Kivikausi
Kivikauden lisäksi myös kuparikaudella oli metallin käyttö niin harvinaista, että tämä jakso yleensä luetaan kivikauden osaksi. Kivisiä työkaluja käytettiin pronssikaudellakin vielä pitkään. Kivikauden kulttuuri saattoi varsinkin lähempänä nykyaikaa vaihdella huomattavasti eri seuduilla.
Geometrinen kausi
Protogeometrista kautta seuranneella varsinaisella geometrisella kaudella, joka sai alkunsa noin 900 eaa., kreikkalainen yhteiskunta koki vielä suurempia muutoksia ja kehitysaskeleita. Kreikkalaiset kaupunkivaltiot eli polikset syntyivät, kreikkalainen kirjaimisto kehitettiin ja siirtokuntien perustaminen eri puolille Välimeren aluetta alkoi. Kaupunkivaltioiden uskonto kehittyi, yhteiskreikkalainen jumalperhe muotoutui ja rakennettiin paljon pyhäköitä.[2][4] Pimeiksi vuosisadoiksi kutsuttu aika päättyi vähitellen. Joskus pimeiden vuosisatojen katsotaan päättyneen protogeometrisen kauden ja varsinaisen geometrisen kauden vaihteeseen noin 900 eaa.[5] Joskus taas geometrisen kauden alku eli varhainen geometrinen kausi, tai jopa koko geometrinen kausi ainakin kreikkalaisen kirjaimiston kehittämiseen saakka noin 750 eaa., luetaan vielä kuuluvaksi pimeisiin vuosisatoihin.[6] Liitukausi
Maa alkoi kuumeta Berrias-vaiheen lopulla. Alba-vaiheessa alkoi olla todella lämmintä ja kaikkein lämpimintä oli Turonia-vaiheen alussa noin 93,5 miljoonaa vuotta sitten, jolloin tulivuorenpurkaukset kuumensivat kaasuillaan Maan geologisesti katsoen lyhyeksi ajaksi. Samoin kalkkia syntyi liitukauden puolenvälin tienoilla runsaasti. Kaikkein lämpimimmät kaudet esiintyivät ennen merien hapettomia kausia. Lähi-idän epipaleoliittinen kausi
Lähi-idän epipaleoliittinen kausi oli noin 21500-9500 kalenterivuotta eaa. Tällöin villiviljan keräily ja pienen riistan, muun muassa lampaiden ja gasellin metsästys tulivat yhä merkittävämmäksi Lähi-Idän Levantin alueella. Kauden lopussa saatettiin viljellä maata. Kausi alkoi Kebaran kulttuurilla, ja päättyi maanviljelyn synnyttäneeseen tai sitä välittömästi edeltäneeseen Natufin kulttuuriin. Turun historia
Suomen kivikausi alkoi jääkauden jälkeen noin 10 000 vuotta sitten, eli maailmanlaajuisessa mittakaavassa melko myöhään. Tällöin ilmasto alkoi vähitellen lämmetä ja maata peittänyt paksu jääkauden aikainen mannerjäätikkö sulaa. Turun seutu oli pitkän aikaa kokonaan veden peitossa, mutta jääkauden jälkeen maa kohosi vähitellen ja meri syrjäytyi. Suomen esihistoria
Paleoliittinen kausi (ennen jääkautta ja jääkauden aikana) Mesoliittinen kausi (esikeraaminen kausi) Suomen asuttamisen jakso (noin 9000 – 7500 eaa.) Suomusjärven kulttuuri eli esikeraaminen kausi (noin 7500 − 5100 eaa.) Neoliittinen eli keraaminen kausi Varhaisneoliittinen kausi (5100 – 3200 eaa.)[2] Keskineoliittinen kausi (3200 – 2500 eaa.) Myöhäisneoliittinen kausi (2500 – 1500 eaa.) Kivikausi
Jääkauden jälkeen mannerjää suli Suomen alueelta ensin Etelä- ja Itä-Suomesta ja lopuksi Pohjois-Suomesta viimeistään 10000 vuotta sitten [10]. Ensimmäiset asutuksen merkit ilmaantuivat Etelä- ja Kaakkois-Suomeen sekä Pohjois-Lappiin aikaisintaan 8800 eaa. [11]. Mesoliittinen pioneeriasutus levittäytyi kaikkialle Suomeen ja sopeutui paikallisiin olosuhteisiin kehittäen Suomusjärven kulttuurin. Tämä esikeraaminen kulttuuri pyysi hylkeitä, hirviä ja peuroja pienriistan lisäksi [12]. Mesoliittisten perhekuntien asuinpaikat sijaitsivat vesistöjen äärellä [13]. He varmasti myös kalastivat paljon. Kalkoliittinen kausi
Kuparikausi, kivi-kuparikausi tai kalkoliittinen kausi (khalkoliittinen kausi, kreikan sanoista χαλκος "chalcos" ’kupari’ ja λίθος "lithos" ’kivi’) oli noin 5000/4500–3500 eaa., jos ei lasketa mukaan varhaisinta kylmänä taottua luonnonkuparia, jota osattiin käsitellä ehkä jo 8000 eaa. (haarukassa 9500–6000 eaa.). Rautakausi II Palestiinassa
Rautakausi II on perinteisesti jaettu kolmeen osaan Raamatun tapahtumien perusteella. Rautakausi IIA:n (1000–925/900 eaa.) päättymisenä on pidetty vuotta 925 eaa., jolloin Salomon ajan katsotaan päättyneen. Rautakausi IIB (900–720/700 eaa.) päättyi vuonna 720 eaa. Samarian valloitukseen ja Israelin tuhoutumiseen. Rautakausi IIC ja rautakausi II kokonaisuudessa on katsottu päättyneen vuoteen 586 eaa., jolloin babylonialaiset valloittivat Jerusalemin ja tuhosivat Juudan kuningaskunnan. Lähi-idän kalkoliittinen kausi
Lähi-idän kalkoliittinen kausi on historiallinen ajanjakso noin 5000-3300 eaa. Ajanjakson alussa kuparia osattiin vain takoa, sitten 5000 eaa. alkaen sulattaa. Kupari pysyi yhä harvinaisena, enimmät työkalut tehtiin kivestä. Ajanjaksolla alkoi syntyä suuria asutuskeskuksia. Kivikausi Turussa
Kivikausi Turussa tarkoittaa Turun alueen kivikautista asutusta. Maailmanlaajuisessa mittakaavassa kivikausi alkoi Suomen alueella melko myöhään. Ilmasto alkoi Suomessa vähitellen lämmetä ja maata peittänyt paksu jääkauden aikainen mannerjäätikkö sulaa. Turun seutu oli pitkän aikaa kokonaan veden peitossa, mutta jääkauden jälkeen maa kohosi vähitellen ja meri syrjäytyi. Pleistoseeni
Jääkausi päättyi pleistoseenikauden lopussa, ja monet jättiläiseläimet hävisivät sen jälkeen ehkä osin ilmastonmuutosten, osin aikaisempia ihmislajeja kehittyneemmän nykyihmisen metsästämänä. Pleistoseenin ajallinen määritelmä on muuttunut asiasta käydyn pitkän keskustelun jälkeen. Aiemmin sen katsottiin alkaneen 1,8 miljoonaa tai 1,6 miljoonaa vuotta sitten. Vuonna 2009 geologinen yhteisö siirsi pleistoseenin (ja kvartäärikauden) alkukohdan 2,588 miljoonaan vuoteen, aikaan jolloin Maan ilmasto Gela-vaiheen (ja pretegelen-vaiheen) alussa kylmeni ratkaisevasti. Permikauden joukkotuho
Permikausi oli paleotsooisen maailmankauden viimeinen kausi. Permikaudella Maan ilmakehä sisälsi huomattavasti nykyistä enemmän happea. Lähes kaikki maapallon maa liittyi kaudella yhteen valtavaksi jättimantereeksi Pangeaksi[3][4]. Permikauden lopun tapahtumista ei saa tarkkaa maailmanlaajuista kuvaa, koska vain muutamia tuon ajan kerrostumasarjoja on säilynyt. Maan ilmakehä, ilmasto ja meret muuttuivat[5]. 60% tunnetuista eläinsuvuista kuoli[6]. Kivihiilikausi
Kivihiilikausi eli hiilikausi (359–299 miljoonaa vuotta sitten) oli geologinen kausi devonikauden ja permikauden välissä. Sammakkoeläimet ja hyönteiset lajiutuivat tuolloin valtavasti. Kaudelle tyypillisiä olivat monilajiset, suuret kortemetsät, jättiläismäiset sammakot sekä valtavat sudenkorennot ja kaksimetriset tuhatjalkaiset. Kivihiili syntyi myöhemmällä kivihiilikaudella kortemetsien jouduttua meren alle ja vajottua merenpohjaan sedimenttikerrostumien alle. Suuressa paineessa ja kuumuudessa kasvijätteet muuttuivat lopulta kivihiileksi. Kalliovuoret
Nykyiset Kalliovuoret syntyivät kolmen kauden aikana. Ne alkoivat muodostua jo noin 170 miljoonaa vuotta sitten, mutta kuitenkin vasta myöhäisellä liitukaudella noin 70 miljoonaa vuotta sitten Kalliovuorten perustavanlaatuiset rakenteet syntyivät niin sanotun Laramiden vuorijononpoimutuksen aikana. Tällöin maapallon litosfäärilaatat törmäsivät yhteen ja saivat maankuoren taipumaan haitarimaiseksi muodostumaksi, ja näin syntyi nykyisten Kalliovuorten esimuoto. Noin 30 miljoonaa vuotta myöhemmin Laramide-kausi päättyi, ja eroosio alkoi jälleen kuluttaa uutta vuoristoa. Seuraavien miljoonien vuosien aikana lohkoliikunnot ja tulivuoret synnyttivät kuitenkin useita uusia muodostumia alueelle. Jääkausi, joka alkoi 130000 ja loppui 14000 vuotta sitten, oli viimeinen suuri Kalliovuoria muokannut voima. Se synnytti alueella muun muassa uusia laaksoja, järviä ja moreenimuodostumia.[1] Liiviläiset
Rautakausi alkoi alueella 600–500 eaa. Ensimmäiset maininnat fenni- ja levonikansoista esiintyivät 100-luvulla Tacituksen ja Ptolemaioksen teoksissa. Ne eivät kuitenkaan liene viitanneet nykyisiin suomalaisiin tai liiviläisiin kansoihin.[14][15] 500–600-luvuilla slaavit alkoivat työntyä silloisten itäbalttien alueelle ja baltit alkoivat siirtyä pohjoiseen: kuureja muutti pohjoisempaan Kuurinmaahan, seelit muuttivat syvemmälle nykyiseen Seloniaan ja latgallit muuttivat pidemmälle nykyiseen Latgaleen.[16] 500 eaa.–700 jaa. alueella käytettiin kiviarkkuhautoja ja vainajat mahdollisesti poltettiin.[17] Väinäjoki oli tärkeä kauppareitti, ja sen varrelta on useita bysanttilaisia ja saksalaisia rahalöytöjä.[16] Viikingit tekivät retkiä Baltiaan ja verottivat sen asukkaita 700–1000-luvuilla. He eivät kuitenkaan koskaan vakiinnuttaneet asemaansa, vaikka heillä oli alueella lyhytaikaisia tukikohtia.[14] Ubaid-kulttuuri
Eräiden tietojen mukaan asteittainen siirtyminen hitaasta savenvalajan pyörästä tournettesta dreijaan aloitti Uruk-kauden. Ubaid-kauden jälkeen noin 4100-4000 eaa. alkoi Uruk-kausi siten, että Ubaidin keramiikka harvinaistui vähitellen ja Uruk-keramiikka yleistyi. Noin 4000 eaa. sivilisaatiokehitys oli täydessä vauhdissa. Lähi-idän esikeraaminen neoliittinen kausi
Lähi-idän esikeraaminen neoliittinen kausi () oli se kausi, jolloin maanviljely otti ensi askeleitaan Lähi-idässä. Tällä kaudella noin 10000–7500 eaa. ei käytetty saviastioita eli keramiikkaa. Kausi oli kivikautta. Kulttuuri vallitsi lähinnä Levantissa ja Syyrian ja Kaakkois-Turkin rajalla . Lähi-itään tuotiin kaudella terätyökalujen tekoon sopivaa obsidiaania Turkista ja Kurdistanista. Age of Empires
Pelissä on neljä aikakautta: kivikausi, neoliittinen kausi (”työkalukausi”), pronssikausi ja rautakausi. Seuraavalle aikakaudelle pääsemiseksi vaaditaan kaksi nykyisen aikakauden teknologiarakennusta sekä tietty määrä resursseja. Kun nämä vaatimukset on suoritettu, voidaan seuraavalle aikakaudelle siirtyä kaupunkikeskuksesta (Town Center). Uusi aikakausi mahdollistaa uudentyyppisten yksiköitten ja rakennusten tekemisen sekä uusien teknologioiden kehittämisen. Joillain uusista teknologioista voidaan esimerkiksi parannella edellisellä aikakaudella tehtyjä yksiköitä. Eri pelaajat siirtyvät uudelle aikakaudelle toisistaan riippumatta. Indus-vaihe
Indus-vaihe (lyhenne "Trias t1") oli maapallon historian ajanjakso, joka aloitti triaskauden ja samalla mesotsooisen maailmankauden. Kausi oli noin 251 ± 0,4 - 249,7 ± 0,7 miljoonaa vuotta sitten. Maapallo oli silloin kuuma, aavikoitunut, varsin eloton. Ilmakehässä oli vähän happea, ja meri ja suurin osa makeasta vedestä hapettomia. Silloin maapallon eliölajisto oli harventunut permikauden suuren joukkotuhon jäljiltä, ja maa pysyi pitkään miltei elinkelvottoman kuumana vielä Industa seuranneen Olenjok-vaiheenkin aikana, joka päättyi vasta 247 miljoonaa vuotta sitten.
Indus-vaihe aloitti maapallon historiassa suuren permikauden joukkotuhon jälkeen triaskauden ja mesotsooisen maailmankauden, joka oli matelijoiden valta-aikaa. Se oli alatriaskauden ensimmäinen vaihe. Euroopan kerrostumiassa kauden alkupuolelle osuu Griesbach-alavaihe, ja loppujaksolle Diener-vaihe. Pohjois-Amerikan arkaainen kausi
Pohjois-Amerikan arkaainen kausi 8000–1000 eaa. oli intiaanikulttuurien jakso, jolloin liikkuvat kiertelevät ihmisryhmät metsästivät, kalastivat ja keräilivät luonnon antimia. Kausi alkoi, kun avointa maastoa suosinut jääkauden aikainen suurriista hävisi suurten alueiden metsittyessä ja ihmisen metsästyksen vuoksi. Näin suurriistan metsästykseen pohjautunut paleointiaanien elämäntapa muuttui pienriistan metsästykseksi. Vuosikierron mukainen elämäntapa jatkui. Useamman laisia eläimiä ja kasveja alettiin käyttää ravinnoksi. Arkaaisella jaksolla tapahtui työkaluvalikoimassa hienostumista. Joillain alueilla keräilyn merkitys kasvoi kauden keskivaiheilla. Joka tapauksessa väestö kasvoi, syntyi uusia heimoja, joiden erilaiset perinteet näkyivät lukuisina erityylisinä keihään- ja nuolenkärkinä. Laajoilla alueilla tapahtui kauden edetessä päälliköiden mahdin kasvua. Kauppa levisi laajalle. Kausi päättyi maanviljelyn luoman kiinteän kyläasutuksen syntyyn. Se tapahtui eri alueilla hyvin eri aikoina suunnilleen välillä 3500–700 eaa. Kauden jälkeisiä eurooppalaisten tuloa edeltäneitä kulttuureja sanotaan jälkiarkaaisiksi. Arkaainen kausi tunnetaan yhä suhteellisen huonosti, vaikka aikakauteen liittyviä uusia löytöjä tehdään jatkuvasti. Devonikausi
Devonikausi on geologinen aikakausi, joka kesti siluurikauden lopulta 419,2 ± 3,2 miljoonaa vuotta sitten kivihiilikauden alkuun 358,9 ± 0,4 miljoonaa vuotta sitten. Devonikausi on nimetty Etelä-Englannissa sijaitsevan Devonin kreivikunnan mukaan, jossa ensimmäisiä aikakaudelle ajoitettuja kiviä tutkittiin. Boreaali
Boreaali (boreaalinen kausi, boreaalikausi) oli viileä kausi melko pian viime jääkauden päättymisen jälkeen noin 10 500–8 000 vuotta sitten holoseenikauden alkupuolella. Boreaalikaudella jääkauden mannerjäätikkö suli loppuun Euroopassa. Ilmasto oli kuiva ja lämmin. Lämpötila oli melko lähellä nykyistä. Tällöin Pohjoismaihin levisi sekametsiä, joissa oli koivua ja mäntyä. Mänty yleistyi Keski-Lapissakin. Boreaalikausi oli nykyistä kuivempi ja Etelä-Suomessa oli kauden lopussa jopa 1 aste nykyistä lämpimämpää ja Etelä-Suomeen saapuivat lämpimän ilmaston lajit pähkinäpensas ja jalavat. Jääkausi
Nykyinen jääkausiaika alkoi 2,6 miljoonaa vuotta sitten, ja sen aikana on ollut useita jäätiköitymiskausia ja lauhoja välikausia. Viimeisin jääkausi oli Veiksel-jääkausi 11 500–115 000 vuotta sitten, ja nyt eletään jääkausien välistä lauhaa välikautta eli interglasiaalia. Seuraavan jääkauden alkamiseen on arviolta ainakin 50 000 vuotta aikaa, ihmisen aiheuttamien kasvihuonepäästöjen vaikutuksen johdosta ehkä jopa yli 100 000 vuotta. Kivikausi Suomessa
Paleoliittinen kivikausi n. 130 000 eaa.-???? eaa.[14] Mesoliittinen kivikausi 8600–5000 eaa. Suomusjärven kulttuuri 8300–5000 eaa. Neoliittinen kivikausi 5000–1500 eaa. Varhaisneoliittinen kausi Kampakeraaminen kulttuuri 5000–3200 eaa. Vanhempi varhaiskampakeramiikka 5000–4500 eaa. Säräisniemi 1 -keramiikka 5000–4500 eaa. Nuorempi varhaiskampakeramiikka 4500–4000 eaa. Jäkärlän keramiikka 4300–3900 eaa. Tyypillinen kampakeramiikka 3900–3400 eaa. Myöhäiskampakeramiikka 3600–3200 eaa. Kierikin keramiikka 3600–3100 eaa. Keskineoliittinen kausi Pyheensillan keramiikka 3200–2800 eaa. Nuorakeraaminen kulttuuri 3200–2300 eaa. Pöljän ja Jysmän keramiikka 3100–1900 eaa. Myöhäisneoliittinen kausi Kiukaisten kulttuuri 2300–1500 eaa. Esihistoria
Kivikausi on useimmiten esihistoriallinen aikakausi, ja esimerkiksi Pohjoismaissa sitä ovat myös pronssikausi ja rautakausi. Esimerkiksi Lähi-idän korkeakulttuureissa pronssikausi puolestaan oli jo historiallista aikaa. Geometrinen kausi
Geometrisen kauden keramiikan koristekuviot olivat erilaisia viivakuvioita (siksak-kuvio, meanderi) sekä neliöitä, kolmioita, ympyröitä ja muita abstrakteja kuvioita, jotka jakoivat väripintoja osiin. Eläinkuvitukset, kuten hevoset, hirvet, linnut ja koirat, yleistyivät 800-luvulla eaa. ja ihmisaiheet 700-luvulla eaa.[1][2] Eläimet ja ihmiset maalattiin geometrisessa tyylissä hoikiksi ja jopa ”tikku-ukkomaisiksi”. Ihmishahmoja käsittänyt kuvitus kuvaa muun muassa aseistautunutta sotilasylimystöä, hevosvaunuja ja taisteluita, mikä kuvaa sotataidon ja -tekniikan kehitystä; sekä hautajaisrituaalien vaiheita, kuten ruumiinvalvojaisia (prothesis) ja hautajaissaattoa (ekfora). Osa kuvituksesta saattaa esittää mytologian hahmoja, joiden esitystavat olivat vielä epäyhtenäisiä ja kehitysvaiheessa. Kaikkia kuva-aiheita ei voida tulkita helposti, koska niiden yhteydessä ei useinkaan ole vielä kirjoitusta.[2][4] Summassaari
Saarelta on tehty kivikautisia arkeologisia löytöjä. Niihin pohjautuu Summassaareen vuonna 1980 rakennettu Saarijärven museon ylläpitämä Kivikauden kylä. Vain kesäkaudella avoinna olevassa kylässä voi kulkea muinaispolun ja luontopolun opaste- ja tehtävätauluineen. Alueelle on rakennettu asuinpaikkoja ja rakennuksia kivikauden malliin, ja lisäksi kivikauden ihmisten arkea havainnollistetaan kalastus- ja pyyntitapojen avulla. Epipaleoliittinen kausi
Epipaleoliittinen kausi (toisinaan sama kuin mesoliittinen aikakausi) on kivikauden jakso, joka sijoittuu myöhäispaleoliittisen aikakauden loppuun.´Sitä luonnehtivat pienet piikiviterät, mikroliitit, sekä metsästys ja keräily. Euroopassa epipaleoliittinen aikakausi oli noin 11000-7600 eaa. Pyreneiden seudun Azilin kulttuurin aikoihin, ja Lähi-idässä noin 20000-12000 eaa. Kebaran ja Natufin kulttuurien aikoihin. Natufin kulttuuri hankki elatuksensa metsästyksellä ja muun muassa villiviljan keräilyllä. Neoliittinen Eurooppa
Nuoremman kivikauden eli neoliittisen kauden alussa noin 7000–4000 eaa. levisivät maanviljely, karjanhoito ja saviastioiden valmistustaito suureen osaan Eurooppaa. Leviäminen alkoi Balkanin niemimaalta. Kehitys tapahtui Euroopan alueilla eri tahtiin. Kaakkois-Euroopassa neoliittinen kausi oli 7000–3000 eaa., Pohjois-Euroopassa 4500–1500 eaa. Pohjoisessa Euroopassa neoliittisen kauden lasketaan alkaneen, kun saviastiat ilmaantuivat. Maanviljely alkoi siellä kylmän ilmaston takia hyvin vaivalloisesti. Neoliittista Eurooppaa on joskus sanottu "vanhaksi Euroopaksi". Sen hävitti ehkä noin 3500 eaa. alkanut vasarakirveskulttuuri, joka saattoi liittyä indoeurooppalaisten saapumiseen. Viikinkiaika
Suomessa viikinkiaika oli rautakauden jakso, joka seurasi merovingiaikaa ja edelsi ristiretkiaikaa. Skandinaavista tutkimusta seuraillen viikinkiaika on Suomessakin ajoitettu noin vuosiin 800–1050. Monet arkeologit ovat kuitenkin alkaneet suosia viikinkiajan takarajana vuotta 1025. Jälkimmäinen vuosiluku ajoittanee tarkemmin ajankohdan, jona ristiretkiaikaiset korutyypit tulivat käyttöön. Baltian klintti
Ordovikikausi oli geologinen ajanjakso, joka oli toinen paleotsooisen maailmankauden kuudesta jaksosta. Kausi alkoi pienellä joukkotuholla noin 490 miljoonaa vuotta sitten ja päättyi suurempaan joukkotuhoon 443,5 miljoonaa vuotta sitten. Virosta löytyy Ordovikikauden varhaisimpia kerrostumia mutta nuoremmat kerrostumat ovat jääkaudet vieneet mennessään. Etelä-Virossa on jo siluuri- ja devonikauden kerrostumia. Virosta kuitenkin puuttuu useita geologisia ajanjaksoja niin kuin hiilikausi, permikausi, triaskausi, jurakausi, liitukausi, sekä paleogeeninen ja neogeeninen ajanjakso. Näitä kausia löytyy Keski-Euroopasta.  Kivihiilikausi
Ilmasto oli kauden alussa lämmin ja kostea. Se oli nykyistä lämpimämpi, muttei niin lämmin kuin trias- tai liitukaudella. Ilmasto viileni kauden jälkipuoliskon alussa melko nopeasti jäätiköitymisvaiheen lähestyessä. Ilmasto kostui kauden alussa ja kuivui nopeasti kauden keskivaiheilla ja pysyi koko kauden nykyistä kosteampana. Ilmaston vyöhykkeisyys oli suuri varsinkin silloin, kun Gondwanamanner jäätiköityi kivihiilikauden loppupuolella. Jää ulottui laajimmillaan jopa 30 eteläiselle leveysasteelle. Korkeilla leveysasteilla olleiden puiden jäännöksissä näkyy vuosirenkaita ja tropiikista ne puuttuivat niin kuin nykyään. Englannin historia
Jääkauden lopuilla ihmiset saapuivat Isoon-Britanniaan kuivaa maakannasta pitkin merenpinnan ollessa nykyistä alempana. Syntyi mesoliittinen metsästyskulttuuri, joka päättyi neoliittisten maanviljelijöiden tuloon noin 4800 eaa. Maanviljelyn vakiintuminen vei 500–1 000 vuotta. Stonehengen kivikehä rakennettiin suureksi aivan kauden lopuilla. Kryogeenikausi
Kryogeenikausi päättyy ediacaravaiheen alkuun. Kauden päättyminen määritetään hiilipiikistä, joka tarkoittaa hiili-13:n äkillistä vähenemistä. Tämä saattaa liittyä eloperäisen hiilen lisääntymiseen ja laajalle levinneen monisoluisen elämän alkuun. Paleoliittinen Kreikka
Jääkauden päättymisen jälkeen paleoliittistä kautta seurasi mesoliittinen eli keskinen kivikausi noin vuodesta 9000/8000 eaa. alkaen. Aika on siirtymäkautta metsästäjä-keräilijäkulttuurista maanviljelyskulttuuriin. Metsästys kehittyi uusien aseiden, kuten jousi ja nuoli, ansiosta. Pleistoseenikausi vaihtui holoseenikaudeksi ja ilmasto kehittyi vähitellen nykyisen kaltaiseksi. Tuolta ajalta Kreikasta on suhteellisen vähän löytöjä verrattuna paleoliittisen kauteen sekä seuranneeseen aikaan. Varhaisimmat merkit hautauksista ovat Fránchthin luolasta mesoliittiselta kaudelta noin ajalta 7250 eaa. Mesoliittinen kausi kesti noin vuoteen 7000–6800 eaa., jonka tienoilla Kreikan alueella siirryttiin neoliittiselle eli myöhemmälle kivikaudelle. Kivikausi
Amerikan tilanne on vasta selkiytymässä. Yleensä löydöt luokitellaan paleointiaanien kulttuureiksi tai Clovis-kulttuuriksi. Australiassa kehittyi niin sanottu aboriginaalikulttuuri jo keskipaleoliittiselta kaudelta asti omaan suuntaansa. Kiinan ja Itä-Venäjän alueilta on löydetty varhaisia viljelyyn viittaavia löydöksiä sekä keramiikan valmistusta jo 18000 vuotta sitten. Japanissa huomiota on saanut niin sanottu Jōmon-kausi, joka alkoi ehkä jo 14000 vuotta sitten. Viime jääkauden loppuvaihe
Jääkauden loppuvaihe oli noin 21500[1]-10000 kalenterivuotta sitten. Kaudella muun muassa Pohjois-Eurooppaa ja Pohjois-Amerikkaa peittänyt mannerjää vetäytyi huomattavasti ja merenpinta nousi. Tämä johtui ilmaston valtavasta lämpenemisestä. Ilmaston lämpenemisen tahtiin nousivat ilmakehän hiilidioksidi- ja metaanipitoisuudet. Merivirrat ja tuulet muuttuivat rajusti. Ajoittain koettiin yhä pitkiä kylmiä jaksoja, koska ilmasto aaltoili rajusti. Ihmiset alkoivat vähitellen levittäytyä pohjoiseen Etelä-Ranskasta ja Ukrainan ja Balkanin niemimaan seuduilta. Luultavasti noin 14000 vuotta sitten vaelsivat Amerikkaan. Jääkauden loppuvaiheessa tapahtui laaja eläinten joukkosukupuutto noin 16000-10000 vuotta sitten. Se saattoi johtua osin jääkauden päättymisen rajuista ilmaston- ja kasvillisuudenmuutoksista, jotka hävittivät laajan arotundran. Pääsyynä monien eläinten häviämiseen pidetään monesti ihmisen harjoittamaa metsästystä. Joukkosukupuuton syistä kiistellään silti yhä. Jääkausijaksot
Jääkausijaksot ovat jääkausien vaihteluun liittyviä ajanjaksoja, jotka kestävät tavallisesti kymmeniä miljoonia vuosia. Viimeinen jääkausijakso alkoi noin 2,76 miljoonaa vuotta plioseenilla. Nyt on menossa pleistoseenin jääkausijakson kausien välinen lämmin aika, holoseenia, joka alkoi noin 11600 vuotta sitten, kun viime jääkausi päättyi. Seuraava jääkausi tulee ehkä tuhansien, kymmenien tuhansien vuosien päästä. Jääkausia tulee olemaan vielä kymmeniä miljoonia vuosia, jos ihmisen aiheuttama kasvihuoneilmiö ei estä niitä. Maan historiassa ovat vuosimiljoonien saatossa vuorotelleet lämmin tila ja kylmä tila. Kivikausi
Kivikauden käsite syntyi tieteellisen arkeologian varhaisvaiheessa 1800-luvun alkupuolella, kun muinaisia esinelöytöjä jaettiin valmistusmateriaalin mukaan kivi-, pronssi- ja rautakautisiin ryhmiin. Vaikka kivikautisissa kulttuureissa tapahtui vuosituhansien kuluessa suuriakin mullistuksia, kuten esimerkiksi maanviljelyn kehittäminen, kivikauden käsite on kuitenkin säilynyt yleisessä käytössä. Kivikauden keramiikka
Euroopassa keramiikan valmistus levisi kaakosta lähtien ja se eteni ensin nopeasti Jäämerelle saakka ja vasta myöhemmin Länsi-Eurooppaan. Pohjoiseen Venäjälle ja Fennoskandiaan valmistustaitoa levittivät mesoliittista elämäntyyliä harjoittaneet metsästäjä-keräilijät. Balkanin kautta Keski- ja Länsi-Eurooppaan sitä levittivät maanviljelyä harjoittaneet ryhmät.[2] Lähi-idän esikeraaminen neoliittinen kausi
Mikroliittien käyttö harvinaistui kaudella, tilalle tulivat kiillotetusta kivestä tehdyt terätyökalut. Maanviljelyyn liittyvinä pidetty äitijumalatar ja karjan kuvaaminen arkkitehtuurissa ilmestyivät Jerf El Ahmariin ja Mureybatiin Syyriaan noin 9000–8500 eaa. Monumenttirakennuksia ilmestyi, mm Jerikon muurit, Göbekli Tepen ja Nevali Corin kaiverretut kivilaatat. Kausi päättyi viimeistään 7000 eaa keramiikan levitessä laajalle. Epipaleoliittinen kausi
Kausi on osittain sama kuin mesoliittinen kausi ja päättyy holoseenikauden alkuun eli jääkauden päättymiseen. Tätä kausinimeä käytetään mesoliittisen kauden sijasta nimenomaan kulttuureissa, joissa jääkauden aikaisella jäätiköitymisellä ei ollut merkittävää vaikutusta. Epipaleoliittistä kulttuuria on esiintynyt muun muassa Lähi-idässä, Anatoliassa, ja Kyproksella. Kivihiilikausi
Ilmakehän happipitoisuus nousi korkealle, jolloin happipitoisuus oli kaksinkertainen nykyiseen verrattuna. Noin 330 miljoonaa vuotta sitten Maan keskilämpötila oli korkea, 20 astetta. Noin 320 miljoonaa vuotta sitten ylemmän kivihiilikauden, Pennsylvaniakauden alussa Maa viileni nykyistä kylmemmäksi. Noin 290 miljoonaa vuotta sitten Maan keskilämpötila oli noin 10 astetta, oltiin Kivihiili-Permin jääkaudessa. Happipitoisuus oli samaan aikaan korkeimmillaan. Jääkausi päättyi seuraavan permikauden alussa noin 270 miljoonaa vuotta sitten. Kivikausi
Suomen kivikausi alkaa pääasiassa Veiksel-jääkauden jälkeen, koska sitä vanhempia kiistattomia löytöjä ei ole tehty. Suomi on kuitenkin ollut lukuisia kertoja jäätön Veiksel-jääkauden aikana tai sitä ennen, ja ihmisillä on ainakin teoriassa ollut silloin mahdollisuus elää täällä. Karijoen Susiluolasta on löydetty merkkejä siitä, että luola olisi ollut asuttu yli 40000 vuotta sitten. Tulkinnasta on kuitenkin kiistelty.[6] Kenotsooinen maailmankausi
Kenotsooinen maailmankausi eli elämän uusi aika on geologinen ajanjakso, joka alkoi liitukauden lopun joukkotuhosta noin 65 miljoonaa vuotta sitten ja jatkuu edelleen. Tälle nykyiselle maailmankaudelle on ollut tyypillistä nisäkkäiden kehitys alun pienistä päästäisen ja majavan kokoisista eläimistä kirahvin, norsun ja valaiden tapaisiksi suurnisäkkäiksi. Kaudella on ollut nykyistä suurempiakin maanisäkkäitä, esimerkiksi "Baluchitherium". Nisäkkäiden evoluutio oli täydessä vauhdissa noin 5 miljoonaa vuotta liitukauden lopun joukkotuhon jälkeen. Varhainen metallikausi
Varhainen metallikausi oli kausi, jolloin metalliesineiden valmistaminen tai ainakin käyttö jo tunnettiin, mutta myös kivi oli yhä merkittävä työkalujen raaka-aine. Suomessa varhaismetallikausi tarkoittaa pronssikautta ja rautakauden alkua noin vuosina 1500 eaa. – 200 jaa. Varhaisella metallikaudella Suomen asutus oli jakautunut rannikon ja sisämaan kulttuureihin. Varhaismetallikauden näkyvimpiä muinaisjäännöksiä ovat suuret kiviröykkiöhaudat, joita on varsinkin silloisen rannikon läheisyydessä. Ruotsin alueen vaikutus oli voimakas rannikkoseuduilla, kun taas sisämaankulttuurin yhteydet ulottuivat myös Itä-Venäjän suuntaan. Suomen esihistoria
Varhaisrautakausi (500 eaa. – 400 jaa.), joka sisältää esiroomalaisen rautakauden (n. 500 eaa. − 50 jaa.), vanhemman- (50 – 200 jaa.) ja nuoremman roomalaisen rautakauden (200 − 400 jaa.)[5][3][6] Keskirautakausi (400 – 800 jaa.), joka sisältää kansainvaellusajan (400 − 550 jaa.) ja merovingiajan (550 − 800 jaa.)[5][3][6] Myöhäisrautakausi (800 – 1250[7]/1300 jaa.), joka sisältää viikinkiajan (800 − 1050 jaa.) ja ristiretkiajan (1050 − 1300 jaa.)[5][3][6] Viime jääkauden loppuvaihe
Eri lähteissä esitetään erilaisia arvioita siitä milloin viime jääkausi olisi päättynyt. Monesti väitetään päättymisen alkaneen silloin kun huippujäätiköityminen LGM päättyi. Tällöin "jääkauden lopun alku" olisi alkanut noin 18000 radiohiilivuotta sitten. Eräät toiset taas pitävät jääkauden lopun alkuna Meiendorf-interstadiaalin (Monesti "Bölling-Alleröd") alkua noin 14700 kalenterivuotta sitten. Joidenkin mukaan taas jääkausi olisi alkanut päättyä joskus 16000 radiohiilivuotta sitten. Eräiden mukaan myöhäisjääkausi alkoi Virossa ja Belgiassa 13500 BP sekä Ranskassa ja Siperiassa[2]. Skandinavian pronssikausi
Pronssikausi opittiin tuntemaan vuoden 1836 jälkeen, kun tanskalainen Christian Thomsen julkaisi kuuluisaksi tulevan kolmen aikakauden jaottelunsa. Siinä kaivauksien löydöt liitettiin kivikauteen, mikäli löydöt eivät sisältäneet metalliesineitä, tai pronssikauteen, mikäli löytöjen metalleissa ei esiintynyt rautaesineitä, tai sitten rautakauteen, mikäli rautaesineitä esiintyi eivätkä ne olleet historialliselta ajalta. Tämä jaottelu sopi erityisesti tanskalaisiin arkeologisiin löytöihin hyvin ja sillä voitiin ajoittaa tehdyt löydöt karkeasti oikein. Kaivauksissa oli havaittu, että rautakauden esineet olivat lähellä maanpintaa, pronssikauden esineet syvemmällä kuin rautaesineet ja kivikauden esineet kaikista syvimmällä. Jaottelu ilmaisi myös yhteisöjen kehitystilaa ”darwinistisella” tavalla. Löytöjen määrän kasvaessa, voitiin esinetyyppien avulla jaotella aikakauset tarkemmin. Oscar Montelius julkaisi vuonna 1885 kuusiperiodisen jaottelun skandinavisen pronssikauden eri vaiheista ja se perustui tiettyjen esinetyyppien muotoilun ja koristelun kehityksen tuntemiseen.[2] Kreikan historia
Kreikan alueen kulttuureista tuli kehittyneempiä noin 3500–3000 eaa. Tuolloin syntyi suurempia asutuksia, joissa oli savitiiliset talot ja katuja. Ajan yhteisöissä on havaittavissa myös sosiaalista organisoitumista ja yhteiskuntaluokkia. Asutuksen keskiössä oli yhteisön johtajan palatsin kaltainen rakennus. Yhteisöt harjoittivat maanviljelystä ja kalastusta, tuottivat keramiikkaa, ja harjoittivat merenkulkua ja kauppaa. Tuolta ajalta ovat myös ensimmäiset merkit uskonnosta, kuten pyhäköille ja haudoille jätetyistä nais- ja eläinhahmoisista savifiguriineista. Naishahmot esittivät oletetusti jonkinlaista äitijumalatarta tai maaemoa.[2][4] Neoliittinen kausi kesti noin vuoteen 3200 eaa. saakka. Paleoliittinen kausi
Noin 35 000 vuotta sitten myöhäispaleoliittisella kaudella alkoi nykyihmisen nopea kulttuurikehitys Veiksel-jääkaudella. Kulttuurit jaetaan paikalliskulttuureihin löytöpaikan mukaan esim. Solutré, Gravette ja Madeleine, jotka olivat jääkauden loppuvaiheen eurooppalaisia kulttuureja. Tuolloin nykyihminen saapui myös Amerikkaan, minne edeltävät ihmislajit eivät olleet vaeltaneet. Tuona aikana tehtiin useita tärkeitä keksintöjä, esim. jousi ja nuoli sekä kalaverkko. Noin 10 000 vuotta sitten jääkauden päättyessä paleoliittisilta metsästyskulttuureilta hävisi pohja, kun suurriista katosi. Oli siirryttävä pienriistan metsästykseen ja kalastukseen sekä maanviljelyyn. Alettiin valmistaa työkaluja pienistä kivistä mikroliiteiksi. Tultiin mesoliittiseen aikaan. Kivikauden keramiikka
Syy uuden tekniikan syntymiseen saattaa olla jääkauden päättymiseen liittyvä Dryaskauden kylmyysjakso. Silloin kuoli esimerkiksi Kiinassa sukupuuttoon monia eläinlajeja ja heikentynyt elinkeinotilanne pakotti ihmisten miettimään uusia selviytymisstrategioita. Onkin otaksuttu, että saviastiat liittyvät tähän kehityskulkuun. Dryaksen jälkeinen äkillinen ilmaston lämpeneminen kuitenkin helpotti tilannetta, kun metsiin ilmaantui enemmän lehtipuita sekametsässä viihtyvä fauna. Floran muutokset mahdollistivat uusien kasvien hyödyntämisen ruoka-aineena. Monilta asuinpaikoilta onkin tavattu riisinjyviä, joita epäillään kerätyksi tai viljellyksi ruokatarpeeseen. Riisin käsittelyssä astiat olivat käteviä apuvälineitä.[1] Kivikausi
Nykyihminen levittäytyi Afrikasta noin 100000 vuotta sitten ensin Lähi-itään ja sitten ensin Intiaan ja Itä-Aasiaan. Australian varhaisimmat merkit ihmisestä on löydetty Etelä-Australiasta noin 50000 vuotta sitten. Japanissa tunnetaan 38000 vuotta vanhoja löytöjä. Ilmeisesti ihminen asutti Euraasian Euroopasta Kaukoitään, lukuun ottamatta Euraasian pohjoisimpia alueita. Keskipaleoliittinen kausi katsotaan päättyvän samoihin aikoihin, kun viimeiset neandertalinihmiset hävisivät Euroopasta noin 35000 vuotta sitten. Tämän jälkeen kivikauden kulttuurit ovat olleet vain nykyihmisen kehittämiä. Neoliittinen Lähi-itä
Noin 6500-6000 eaa. monien Lähi-idän viljelykylien asukasmäärät laskivat, joko muuttojen tai kuivuuden aiheuttaman nälän takia. Joskus 6000-5000 eaa. alettiin peltoja kastella laajassa mitassa kaivamalla kastelukanavia. Tämä johti varsinaisen kiinteän asutuksen ja todella suurien kylien syntyyn. Neoliittinen kausi päättyi Lähi-idässä kuparikauden eli kalkoliittisen kauden alkuun noin 5000-4000 eaa. Tällä kuparikaudella Lähi-itä kehittyi kohti kaupungistumista ja sivilisaatiota, jonka merkkinä pidetään kirjoitustaidon keksimistä Mesopotamiassa hieman ennen 3000 eaa. Maanviljely mahdollisti ihmisten sadon verottamisen ja osaltaan epätasa-arvoisen yhteiskunnan synnyn. Kultakausi
Kultakausi on ajanjakso, jolle ajoittuu suuria saavutuksia tai kehitysaskeleita. Termi on lähtöisin kreikkalaisilta ja roomalaisilta runoilijoilta. Neoliittinen Kreikka
Neoliittinen Kreikka viittaa nykyisen Kreikan alueeseen neoliittisella kaudella eli myöhemmällä kivikaudella. Siihen voidaan lukea myös sen loppuvaiheen kalkoliittinen kausi eli kuparikausi. Aikakausia luonnehtivat muun muassa maanviljelyksen, kiinteiden asutusten ja keramiikan tulo sekä kuparikaudella ensimmäisten metallien vaiheittainen käyttöönotto. Aikakaudet kattavat yhdessä noin ajan 7000/6800–3200 eaa. Neoliittinen Lähi-itä
Jääkauden aikoihin oli etelässä vain hieman nykyistä viileämpää. Lähi-idän aavikot ja muut alueet olivat tänä kylmänä kautena nykyistä suurempia. Niillä alueilla joilla oli jääkauden ajan suurriistaa, oli alueen myöhäispaleoliittinen metsästyskulttuuri. Luultavasti jo tällöin kerättiin syötäväksi kelpaavia pienijyväisiä kasveja ravinnoksi. Jääkauden loppupuolella ilmasto alkoi muuttua. Tämä muutti kasvillisuutta. Kasveja syövää suurriistaa alkoi kuolla sen takia sukupuuttoon. Ihmiset alkoivat tämän takia entistä enemmän metsästää pienriistaa, muun muassa gaselleja. Lisäksi he lisäsivät villiviljan, etanoiden ja muiden luonnon antimien keruuta. Niinpä muuttuneisiin oloihin sopeutunut niin sanottu epipaleoliittinen kausi alkoi kalibroitua 16000 eaa. Keräily kehittyi pian tehostetuksi, merkittäväksi elinkeinoksi. Tältä ajalta on löydetty myös jauhinkiviä ja piikivisirppejä tehtiin jo 13000 eaa.
Myöhemmälle neoliittikaudelle tyypillinen kiven kiillottaminen keksittiin jo Kebaran kulttuurin aikoihin tai aiemmin. Kivikauden kylä
Saarijärven Kivikauden kylä aloitti toimintansa kesällä 1980. Se oli ensimmäinen rakennusennallistuksiin perustuva esihistoriallista aikaa esittelevä kohde Suomessa. Samalla se oli ensimmäinen kivikauden pyyntikulttuuria esittelevä kohde Pohjoismaissa.  Liitukausi
Kausi tunnetaan dinosaurusten huippukautena, joka loppui niiden äkilliseen häviämiseen mahdollisesti asteroiditörmäyksen, tulivuorenpurkausten tai molempien vuoksi. Aiemmin kehittyneet linnut lajiutuivat voimakkaasti. Jääkausi
Jääkausi alkaa, kun vuoristojäätiköt alkavat laajeta ilmaston viilenemisen tai talvien sateisemmiksi muuttumisen myötä. Talvisin lunta kertyy vuorille yhä enemmän ja enemmän, ja tarpeeksi laajentuessaan vuoristojäätiköt alkavat työntyä laaksoja pitkin alemmas. Mukanaan jää raastaa maata ja suuria kiviä, ja jään päälle sortuu ajoittain kiviä ja maata sitä reunaavilta rinteiltä. Jään kuljettama aines kasautuu valliksi jäätikön sulavaan reunaan, jolloin voi syntyä suuriakin reunamoreeneja. Jäävirran pohjassa kulkevat kivet kuluttavat laaksojen pohjia, jolloin syntyy U-kirjaimen muotoinen laakso. Vuoristojäätikön pohjalta purkautuva vesi synnyttää jokia. Niiden vaikutuksesta jään edustalle muodostuu laveita soraikkoja, jotka voivat olla satojen neliökilometrin laajuisia. Maailmanhistoria
Kivikausi on useimmiten esihistoriallinen aikakausi, ja pohjoismaissa sitä ovat myös pronssikausi ja rautakausi. Esimerkiksi Lähi-idän korkeakulttuureissa pronssikausi puolestaan oli jo historiallista aikaa. Viikingit
Länsi-Euroopassa viikinkien ryöstelyt ja valloitukset olivat kiihkeimmillään noin vuosien 830–900 välisenä aikana. 900-luvun lopulla hyökkäykset Pohjanmeren alueella alkoivat uudestaan ja huipentuivat lopulta Knuut Suuren valloituksiin. Viikinkiajan päättymiseen oli monia syitä, joista tärkein oli ehkä Euroopan poliittinen kehitys. Puolustuksen tehostuessa ryöstelylle ei enää ollut samanlaisia entisenlaisia mahdollisuuksia. Venäjän jokireiteillä ja Mustallamerellä viikinkien liikehdintä ilmeisesti väheni dramaattisesti 900-luvun lopulla. Skandinaaviset rusit tai varjagit kävivät kauppaa Venäjän jokien varsilla ja perustivat siirtokuntia itään. Viikinki-nimitystä heistä ei käytetty aikalaislähteissä.[6] Minolainen kulttuuri
Tätä kolmatta palatsikautta noin 1450–1375 eaa. kutsutaan yhden palatsin kaudeksi eli monopalatsikaudeksi ja tämän jälkeistä aikaa noin vuoteen 1100 eaa. saakka jälkipalatsi- tai loppupalatsikaudeksi. Kausille olivat ominaisia kuiluhaudat, joista eräs esimerkki ovat Arménoin haudat, sekä larnaks-hauta-arkut, kuten niin kutsuttu Agía Triádan sarkofagi.[1] Keramiikkatyyli oli peräisin Kreikan mantereelta. Mykeneläisvallan myötä saarella otettiin käyttöön uusi kirjoitusjärjestelmä, lineaari-B-kirjoitus, joka perustui minolaisen lineaari-A:n antamaan esikuvaan. Kofun-kausi
Kofun-kausi on ajanjakso Japanin historiassa. Se kesti vuodet 300–552 ja sai nimensä "kofun"eiksi kutsutuista suurista hautakummuista. Hautakumpujen rakentaminen aloitettiin jo 200-luvulla. Kofun- ja Asuka-kaudet muodostavat yhdessä Yamato-kauden. Kofun-kaudella Japaniin tuli runsaasti vaikutteita Kiinasta ja Koreasta. Rautakausi
Varhaisrautakausi vuodet 500 eaa. – 375/400 jaa. Esiroomalainen aika (500 eaa. – 0/50 jaa.) Vanhempi roomalaisaika (0/50 – 150/200) Nuorempi roomalaisaika (150/200 – 375/400) Keskirautakausi vuodet 375/400 – 800/825 Kansainvaellusaika (375/400 – 550/600 ) Merovingiaika (550/600 – 800/825 ) Myöhäisrautakausi vuodet 800/825 – 1200/1300 Länsi-Suomen viikinkiaika (800/825 – 1025/1050/1075) Karjalan viikinkiaika (800/825-1050/1100) Länsi-Suomen ristiretkiaika (1025/1050/1075 – 1150/1200) Savo-Karjalan ristiretkiaika (1050/1100-1300) Kivikausi
Kivikausi jaetaan alajaksoihin – ulottuuhan tämä valtavan pitkä ajanjakso ensimmäisten hominidien ajoista metallin käytön kynnykselle noin vuoteen 3000 eaa. ja joillain syrjäisillä seuduilla jopa nykyaikaan. Suomi
Rautakauden loppua kutsutaan Suomessa ristiretkiajaksi. Se alkaa noin vuonna 1025 tai 1050 ja päättyy Länsi-Suomessa noin 1150 tai 1200 ja Savo-Karjalassa noin 1300-luvulla. Ristiretkiaika oli katolisen kirkon voimakkaan levittäytymisen aikaan. Itämeren etelä-, itä-, ja koillisrannikot olivat vielä 1100-luvun alussa pakanallisia, mutta jo sata vuotta myöhemmin kristinuskosta oli tullut vallitseva uskonto alueiden kansojen joutuessa ulkopuolisten valloittajien alaisuuteen. Merikansat
Tämä sotaisa ajanjakso lopetti itäisen Välimeren pronssikauden, ja rautakausi alkoi. Katastrofin suuruutta kuvaa, että myös mykeneläinen kirjoitustaito unohtui. Vain vuorilla sijainneet pikkukaupungit saattoivat selviytyä, esimerkiksi mykeneläinen Karphin kaupunki Kreetalla. Kreikan pimeät vuosisadat
Pimeän kauden päättymistä seurasi antiikin Kreikan kulttuurin nousu ja sen ensimmäinen kausi, Kreikan arkaainen kausi (noin 725/700 eaa. alkaen). Taidehistoriassa geometrista kautta seurasi orientalisoiva kausi (noin 725/700–600 eaa.). Pronssikausi
Pronssikausi oli esihistorian aikakausi, jolloin pääasiallinen metalli aseiden ja työkalujen valmistamisessa oli pronssi. Pronssia alettiin valmistaa Lähi-idässä noin 3700 eaa., josta taito levisi Eurooppaan noin 3300 eaa. Pronssikautta edelsi kalkoliittinen kausi ja sitä seurasi rautakausi.[1] Subminolainen ja submykeneläinen kausi
Subminolainen kausi ("aliminolainen kausi") ja submykeneläinen kausi ("alimykeneläinen kausi") ovat pronssikautisen Kreikan korkeakulttuurien minolaisen ja mykeneläisen kulttuurin romahdusta välittömästi seuranneen ajanjakson nimityksiä. Kaudet kestivät noin vuodet 1100–1050/1000 eaa. Ne ovat Kreikan varhaisen rautakauden ja niin kutsuttujen ”pimeiden vuosisatojen” ensimmäisiä vuosikymmeniä. Termejä käytetään ennen kaikkea arkeologiassa ajan keramiikasta puhuttaessa. Ristiretkiaika
Ristiretkiaika tai Suomen varhaiskristillinen aika (1025–1300 jaa. tai 1050–1300 jaa.) on Suomen rautakauteen liittyvä arkeologinen periodinimitys. Ristiretkiajan päättyessä Suomessa alkoi keskiaika. Kreikan pimeät vuosisadat
Pimeinä vuosisatoina alkoi orastaa uusi, antiikin Kreikkaa ounasteleva kulttuuri, joka tunnetaan keramiikkansa mukaan geometrisena kautena. Sen varhaisin vaihe, protogeometrinen kausi ja keramiikka, sai alkunsa noin 1050 eaa. Ateenassa ja Euboialla, jotka olivat selvinneet doorilaisvalloitusten ajasta vähemmin vaurioin. Protogeometrinen kulttuuri kehittyi ajan myötä geometrisen kauden kulttuuriksi. Joskus pimeiden vuosisatojen loppu sijoitetaan protogeometrisen kauden vaihtumiseen varsinaiseksi geometriseksi kaudeksi noin 900 eaa. Preboreaali
Preboreaalisen kauden lopussa ilmestyi mesoliittinen kulttuuri Suomeen. Kauden päättymisen ajoituksissa on suuria ongelmia, mutta tiedetään tulivuoren tuhkan ajoituksesta, että kautta seuraava lämpimämpi boreaalikausi alkoi viimeistään 10 000 vuotta sitten. Preboreaalikausi alkoi 7 asteen lämpötilan nousulla 50 vuodessa tai muutamassa vuodessa. Tällä kaudella päättyi Euroopan myöhäispaleoliittinen metsästyskulttuuri, ja siirryttiin mesoliittiseen metsästys-, kalastus- ja pyyntikulttuuriin, jota edustaa Tanskan Maglemosen kulttuuri 9000–6400 eaa. (11 000–8 400 vuotta sitten). Mesoliittiselle kulttuurille oli ominaista suurriistan pyynnin suhteellinen vähäisyys, koska suurriista oli loppunut ilmastonmuutoksen ja ihmisen harjoittaman ahkeran metsästyksen takia. Preboreaalin alussa Pohjois-Saksassa oli Ahrensburgin kulttuuri ja Itä-Euroopassa Swidryn kulttuuri Valko-Venäjällä sekä Pohjois-Norjassa Komsan kulttuurin metsästäjiä. Kiinan muinaishistoria
Kalkoliittinen kausi oli Kiinassa noin 3000-2000 eaa. Silloin alettiin takoa ja sulattaa kuparia, mutta kivityökalut olivat yhä yleisimpiä työkaluja, koska kupari oli harvinaista. Linnoitetut kaupungit, joissa asui eri yhteiskuntaluokkiin jaettuja ihmisiä, ilmestyivät. Kiinan kehitys on saattanut saada vaikutteita Intiasta tai Lähi-idästä. Kalkoliittiseen kauteen kuuluvat Longshanin, Liangzhiun ja Qijian kulttuurit. Skandinavian pronssikausi
Siirtyminen ruumishautauksesta polttohautaukseen tapahtui vaivihkaa ja pitkän ajan kuluessa. Polttohautauksen voidaan katsoa alkaneen periodin II [32] alussa, yleistyen periodin III aikana, ollen yleisimmillään periodien IV ja V aikana ja loppuneen vasta esiroomalaisella rautakaudella. Polttohautausta suosittiin uudestaan roomalaiselta rautakaudelta viikinkiaikaan asti.[33][30][31] Kivikausi
Mesoliittinen kivikausi alkoi Euroopassa jääkauden päättyessä ja kesti joillain alueilla hyvin pitkään, mutta esim. Lähi-idässä vain 2000 vuotta. Mesoliittiseen kauteen liittyy suurriistan kuten mammuttien häviäminen ilmastonmuutoksen ja mahdollisesti myös ihmisen toiminnan takia. Tällöin oli pakko vaihtaa ravinnonhankkimiskeinoja. Metsästyksessä siirryttiin pienempiin eläimiin, kalastuksen ja pienten kasvien keräilyn merkitys kasvoi. Lähi-idässä Palestiinassa alettiin viljellä maata. Maanviljely sai alkunsa viljakasvien siementen keräämisestä ja varastoimisesta. Huomattiin, että siemenestä kasvaa uusi viljakasvi. Pohjois-Euroopassa Tanskassa kukoistivat Ertebollen ja Maglemosen kulttuurit, joille on ominaista merenrantakylien raakkutunkiot. Koira kesytettiin viimeistään mesoliittisella kaudella. Kanadan kivikausi
Kanadan kivikausi oli aikaa, jolloin alkuperäiskansat saapuivat Kanadaan, ja vaelsivat siellä, sieltä ja sinne. Epäillään paleointiaanien kulkeneen nykyisten Yhdysvaltain alueelle ja etelämmäs Kanadan kautta jääkauden lopuilla, jolloin mannerjäätikkö oli jo osin sulanut. Alussa kulttuuri pohjautui pitkälti metsästykseen ja keräilyyn, mutta myöhemmin maanviljely levisi Etelä-Kanadaan. Subminolainen ja submykeneläinen kausi
Kreetalla minolaista kautta seurannut subminolainen kausi käsittää noin vuodet 1100–1000 eaa. Se voidaan jakaa kahteen osaan, "subminolainen kausi I", joka seurasi edeltänyttä myöhäisminolaisen kauden viimeistä vaihetta (LM IIIC) ja vastaa ajoitukseltaan myöhäishelladisen kauden loppuvaihetta ja submykeneläisen kauden alkua; sekä "subminolainen kausi II", joka vastaa ajoitukseltaan submykeneläisen kauden loppua ja Manner-Kreikan protogeometrisen kauden alkua. Kausi voidaan tunnistaa keramiikassa eri puolilla Kreetaa. Merkittäviä löytöpaikkoja ovat muun muassa Knossos, Faistos, Sybrita (nyk. Kefála), Kommós ja Karfí. Pleistoseeni
Pleistoseeni on Maan historiassa geologinen aikakausi, joka alkoi noin 2,6 miljoonaa vuotta sitten ja päättyi noin 11 500 vuotta sitten. Pleistoseenikaudelle ovat olleet ominaisia toistuvat jääkaudet ja ihmisen nopea evoluutio ja aivan lopussa myös kiihtyvä kivikautinen kulttuurikehitys. Pleistoseenikaudella eli monia kauden lopussa ja seuraavan kauden alussa sukupuuttoon kuolleita eläimiä, kuten mammutti, mastodontti, sapelihammaskissa ja jättiläislaiskiainen. Pleistoseeni oli kvartäärikauden ensimmäinen osa, ja sitä seurasi nykyisin jatkuva holoseeni. Kivikausi Kaakkois-Aasiassa
Kivikausi Kaakkois-Aasiassa alkoi jo monien nykyihmistä edeltäneiden lajien aikana, ja jatkui varhaisen nykyihmisen valtakaudella pronssikauden alkuun asti. Kuparikautinen Eurooppa
Kuparikautinen Eurooppa oli historiallinen Euroopassa ollut ajanjakso, jolloin osattiin valmistaa kupariesineitä. Kausi oli alueesta riippien noin 5300-1700 eaa. ollen ajallisesti neoliittisen kauden jälkeen. Muun muassa Los Millaresin kulttuuri oli kuparikautinen kulttuuri. Kuparikaudella sotaisat indoeurooppalaiset alkoivat levittäytyä Eurooppaan. Jääkausijaksot
Pleistoseenikautta edeltävän kvartäärin viimeinen vaihe, plioseeni, päättyy kerrostumissa Reuver-kauteen eli Piacenzian-kauteen. Ilmasto viileni plioseenin lopuilla alle kolme miljoonaa vuotta sitten yhä kiihtyvällä vauhdilla muuttuen pitkällä aikavälillä aika myöten epävakaammaksi. Ensimmäinen kohtalaisen kylmä kausi oli nimeltään Pretegelen. Pitkät, noin 100 000 vuoden pituiset jääkausijaksot alkoivat näkyä noin 870 000 vuotta sitten, jolloin alkoi pitkä, kylmä Dorst-jääkausi. Jäätiköt levittäytyivät viimeisen 900 000 vuoden aikana ainakin 10 kertaa laajalle, Puolaan asti Euroopassa. Vahvempia todisteita on ainakin neljästä-viidestä suuresta jääkaudesta. Kaikkein kylmimmät jääkaudet pleistoseenilla lienevät olleen 60 000-200 000 vuotta sitten. Kreikan historia
Varhaisella rautakaudella pimeiden vuosisatojen aikana alkoi nousta uusi, antiikin kreikkaa ounastellut kulttuuri, joka tunnetaan geometrisin aihein koristellusta keramiikastaan. Se osoittaa samalla kulttuurin ja talouden elpymistä ja kaupankäynnin lisääntymistä. Niin kutsuttu protogeometrinen kausi käsittää pimeiden vuosisatojen alkuajat noin 1050–900 eaa. Varsinainen geometrinen kausi noin vuosina 900–700 eaa. ulottuu seuranneelle antiikin ajalle saakka. Kivikausi Suomessa
Noin 5000–4200 eaa. Suomeen saapuivat saviastiat,[6], joilla säilytettäviä ruoka-aineita voitiin suojata tuholaisilta – syntyi kampakeraaminen kulttuuri. Vuosien 2500–2000 eaa. tienoilla Suomeen taas saapui Etelä-Baltiasta ja Koillis-Puolasta nuorakeraaminen kulttuuri[7][8], joka myös harjoitti karja- ja maitotaloutta.[9][10] Kivikausi
Kiviesineet ovat arkeologiassa keskeistä ja joskus myös ainoaa löytöaineistoa, vaikka tiedetäänkin, että suurin osa esineistä valmistettiin orgaanisista materiaaleista. Tällaista materiaalia löydetäänkin, jos olosuhteet esineiden säilymiselle ovat olleet suotuisat. Varhaispaleoliittisen kauden löydöt eivät aina sisällä edes kiviesineitä, vaan ainoastaan ihmisluun palasia. Nämäkin löydöt sisällytetään mukaan kivikautiseen aineistoon. Geometrinen kausi
Muutoin geometrinen kausi tunnetaan pääosin arkeologisten löytöjen, kuten keramiikan, metalliesineiden ja korujen, kautta. Monet näistä ovat hautalöytöjä. Lisäksi tunnetaan pyhäkköihin jätettyjä votiivilahjoja, usein pieniä pronssisia tai terrakotasta tehtyjä figuriineja. Monumentaalinen veistostaide ei ollut vielä kehittynyt, tai ainakaan sen materiaalina ei vielä käytetty kiveä vaan esimerkiksi puuta.[4] Rakennuslöydöt aikakaudelta ovat vähäisiä. Löydetyt rakennukset oli tehty yksinkertaisista materiaaleista, kuten savitiilestä ja puusta. Temppelirakennukset ovat usein muodoltaan pitkänomaisia ja päättyvät apsikseen.[2] Maailmanhistoria
Myöhäiskeskiaika alkoi 1300-luvun alussa ja päättyi uuden ajan alkaessa noin 1400-luvun lopulla. Rutto saapui Eurooppaan, jonka seurauksena Euroopan väkiluku putosi nopeasti kolmanneksella. Sodat ja monet muut kriisit pysäyttivät myös Euroopan taloudellisen kehityksen. Kun rutosta alettiin selvitä, ihmiset alkoivat muuttaa maaseudulta kaupunkeihin. Alkavat löytöretket, painokone, uskonpuhdistus ja tieteellinen vallankumous vaikuttivat maailmankuvaan. Keskiaika
Varhaiskeskiaikaa kuvaa osittainen siirtyminen rahataloudesta vaihtokauppaan, talouden ja kaupan taantuminen sekä asutuskeskusten pieneneminen. Germaanit eivät omaksuneet roomalaista valtiorakennetta, vaan käytössä olivat yksinkertaisemmat hallinto- ja valtarakenteet.[1] Maatalouden tuottavuus varsinkin Alppien pohjoispuolella oli heikkoa, sillä viljelytekniikka oli kehittymätöntä ja ilmasto kylmeni aina 700-luvulle asti. Väestön elinikä oli alhainen, kuten esimodernissa maailmassa yleensäkin.[2] Feodaalijärjestelmä syntyi. 700-luvulta lähtien kirjallinen kulttuuri alkoi elpyä.[3] Kivikausi
Kivikausi jaotellaan Euraasiassa kolmeen ajallisesti toisiaan seuraavaan aikakauteen: paleoliittiseen, mesoliittiseen ja neoliittiseen kauteen [4]. Kausien ajalliset siirtymäkohdat vaihtelevat alueittain. Yleisesti paleoliittinen kausi käsittää ajan ennen jääkauden loppua noin 12000 vuotta sitten. Mesoliittinen kausi on jääkauden jälkeisen kivikauden alkuvaihe, jolloin elettiin vielä metsästäjä-keräilijä-kulttuurissa. Neoliittinen kausi alkaa maanviljelyn omaksumisesta jatkuen pronssikauteen. Pohjois-Euroopassa myös metsästäjä-keräilijä-kulttuuri voidaan lukea neoliittiseksi tai subneoliittiseksi, jos se on ottanut käyttöönsä keramiikan. Viime jääkausi Suomessa
Viime jääkausi Suomessa viittaa tässä viimeisen suuren jääkausisyklin eli Veiksel-jääkauden aikaisiin tapahtumiin Suomessa ja lähialueilla. Veiksel-jääkausi alkoi noin 116 000 ja päättyi noin 11 500 kalenterivuotta sitten. Veiksel-jääkauden aikana mannerjäätikkö laajeni ja supistui useita kertoja, Suomi oli välillä kokonaan jään peitossa ja välillä ainakin suurimmaksi osaksi jäätön. Laajimmillaan mannerjäätikkö oli noin 25 000 vuotta sitten. Jääkauden lopussa ilmasto lämpeni nopeasti ja mannerjää vetäytyi; Suomen alue alkoi paljastua noin 13 000 vuotta sitten, ja jää hävisi lopullisesti Käsivarren Lapistakin noin 10 500 vuotta sitten. Jääkauden päättyessä Suomi oli suurelta osin veden peitossa. Kuivalle maalle levittäytyi ensin tundramainen kasvillisuus, sitten tunturikoivikko ja lopulta metsiä, joissa kasvoi aluksi enimmäkseen mäntyä. Ennen Veiksel-jääkautta pleistoseenin varhaisemmissa vaiheissa Pohjolassa oli useita aiempia jääkausivaiheita, mutta niistä on säilynyt suhteellisen vähän tietoa.  Tertiäärikausi
Kauden loppupuolella mioseenikaudella eläimistö alkoi muistuttaa nykyistä. Tertiäärille oli ominaista ilmaston viileneminen, joka johti lämpöä ylläpitävien merivirtojen katkeilusta, vuori­jono­poimutuksista jne. Vuorijononpoimutukset mahdollistavat lumirajan yläpuolella olevien alueiden kasvun, jäätiköitymisen. Jäätiköt heijastavat auringon säteilyä pois maapallolta, mikä viilensi ilmastoa. Pohjoiselle pallonpuoliskolle ilmestyi aluksi vuorten rinteille jäätiköitä, jotka kasvoivat Grönlannissa ja Huippuvuorilla isommiksi. Tertiäärikaudella Välimeri oli eräissä vaiheissa kuivaa maata. Tertiäärikautta seurasi kvartäärikauden pleistoseeni. Myöhäispaleoliittinen kausi
Jääkauden huippukauden jälkeen syntyi luolamaalauksia luonut Madeleinen kulttuuri. Myöhäispaleoliittisella kaudella ihminen teki lukuisia keksintöjä, enemmän kuin koskaan aikaisemmin kivikauden aikana. Kehitettiin muun muassa keihäänheitinpuu ja kauden lopussa jousi ja nuoli. Opittiin tekemään erilaisia ansoja eläimille. Viime jääkauden keskivaiheilla taide kehittyi huomattavasti: kausi alkoi mammutinmetsästäjien äitijumalataiteella ja päättyi luolamaalauksiin. Kaudella opittiin lämpö- ja painekäsittelemään materiaaleja, ja kivenkäsittelytaito kehittyi huippuunsa. Muistakin materiaaleista – esimerkiksi peuranluusta – tehtiin monenlaisia, usein koristeellisia esineitä. Myöhäispaleoliittisen kauden jälkeen alkoi mesoliittinen kausi. Viime jääkauden loppuvaihe
Jääkauden loppuvaihe alkoi jääkauden kylmimmän vaiheen päätyttyä noin 21000-17000 vuotta sitten, tai toisen laskutavan mukaan kun ilmasto lämpeni äkisti Meiendorf-kauden alussa noin 14700 kalenterivuotta sitten. Tämän jälkeen lämpötila vaihteli rajusti. Noin 11600 vuotta sitten lämpeni, ja alkoi holoseenikausi. Sen aloittaneen preboreaalikauden alussa lämpötila värähteli rajusti. Suomen esihistoria
Kivikausi (8850–1900/1700 eaa.) Pennsylvania-kausi
Pennsylvania-kausi on kivihiilikauden ajanjakso noin 318-299 miljoonaa vuotta sitten. Kaudella syntyi valtavia hiilikerrostumia Yhdysvaltoihin ja Eurooppaan maahan hautautuneista metsistä. 
Kautta nimitetään myös ylähiilikaudeksi. Kausi on saanut nimensä Pennsylvanian osavaltiosta, jonka alueella on runsaasti kivilajeja tältä aikakaudelta. Yayoi-kausi
Yayoi-kausi () on kausi Japanin historiassa, joka alkoi noin 300 eaa. ja päättyi noin vuonna 250 jaa. Se on saanut nimensä Tokion alueesta, josta Yayoi-kauden esineistöä löydettiin ensimmäisen kerran. Lähteestä riippuen Yayoi-kauden aluksi merkitään joko siirtyminen riisinviljelyyn riisipelloilla tai uudenlaisten saviastioiden tekeminen. Jōmon-kautta seurannut Yayoi-kauden kulttuuri kukoisti Kyushun saarelta pohjoiseen Honshuun asti. Suomen esihistoria
Jääkauden jälkeen, kun kasvillisuus ja eläimistö palasi takaisin Suomeen, seurasivat ihmisetkin perässä. Suomen asuttamisesta katsotaankin Suomessa mesoliittisen kauden alkavan. Mesoliittinen kausi jaetaan asutusvaiheeseen ja Suomusjärven eli esikeraamiseen kulttuuriin. Kun väestö otti keraamiset astiat käyttöönsä, alkoi Suomessa vaihe, jota kutsutaan subneoliittiseksi vaiheeksi. Se jaotellaan karkeasti varhais-, keski- ja myöhäisneoliittiseen kauteen. Maanviljelyn tulo Suomeen on vasta selvitystyön alla, mutta tiedetään jo, että sitä harjoitettiin neoliittisella kivikaudella.[15][16][17] Paleoseeni
Paleoseeni on geologinen ajanjakso, epookki, liitukauden jälkeen 66–56 miljoonaa vuotta sitten. Paleoseenista alkaa kenotsooinen maailmankausi ja paleogeenikausi.[1] Kenotsooinen maailmankausi
Kauden alussa ilmasto oli huomattavan lämmin ja alun kuivuuden jälkeen todella kostea, mutta alkoi kauden edetessä viiletä ja kuivuakin. Jaksolliset, alle miljoonan vuoden mittaiset lämpötilan vaihtelut voimistuivat kauden lopulla jääkausiksi. Metsää kuivemmat ruohoa kasvavat savannit ja arot valtasivat alaa. Tämä mahdollisti esimerkiksi hevosen kehityksen. Kädelliset kehittyivät ihmisapinoiksi. Ihminen kehittyi aivan kauden lopulla.