Dem gör det alldeles detsamma hvem tar, bara h an h ar något! ( Då han i detsamma släphenne med blic ken , vänder hon sig med sitt förra sätt Gunnar , som alldeles förkrossad fallit ned på miljön. ) går jag till mamma och talar med henne om vår framtid! ( Hon går i fonden .) FRÖKEN. Sjunde scenen. ERIK. GUNNAR. ( med ett hån skratt , i det han slår Gunnar på axeln ). Nå, hvad säger du nu? ERIK Om den är möjli g? Jo! du är en fin människokännare, du! du ? GUNNAR. ERIK. GUNNAR. ERIK. Kan en s ådan falskhet vara möjlig? Men jag förs tår inte hur kunde E R I K . Jo ser du, när j ag betraktar folk på ett visst sätt och lägger armarna i kors, så mås te de ut med hv ad de h a på lef vern! GUNNAR. ERIK. GUNNAR. Få henne att bekänna kort, menar du väl? Ja! än är! Ja, hela nakna sanningen, hur ful den Men du är j u själf lögnens fader, står Om de vill eller inte? det skrifvet! GUNNAR. E R I K . Ja, det hindrar väl inte! Det är alltid genom lögnen, som sanningen kommer i dag en! Du själf till exempel : ( Fixerar honom som förut fröken. ) Är du kär i f röken, du? ( uppr iktig mot sin vilja ). Inte precis det! Men j ag tycker hon är söt och vacker, och när j ag GUNNAR tänker på hennes lilla fot och minns hur jag bar henne på armen och kyss te h enne, och hur hon rus ka om håret på mig, så hvad? ERIK. Så skulle du vilja rå om henne en stund Ja, det skulle jag nog, det! E R I K . Men gifta dig med henne, ef ter hvad du nu hörde? GUNNAR. fan! GUNNAR. ERIK Nej tack vackert! Nu ger jag henne