jo visserligen, så mycket du kan och förmår. Med en rå och fullkomligt oskolad röst Alltså! Lär att sjunga romanser och sjung dem på det rätta sättet! Romansen ger rum för den högsta och mest raffinerade konst, men den har tillika det stora företrädet, att den är lätt tillgänglig för alla. IDUN. FÄRGLAGD KOLTECKNING AP M. E. blir alltid romanssången mer eller mindre primitiv. Du kan själf under arbetets gång jämna ut de värsta skrofligheterna och olaterna, men det är dock rådligt, att du söker få åtminstone några få lektioner i det mest rudimentära af tonbildningskonsten. Sedan kan du på egen hand komma ganska långt med ledning af t. ex. Concones intressanta och synnerligen melodirika sångöfningar samt en ASARNES INTÅG I NORDEN. E. Slutligen några ord om unison sång. Den unisona sången har en särskild förmåga att värma och förena och borde förekomma vida oftare än nu är fallet, då folk är tillsamman. Särskildt borde den intaga ett hedersrum vid middagar o. d. inom familjen. Det gamla ordstäfvet » låt maten tysta munnen! » är nog egentligen en kvarlefva från förflutna, råa tider, då man åt med glupskhet och då man lika ogärna ville störas i ätandets njutning som hunden vill oroas vid sitt ben.