I våra hem träffas vi ej, om icke allt för vidunderliga händelser inträffa, ty, efter hvad som nu skett, måste umgänget åtminstone emellan oss båda vara brutet. Christina: Vi hade så litet silfver. – Ja, det är sannt, svarade hon, under det att en ännu högre rodnad uppblomstrade på hennes kinder. – Tills du lofvar afstå från den skändliga tanken, att ur det förflutnas gömmor leta fram, hvad som möjligen kunde bränmärka namnet på en person, hvars ande redan inför Gud svarat för sina handlingar, och hvars stoft redan är förmultnadt. Det var icke utan afsigt, jag slog mig ned i denna trakt. Ändtligen blef det morgon efter denna långa natt. – Hvar är jag, närmast Klosterås eller Sparrsätra? En fråga sväfvade på sonens läppar, men något var det, som tillbakahöll honom från att uttala densamma. Baron Sjernlo kommer ut från sill rum. Sigrid: Ja, men hon håller en ändå tre steg från lifvet. Laura: Nog har hon, under de tjugu år hon suttit der, församlat sig så stor förmögenhet, att hon kan skaffa sig hvilken bostad hon behagar. – Hvarför gömmer du dig, Ingegjerd? Sigrid: Skulle man kunna ha ’ hjerta, att låta dem gå helt och hållet ohulpna? Hon lägger sin hand på Margarethas arm. – Grefvinnan, meddelar jungfrun, har stora kistor fyllda med packor af sammet och siden. Likväl kunde man öfver trädtopparna se utåt hafsviken. Fästande på henne ett par hotande ögon, sporde han: Nu har det, som jag nyss sade, blifvit intygadt af mina egna ögon. Förhållandet emellan fadren och äldste sonen var i synnerhet spändt. – Om din man så fordrar. Man utträdde nu på läktaren i det lilla kapell, der man på förmiddagen öfvervarit gudstjensten. – Den varmaste och innerligaste tacksägelse, som någonsin utgått från ett menniskohjerta, egnar jag dig, hulda barn, för den dotterliga och outtröttliga vård, som du under trenne veckors tid egnat mig, din makes moder. – Och hvad tror du att det båtar till, som sker genom tvång?