»Första utseendet af grefve Gustaf Filip Creutz var i hans yngre år honom icke gynnande. En mörk och distrait uppsyn, ett magert och gulblekt ansikte gåfvo icke tillkänna en ynglings vanliga liflighet, än mindre något snille. Men när denna yngling ville behaga, ville vinna någons vänskap, utbrast ur hans öga en förtjusande låga, en behaglig rodnad spriddes i hans ansikte, alla hans åtbörder blefvo talande och instämde att teckna hans hjärta. Det intrycket han gjorde kunde aldrig utplånas.» Det andra porträttet är statsmannens. »Creutz har i äldre år i visst afseende blifvit vackrare. Molnet, som höljde hans uppsyn, har försvunnit, men gudalågan, som sig därur frambrutit, var förlorad. Hans ansikte var fylligare, hans hy jämnare kolorerad, hans utseende var af en man af värld, men författaren af Atis och Camilla fanns ej mera.»