Men som en löpeld spred sig nyheten genom staden — och snart därpå öfver hela den civiliserade världen. » Ofvanstående stöd att läsa i Romtidningarna för snart tjugufem år tillbaka, då Leo X I I I, som kändt är, utnämndes till påfve den 20 februari år 1878. Det berättas att då dåvarande kardinal Pecci fick vetskap om att han skulle blifva en af kandidaterna vid påfvevalet, han lär ha utropat: I tider så trista för den katolska kyrkan tycks mig detta såsom ett olycksvarsel! Och nu är den gamle påfven redan ett stycke öfver nittiotalet och har all utsikt till att lyckligt öfverkomma dagen af sitt tjugufemårsjubileum och mera till. Och j u äldre han blir, desto mer tillit får han till sin svaga lifstråds styrka. För en månad tillbaka blef en mosignore från Oanada mottagen af hans helighet och uttryckte då en förhoppning om återseende år 1906, till hvilket påfven leende svarade med ett: » K o m, och jag skall mottaga er! » Påfven vill ständigt vara inne i dagens händelser och låter sig föreläsas tidningarnes innehåll. Då dessa allt som oftast tala o m » påfvens vacklande hälsa », utropar han skakande på hufvudet: » Dessa tidningar, dessa tidningar! De vilja taga lifvet af oss med all makt. Men (och med ett småleende) vi skola visa dem hvad vi duga till. » (Påfven talar alltid om sig själf såsom » V i ».) Och detta hade jag godt tillfälle att iakttaga i dag på förmiddagen! Den 7 februari hålles årligen en högtidlig mässa i Cappella Sistina till åminnelse af Pio IX:s dödsdag. I dag hade det förflutit tjugufem år sedan hans inträffade död och skulle därför högtidligheten blifva större än vanligt — men biljettutdelandet inskränkt till ytterst få utvalda och endast tillhörande Vatikanens allra trognaste. Kardinal Rampolla hade dock den godheten att beskära mig otrogna tillträde till högtidPAFVENS FÖRÄLDRAR. IDUN 1903 — 125 — ligheten. Hade han anat att en korrespondentulf gömde sig under mina fårakläder, hade den mäktiga handen inte varit så gifmild, den älskvärda gudinnan Idun till trots.