Kalervo Kummola
Kalervo Juhani Kummola (s. 21. marraskuuta 1945 Raisio) on suomalainen jääkiekkovaikuttaja ja entinen kansanedustaja.
Kalervo Kummola
Jääkiekon MM-kisoissa 2012 kohua herätti paloturvallisuuteen vedoten yleisöstä poistetut Kalervo Kummolan vastaiset lakanat ja niiden heiluttajat.[7] Hämeen Kokoomus
Hollolan Kokoomuksen piiristä viimeinen Hämeen vaalipiiristä valittu kansanedustaja oli Timo Seppälä, joka ei asettunut ehdokkaaksi. Timo Seppälää ennen kansanedustajana oli Kyösti Toivonen, joka valittiin eduskunnan päätöksellä 1995 myös yhdeksi Suomen ensimmäisistä Euroopan parlamentin jäseneksi Suomen liittyessä Euroopan unioniin. Kyösti Toivonen on toistaiseksi ainut Päijät-Hämeestä europarlamenttiin valittu. Kalervo Kummola
Tammikuussa 2019 hänet palkittiin Suomen Urheilugaalassa elämänurastaan suomalaisessa jääkiekkoilussa.[11] Lasse Virén
Kokoomuksen kansanedustajana Uudenmaan vaalipiiristä Virén on ollut 1999–2007 ja uudelleen 2010–2011 noustuaan eduskuntaan varasijalta Jukka Mäkelän tilalle. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hän ei enää ollut ehdolla. Eduskunnassa Virén piti vuosina 2000–2006 yhteensä puheenvuoroa, joiden aiheita olivat useimmin valtion talousarvio ja tieliikenne. Miapetra Kumpula-Natri
Kumpula-Natri on toiminut Eurooppalainen Suomi ry:n puheenjohtaja vuosina 2007–2013. Lisäksi hän on työskennellyt yhdistyksessä tiedottajana ja vt. toiminnanjohtajana vuosina 1997–2000. Kumpula-Natri on myös toiminut puolueiden kansainvälisen demokratiayhteistyö DEMO ry:n puheenjohtajana 2008–2009. Kyösti Kallio
Kallio valittiin vuodesta 1904 alkaen jokaiseen eduskuntaan, joten hän tuli olleeksi edustajana 41 valtiopäivillä.[1] Juho Eerola
Eerola on ollut perussuomalaisten jäsen vuodesta 2006. Hän oli ensimmäistä kertaa ehdolla vuoden 2007 eduskuntavaaleissa, muttei saanut paikkaa 961 henkilökohtaista äänellä. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hänet valittiin kansanedustajaksi 5 350 henkilökohtaisella äänellä, mikä oli Kymen vaalipiirin seitsemänneksi suurin äänimäärä. Hän oli yksi Jussi Halla-ahon ennen vaaleja suosittelemista niin sanotulle ”Halla-ahon listalle” kuuluneista ehdokkaista. Hän asettui ehdolle myös vuoden 2014 eurovaaleissa. Eduskuntavaalit 1945
Koska edellisistä vaaleista oli kulunut jo poikkeuksellisen pitkä aika, kansanedustajien vaihtuvuus oli todella suuri: ns. pitkän parlamentin jäseniä oli vain puolet valituista ja uusina valittiin mm. SDP:n Yrjö Kallinen, Yrjö Kilpeläinen, Valto Käkelä, Väinö Leskinen, Uuno Takki ja Penna Tervo, Keskustan Kusti Eskola, Antti Koukkari, Martti Miettunen, Kustaa Tiitu, Veikko Vennamo ja Johannes Virolainen, Kokoomuksen Päiviö Hetemäki, Niilo Honkala, Jussi Lappi-Seppälä, Arvo Salminen ja Johannes Wirtanen, SKDL:n Aimo Aaltonen, Toivo Kujala, Hertta Kuusinen, Yrjö Leino, Ville Pessi ja Eino Tainio, RKP:n Nils Meinander, sekä Edistyspuolueen Rolf B. Berner, Lassi Hiekkala ja Yrjö Suontausta. Näistä viimeinen eduskuntatyössä mukana ollut oli Johannes Virolainen, joka jätti eduskunnan vuoden 1991 vaaleissa. Ville Komu
Komu oli kansanedustajana 1927–1942 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Komu kuoli marraskuussa 1942 kesken edustajakautensa ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli saman puolueen Walter Kuusela. Kalervo Kumpulainen
Kalervo Johannes Kumpulainen (27. lokakuuta 1915 Tohmajärvi – 20. huhtikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen pappi ja näyttelijä. Hän esiintyi sotilaspastorin roolissa Edvin Laineen vuonna 1955 ohjaamassa elokuvassa Tuntematon sotilas. Tämä oli hänen ainoa roolinsa valkokankaalla. Varsinaisena työnään Kumpulainen toimi Helsingissä Paavalin seurakunnan pappina. J. H. Vennola
Juho Vennolan isä oli oululainen varastonhoitaja Heikki Venno (Karhu). Vaatimattomista lähtökohdistaan huolimatta Vennola eteni pitkälle opin tiellä: hän valmistui ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1896, filosofian kandidaatiksi 1896 ja kansantaloustieteen tohtoriksi 1903. Hän toimi sittemmin Helsingin yliopiston kansantaloustieteen professorina 1908–1938 ja oli myös Kansantaloudellisen yhdistyksen puheenjohtajana 1907–1916. Vennolan intohimo suuntautui kuitenkin erityisesti Suomen itsenäistymisen jälkeen enemmän politiikkaan kuin tieteellisen uran luomiseen. Sekä politiikassa että taloustieteilijänä hän kannatti lähinnä sosiaaliliberalismia ja siirtymistä välillisistä veroista välittömiin oikeudenmukaisuuden lisäämiseksi. Vennola oli Osuusliike Elannon hallintoneuvoston ensimmäisenä puheenjohtajana 1905–1918, kun porvarit olivat vielä sen toiminnassa mukana.[1] Kimmo Sasi
Sasi toimi kokoomuksen kansanedustajana yhtäjaksoisesti vuosina 1983–2015. Hän oli ehdolla myös vuoden 2015 vaaleissa, muttei tullut valituksi. Ylen vaalikonevastauksista tehdyn analyysin mukaan Sasi oli oikeistolaisin ehdokas eduskuntavaaleissa 2015. Jukka Kopra
Eduskuntaan Kopra valittiin vuoden 2011 vaaleissa Kymen vaalipiiristä. Eduskunnassa hän on liikenne- ja viestintävaliokunnan ja maa- ja metsätalousvaliokunnan varsinainen jäsen sekä suuren valiokunnan ja tulevaisuusvaliokunnan varajäsen. Lisäksi Kopra toimii Kansliatoimikunnan jäsenenä ja jäsenenä. Kopra on Kokoomuksen eduskuntaryhmän ensimmäinen varapuheenjohtaja. Vuodesta 2013 Kopra on ollut Etelä-Karjalan liiton maakuntahallituksen puheenjohtaja. Jukka Seppinen
Seppinen on tutkinut myös niin sanottua Karjalan kysymystä ja julkaissut kesäkuussa 2006 tutkimuksen Karjalan asemasta Suomen politiikassa vuosina 1940–2000. Seppisen mukaan suomettumiskehityksen vuoksi Karjala-kysymys oli heikentynyt Suomen virallisessa politiikassa ja asian esillä pitämistä pidettiin neuvostovastaisuutena. Hänen mukaansa Mauno Koivisto tasavallan presidenttinä ja Paavo Väyrynen ulkoasiainministerinä vaikuttivat siihen, ettei Suomi saanut Karjalaa takaisin 1989–1994. Paavo Väyrynen on torjunut Seppisen väitteet.. Syksyllä 2007 presidentti Boris Jeltsinin hallinnossa neuvonantajana työskennellyt Andrei Fjodorov kertoi Koiviston ja Väyrysen tienneen Venäjän poliittisen johdon epävirallisista keskusteluista Karjalan palauttamisen tiimoilta.
Ulkoasiainministeriön poliittisen osaston päällikkönä ja poliittisena alivaltiosihteerinä tuohon aikaan toiminut Jaakko Blomberg todistaa Karjalan kysymyksen olleen vahvasti esillä Neuvostoliiton romahduksen yhteydessä ja sen jälkeen. Presidentti Mauno Koivisto oli itse toivonut, että Neuvostoliitto ei sitä ottaisi esille. Kuitenkin Neuvostoliitto sen otti esille, mutta ilman tulosta.. Heikki Perho
1960-luvulta alkaen Heikki Perholla oli luottamustoimia ensin maakunnallisella ja sitten valtakunnallisella tasolla sekä maatalouden järjestöissä että puolueessaan Kansallisessa Kokoomuksessa ja lisäksi muun muassa maakuntasuunnittelun ja kunta-alan järjestöissä sekä suomalaisissa maatalouden suuryrityksissä. Loimaan kunnanvaltuuston jäsen hän oli vuosina 1961–1996 ja puheenjohtaja vuosina 1985–1991. Kunnallispolitiikassa Perhon eräs tärkeä tavoite oli Loimaan kunnan ja Loimaan kaupungin yhdistyminen, joka toteutui vuonna 2005. Kansanedustajana Heikki Perho toimi vuodesta 1975 vuoteen 1991. Tässä hän jatkoi vauraan Loimaan saviseudun kokoomuslaisten viljelijäkansanedustajien sarjaa, johon ennen häntä olivat kuuluneet kunnallisneuvos Kalle Saura Pöytyältä ja agronomi Tauno Vartia Alastarolta. Eduskunnassa Heikki Perho toimi pisimpään maa- ja metsätalousvaliokunnassa ja lakivaliokunnassa ja hänet valittiin myös eduskuntaryhmänsä varapuheenjohtajaksi. Perhon ajamiin maakunnallisiin hankkeisiin kuului muiden muassa Valtion siementarkastuslaitoksen sijoittaminen Loimaalle. Presidentin valitsijamiehenä Perho oli vuosina 1978, 1982 ja 1988. Tuomo Hänninen
Tuomo Juhani Hänninen (s. 9. huhtikuuta 1954 Kuusamo) on suomalainen poliitikko. Hän oli Suomen Keskustan kansanedustajana Oulun vaalipiiristä 2003–2011. Hän on ollut Kuusamon kunnanvaltuustossa vuosina 1989–1998 ja vuodesta 2009 lähtien. Sotilasarvoltaan Hänninen on yliluutnantti. Hänninen toimi jälkimmäisellä kansanedustajakaudellaan eduskunnan sivistysvaliokunnan varapuheenjohtajana. Hän on työskennellyt kouluttajana maatalousoppilaitoksessa ja ammatti-instituutissa. Urho Kekkonen
Työelämässä Kekkonen siirtyi maatalousministeriön nuoremmaksi hallitussihteeriksi vuonna 1933[19] ja yritti samana vuonna ensimmäisen kerran eduskuntaan mutta ei tullut valituksi. Maalaisliitossa Kekkonen nousi nopeasti merkittävään asemaan toimien puolueen keskushallituksen jäsenenä vuodesta 1935 alkaen presidentiksi valintaansa asti.[20] Vuonna 1936 hän yritti toisen kerran eduskuntaan ja tuli valituksi Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä. Hänet nimitettiin heti oikeusministeriksi (1936–1937) Kyösti Kallion hallitukseen ja sen jälkeen A. K. Cajanderin punamultahallitukseen sisäasiainministeriksi (1937–1939). Hän yritti lakkauttaa äärioikeistolaisen Isänmaallisen Kansanliikkeen 1938, ja tässä epäonnistuneessa operaatiossa tuli tunnetuksi käsite Kekkosen konstit.[6] IKL:n näkyvimpiin hahmoihin kuulunut professori Bruno Salmiala viittasi siihen vielä vuonna 1968 ja syytti Kekkosta IKL:n häpäisemisestä presidentinvaalikampanjassa.[21] Liberaalinen Kansanpuolue
Urpo Leppänen muodosti LKP:n yhden hengen eduskuntaryhmän helmikuussa 1990. Leppäsen Vapaat demokraatit -ryhmittymä liittyi samalla LKP:n osastoksi.[10][11] Leppänen tippui eduskunnasta maaliskuun 1991 vaaleissa, mutta LKP:n listoilta valittiin kansanedustajaksi sitoutumaton Tuulikki Ukkola. Vuoden 1991 jälkeen puolueen listoilta ei ole valittu kansanedustajia. Keskustasta loikannut Seppo Kanerva tosin muodosti liberaalin eduskuntaryhmän tammikuusta maaliskuuhun 2003. Kyösti Karjula
Eduskuntatyön ulkopuolella Karjula on ollut muun muassa Pohjois-Pohjanmaan maakuntavaltuustossa vuosina 1996–2000. Hänet asetettiin Keskustan ehdokkaaksi eurovaaleihin 2009, joissa hän sai 29 387 ääntä ja jäi toiselle varasijalle. Omasta eduskuntavaalien vaalipiiristään Oulusta hän sai noin 15 % äänistä ja oli 18 329 äänellään piirin ääniharava. Eero Mantere
Mantere oli Suomen kaupungin- ja kauppalansihteerien yhdistyksen puheenjohtaja vuosina 1938–1942, Helsingin Kansanteatterin johtokunnan jäsen 1939–1942, Kansallisen Edistyspuolueen puoluetoimikunnan varapuheenjohtaja 1941–1942, Suomen Kaupunkiliiton hallituksen jäsen 1943–1952, vakuutusyhtiö Sammon hallintoneuvoston puheenjohtaja vuodesta 1945 ja Turun yliopiston hallituksen jäsen vuodesta 1952.[1] Niilo Kosola
Ensimmäisen kerran Kosola valittiin eduskuntaan vuoden 1951 vaaleissa Vaasan läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Hänet valittiin kansanedustajaksi yhteensä viisissä vaaleissa, kolme kertaa Vaasan läänin pohjoisesta vaalipiiristä ja kaksi kertaa Vaasan läänin vaalipiiristä. Valtiopäivillä 1964–1965 Kosola oli eduskunnan toinen varapuhemies. Hän toimi kansanedustajana vuoteen 1970.  Ilkka Kanerva
Kanerva valmistui 1980 valtiotieteen maisteriksi Turun yliopistosta. Eduskuntaan hän nousi 1975 kokoomuksen listoilta oltuaan tätä ennen Kokoomuksen Nuorten Liiton puheenjohtaja vuodesta 1972 vuoteen 1976. Samana vuonna 1975 eduskuntaan kohonneen vasemmistoliiton Esko-Juhani Tennilän jäätyä pois eduskunnasta Kanerva on vuoden 2011 vaaleista eteenpäin yksinään nykyisen eduskunnan pitkäaikaisin kansanedustaja. Kanerva sai ministerin arvon vuonna 2017. Urho Kekkonen
Kekkonen on Suomen historian pitkäaikaisin presidentti. Hän on ensimmäinen henkilö, joka toimi tasavallan presidenttinä kaksi kokonaista kautta ja ainoa, joka on valittu toimeensa useammaksi kuin kahdeksi kaudeksi, mikä ei perustuslakiin eli entiseen Suomen hallitusmuotoon myöhemmin tehdyn muutoksen ja nykyisen Suomen perustuslain mukaan olisi enää mahdollistakaan. Ennen presidenttiyttään Kekkonen toimi muun muassa juristina, yleisurheilijana, oikeusministerinä, eduskunnan puhemiehenä sekä viiden hallituksen pääministerinä.[1] Presidentin valitsijamiehenä, kansanedustajana ja ministerinä Kekkonen oli valitsemassa Kyösti Kalliota vuonna 1937, Risto Rytiä vuosina 1940 ja 1943, Gustaf Mannerheimia vuonna 1944 sekä J. K. Paasikiveä vuonna 1946.[2] Kimmo Kiljunen
Kimmo Roobert Kiljunen (s. 13. kesäkuuta 1951 Ruokolahti) on suomalainen poliitikko ja tietokirjailija. Hän oli SDP:n kansanedustaja vuodesta 1995 vuoteen 2011, jolloin oli ehdolla muttei tullut valituksi. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa hän pääsi varasijalle. Hän on Vantaan kaupunginvaltuuston jäsen ja entinen puheenjohtaja.  Kalervo Kummola
Kesäkuussa 2016 Kummolalle myönnettiin pääkonsulin arvonimi.[10] Kustaa Ahmala
Kansanedustajaksi Ahmala valittiin Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuoden 1917 eduskuntavaaleissa. Sisällissodan aikana hän oli punaisten postineuvoston sekä Työväen pääneuvoston jäsen. Sodan jälkeen Ahmala asetettiin syytteeseen valtiopetoksesta ja hänen kansanedustajantoimensa katsottiin lakanneen 16. toukokuuta 1918. Vuodet 1918–1922 Ahmala oli vankilassa poliittisista syistä.[1] Kalervo Kummola
Luokka:Kansanedustajat Luokka:Kansallisen Kokoomuksen poliitikot Luokka:Suomalaiset jääkiekkovaikuttajat Luokka:Tampereen kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Kaarlo Anttila
Kaarlo Santeri Anttila (12. helmikuuta 1874 Kurikka – 1. heinäkuuta 1962 Kurikka) oli suomalainen maanviljelijä, kauppias ja kokoomuksen kansanedustaja. Vanhasen II hallitus
Vanhasen II hallituksessa oli kaksi ministeriä, jotka eivät olleet kansanedustajia. Vihreiden puheenjohtaja, työministeri Tarja Cronberg, oli toiminut kansanedustajana vuosina 2003–2007 ja oli ollut vuoden 2007 vaaleissa ehdolla Pohjois-Karjalan vaalipiiristä, mutta jäänyt niukasti valitsematta. Ilkka Kanervan tilalle ulkoministeriksi noussut Alexander Stubb ei ollut siihen mennessä toiminut lainkaan kansanedustajana, mutta oli Euroopan parlamentin jäsen vuodesta 2004 ministeriytensä alkuun saakka. Kanerva erosi tekstiviesteistään syntyneen kohun seurauksena. Tuomo Puumala
Puumala on keskittynyt erityisesti sivistypolitiikkaan. Hänestä vuonna 2012 "Vihreään Lankaan" tehtyä juttua varten monet Puumalan kanssa työskennelleet haastateltavat kuvailivat hänen olevan keskustan sisällä enemmän kallellaan vasemmalle kuin oikealle. Hän on toiminut sivistysvaliokunnan jäsenenä koko kansanedustajan uransa ajan. Puumala on johtanut keskustan koulutuspoliittista valmistelutyötä. Kalle Nurmela
Nurmela oli kansanedustajana 1914–1919 edustaen Oulun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli Oulun läänin valtion virkatalolautakuntien puheenjohtajana ja valtion asutusmaitten toimikuntien puheenjohtajana Pudasjärvellä ja Ranualla.  Jarmo Nieminen
Keisarin perintö palkittiin Gummeruksen Kaarlen palkinnolla, vuoden 2016 tietokirjana. Nieminen oli Helsingin kaupunginvaltuutettuna vuosina 2009–2017 edustaen ensin Kokoomusta, myöhemmin Vihreitä. Hän toimi syksyyn 2015 Helsingin yleisten töiden lautakunnan puheenjohtajana. Syksyllä 2015 Nieminen siirtyi Vihreiden valtuustoryhmään. Nieminen on Helsingin luonnonsuojeluyhdistyksen puheenjohtaja. Valto Käkelä
Käkelä oli SDP:n kansanedustajana Kymen läänin läntisestä vaalipiiristä vuosina 1945–1948 ja Kymen läänin vaalipiiristä 1948–1972. Hän oli eduskunnan suuren valiokunnan puheenjohtaja 1957 ja valtiovarainvaliokunnan puheenjohtaja 1968–1969. Käkelä toimi sisäasiainministerinä Kekkosen V hallituksessa 1955–1956 ja toisena valtiovarainministerinä Karjalaisen II hallituksessa 1970–1971. Mauno Kurppa
Mauno Kurppa oli kansanedustajana vuosina 1970–1975 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli Suomen maaseudun puolueen kansanedustajana 7. lokakuuta 1972 saakka. SMP:n eduskuntaryhmä hajosi 8. syyskuuta 1972, jolloin 12 edustajaa poistui eduskuntaryhmän kokouksesta sen jälkeen, kun Veikko Vennamo oli ilmoittanut Mauno Kurpan ja Heikki Kainulaisen tulleen erotetuksi eduskuntaryhmästä puoluehallituksen päätöksellä sekä Lauri Linnan ja Artturi Niemelän tulleen pidätetyksi määräajaksi ryhmän työskentelystä. Uusi eduskuntaryhmä järjestäytyi eduskunnan istuntosalissa omaksi ryhmäkseen 24. lokakuuta 1972. Syksyn aikana Vennamo erotutti nämä henkilöt puolueesta joko puoluehallituksen päätöksellä tai erottamalla sen puolueosaston, johon kyseiset henkilöt kuuluivat. Kurppa toimi sitten Suomen kansan yhtenäisyyden puolueen puheenjohtajana. Erkki Kanerva (kansanedustaja)
Erkki Evert Kanerva (2. tammikuuta 1944 Pihlajavesi – 31. joulukuuta 2013 Joensuu) oli suomalainen rikosylikomisario ja kansanedustaja. Kanerva toimi kansanedustajana vuosina 1999–2003. Hän edusti Pohjois-Karjalan vaalipiiriä ja kuului sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään. Erkki Tuomioja
Tuomioja valittiin kansanedustajaksi sosiaalidemokraattien listoilta vuonna 1970. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1979 saakka, jolloin hän siirtyi Helsingin kiinteistötoimen apulaiskaupunginjohtajaksi. Yksi syy Tuomiojan 12-vuotiseen poissaoloon päivänpolitiikasta oli hänen oman myöhemmän näkemyksensä mukaan se, että taistolaiset olivat myrkyttäneet ja jähmettäneet 1970-luvun puoliväliin mennessä hyvinkin tunkkaisen poliittisen ilmapiirin [4][8], joten Tuomioja palasi takaisin eduskuntaan vasta vuoden 1991 vaaleissa. Mikko Ekorre
Ekorre oli Suomen kommunistisen puolueen (SKP) niin sanotun kirveslinjan näkyvimpiä hahmoja 1980-luvulla. Hän tuli tunnetuksi muun muassa siitä, että hänen esityksestään pudotettiin ennen vuoden 1983 eduskuntavaaleja edellisten vaalien ääniharava, vähemmistökommunisti Esko-Juhani Tennilä, SKDL:n Lapin vaalipiirin ehdokaslistalta. Tämä koitui kuitenkin tappioksi, sillä lopputulos oli Ekorren putoaminen ja Tennilän valinta eduskuntaan tämän omalta listalta. Mikäli ehdokkaat olisivat olleet samalla listalla, olisi Ekorre säilyttänyt paikkansa. Kun TV-lähetyksessä arvioitiin vaalitulosta, Tennilä ei suostunut edes istumaan Ekorren kanssa samaan pöytään.  Kyösti Karjula
Tulevaisuusvaliokuntaan hän on kuulunut alusta alkaen. Työelämä- ja tasa-arvovaliokuntaan hän kuului vuoteen 2006 asti. Valitsijamiehistössä hän oli vuodet 1995–1999. Vaalikauden 2003 eduskunnassa (7 077 ääntä) hän oli Keskustan eduskuntaryhmän toisena varapuheenjohtajana 2003–2006 ja kauppa- ja teollisuusjaoston puheenjohtajana vuosina 2003–2007. Valtion vakuusrahaston valtuustossa hän on ollut jäsenenä vuodesta 1996 ja ollut sen puheenjohtaja 2007 alkaen. Heikki Järvenpää
Eduskuntaan Järvenpää valittiin ensimmäisen kerran vuoden 1979 vaaleissa, ja hän jatkoi kansanedustajana kunnes putosi vuoden 1991 vaaleissa. Hän toimi kansanedustajana uudelleen vuosina 1998–1999 Kari Häkämiehen siirryttyä Kuopion kaupunginjohtajaksi. Järvenpää on toiminut Lappeenrannan kaupunginvaltuustossa vuosina 1976–1992 sekä vuodesta 2005 eteenpäin, ja ollut kaupunginvaltuuston puheenjohtaja vuosina 1985 ja 1987–1992 sekä vuodesta 2005 eteenpäin. Hän on Kokoomuksen Kaakkois-Suomen piirin puheenjohtaja. Kyösti Kallio
Toukokuussa 1920 Kallio valittiin eduskunnan puhemieheksi. Kalliosta tuli jälleen maa- ja metsätalousministeri J. H. Vennolan II hallitukseen 1921, missä hän aloitti Lex Kalliona tunnetun asutuslain, millä pyrittiin pakkolunastamaan maata tilojen luomiseksi tilattomalle väestölle ja laajentamaan tiloiksi itsenäistyneitä torppia. Kallion pyrkimys onnistui 1922 oikeiston hävittyä vaalit. Eduskunnan puhemiehenä Kallio toimi kaikkiaan 15 valtiopäivillä vuoteen 1936 saakka.[7] Hän on Suomen historian toiseksi pitkäaikaisin eduskunnan puhemies 16 valtiopäivillä puhemiehenä toimineen Karl-August Fagerholmin jälkeen.[8] Arvi Ahmavaara
Ensimmäisen kerran Ahmavaara oli kansanedustajana lyhyen aikaa vaalikaudella 1929–1930. Hänet valittiin seuraavan kerran eduskuntaan vuoden 1945 vaaleissa. Eduskunnan perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana Ahmavaara toimi vuosina 1945–1953. Ahmavaaran ainoaksi ministerintehtäväksi jäi toimiminen oikeusministerinä Cajanderin punamultahallituksessa 1937–1938. Hän oli hallituksen ainoa kokoomuslainen ja Ahmavaaraa pidettiinkiin ammattiministerinä kokoomuksen ollessa puolueena tiukasti oppositiossa Cajanderin hallitusta vastaan. Juho Komulainen
Komulainen oli Kuopion läänin vaalipiiristä valittuna kansanedustajana 1924–1927, ja hän kuului Työväen ja pienviljelijäin vaaliliiton eduskuntaryhmään. Hän oli Viereämän kunnanvaltuustossa ja oli valittuna varapuheenjohtajaksi. Kaarlo Mikkola
Mikkola oli kansanedustajana 1939–1940 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän kuoli toukokuun lopulla 1940 kesken edutajakautensa ja hänen paikalleen eduskuntaan tuli edistyspuolueen Akseli Nikula. Mikkola oli Hämeenlinnan maalaiskunnassa kunnanvaltuuston jäenenä ja kunnallislautakunnan esimiehenä. Hän oli Hämeenlinnan seudun osuuskassan hallituksen puheenjohtaja ja Hämeen Heimoliiton hallituksen jäsen .  Kuumola
Hausjärven kunnan Karhin kylän Kuumola esiintyy aikakirjoissa vuonna 1527, jolloin kuningas Kustaa Vaasa lahjoitti sen Björn Klaunpoika Lejon'ille ikuisella rälssioikeudella ja verovapaudella. Talo sijaitsee entisen Vanajasta etelään johtavan päätien varressa. Nykyinen Kuumolan omistajasuku tulee Mäntsälän Olkisten kylän Ylöstalosta ja suku on omistanut tilan vuodesta 1812. Talo on sijainnut sopivahkon ratsastusmatkan päässä Riihimäen kasarmeilta ja toiminut tsaarinajan upseerien hevosten juotto- ja lepopaikkana. Antti Aleksanterinpoika Ylöstalo Mäntsälän Olkisten kylästä muutti Karhin Kuumolaan vuoden 1812 tienoilla. Vuonna 1789 annetun yhdistys- ja vakuuskirjan nojalla myös talonpoikaissääty sai oikeuden omistaa rälssimaata. Olkisten Ylöstalo ja Alastalo olivat ensimmäiset ja ainoat Ruotsin vallan aikana ei-säätyläisille myydyt rälssitilat Mäntsälässä. Tiettyjen omistusvaihdosten jälkeen Olkisiin muodostuikin vanhan rälssimaalle Olkisten kartano, veljesten Antti ja Johan Aleksanterinpoika Ylöstalon muutettua sieltä Karhin Kuumolaan. Kuumola
Kuumola on muinainen Vanajan kylä nykyisen Janakkalan alueella. Kylästä on näkyvänä merkkinä junasta ohikulkijoille nimikyltti Kuumola entisen suojeluskuntatalon seinällä, Turengin aseman lähellä. Lähistöllä oleva harju on nimetty myös nimellä Kuumola. Kuumola on myös yksi Hämeen läänin kahdestatoista aatelissäteristä Suomen aatelia vuonna 1581 käsittelevässä luettelossa. Janakkalan Kuumola oli Klaus Michelsonin rälssisäteri. Sitä ennen Janakkalan Kuumolan omistaja oli hänen isänsä Mickel Kirjurin rälssisäterinä, jonka puolesta hän siis suoritti ratsupalvelusta v. 1562. Mickel Kirjuri toimi kirjurina maakuntakatselmuksessa, jossa Hämeen ja Savon raja käytiin vuonna 1553. Myöhemmin hän oli Hattulan kihlakunnan kirjuri ja vouti ja oli elossa vielä 2. maaliskuuta 1570. Kalle Könkkölä
Kalle Kustaa Topias Könkkölä (16. tammikuuta 1950 Helsinki – 11. syyskuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja kansanedustaja. Tullessaan valituksi eduskuntaan hän oli ensimmäinen vammainen kansanedustaja Suomessa. Kalervo Kulmala
Kalervo Olavi Kulmala (s. 1. joulukuuta 1947 Helsinki) on suomalainen käyrätorvitaiteilija ja kapellimestari. Hän oli Sibelius-Akatemiassa puhallinmusiikin lehtorina ja opetti puhallinorkesterinjohtoa. Reino Kuuskoski
Vuosina 1955–1958 Kuuskoski toimi yhtenä Kansaneläkelaitoksen (Kela) johtajista, minkä jälkeen hän siirtyi KHO:n presidentiksi. Hän oli myöhemmin vähällä menettää virkansa niin sanotun Kansaneläkelaitoksen jutun yhteydessä, jossa koko Kelan entistä johtokuntaa syytettiin laitoksen varojen perusteettomasta käytöstä henkilökunnan asuntoihin. Vuonna 1961 Helsingin hovioikeus tuomitsi Kuuskosken yhdessä Aku Sumun (Sdp), Onni Hiltusen (SDP) ja V. J. Sukselaisen (Ml) kanssa viralta pantaviksi virkarikosten ja virheiden vuoksi. Korkein oikeus kumosi myöhemmin viraltapanon katsoen asianomaisten menetelleen vain varomattomasti. Kuuskoski jatkoi KHO:n presidenttinä, kunnes kuoli vuonna 1965 vaikeaan sairauteen. Alfred Oswald Kairamo
Kairamo valittiin suomalaisen puolueen kansanedustajaksi 1907–1913 ja 1917–1918 Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän oli vielä kokoomuksen kansanedustajana 1918–1919. Kauko Andersson
Kauko Kalervo Andersson (1. tammikuuta 1913 Valkeala – 21. huhtikuuta 1979 Kuusankoski) oli suomalainen poliitikko. Andersson toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1939–1948 sekä 1951 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä, Kymen läänin läntistä vaalipiiriä ja Kymen läänin vaalipiiriä. Andersson nousi eduskuntaan vuonna 1951 Veli Järvisen tilalle, joka siirtyi Karhulan kauppalanjohtajaksi. Kalervo Saura
Kansanedustajana Saura toimi vuosina 1955–1966 Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä ja kuului Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään, jossa toimi myös varapuheenjohtajana. Pöytyän kunnanvaltuustossa hän toimi puheenjohtajana. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosina 1956 ja 1962. Kunnallisneuvoksen arvo Kalervo Sauralle myönnettiin vuonna 1957. Kalle Kulmala
Kulmala siirtyi Neuvostoliittoon 1931 ja oli siellä Repolan neuvostotilan ja Repolan kombinaatin palveluksessa 1932–1934. Hän toimi Neuvostoliiton kommunistisen puolueen Karjalan aluekomitean sihteerinä 1935, palasi Suomeen 1935 ja siirtyi 1936 Ruotsiin jossa hän myös kuoli. 
Kulmala oli Työväen ja pienviljelijäin vaaliliiton kansanedustajana 1924–1927 ja Työväen ja pienviljelijäin puolueen kansanedustajana 1927–1930 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli Kuusjoen kunnanvaltuuston jäsenenä ja kuului Suomen kommunistisen puolueen keskuskomiteaan. Jorma Vokkolainen
Vokkolainen valittiin eduskuntaan eduskuntavaaleissa 1995 Kuopion läänin vaalipiiristä. Hän sai vaaleissa 5 397 ääntä, kuudenneksi eniten vaalipiirin sisällä. Vokkolaisen lisäksi Vasemmistoliitto sai vaalipiiristä läpi toisenkin edustajan, yhden enemmän kuin edellisvaaleissa, kun Vokkolaisen lisäksi eduskuntaan valittiin myös istuva edustaja Iivo Polvi. Vokkolainen valittiin jatkokaudelle eduskuntavaaleissa 1999, joissa Vasemmistoliitto menetti Kuopion vaalipiirissä toisen edustajanpaikkansa. Eduskunnassa ollessaan hän oli varsinaisena jäsenenä neljässä valiokunnassa, huhtikuusta 1995 marraskuuhun 1996 lakivaliokunnassa, huhtikuusta 1995 kesäkuuhun 1998 työasiainvaliokunnassa, marraskuusta 1996 kesäkuuhun 1998 puolustusvaliokunnassa ja kesäkuusta 1998 kuolemaansa saakka valtiovarainvaliokunnassa. Vokkolainen oli myös puolueensa ensimmäinen varapuheenjohtaja vuodesta 1998 kuolemaansa saakka. Juho Eerola
Eerola on kuulunut perussuomalaisten puheenjohtajistoon vuodesta 2011 alkaen, ensin toisena varapuheenjohtajana ja vuosina 2013–2015 kolmantena varapuheenjohtajana, kunnes hävisi Sebastian Tynkkyselle. Vuosina 2008–2009 Eerola toimi Kymen Perussuomalaisten puheenjohtajana ja 2009–2011 Kotkan Perussuomalaisten puheenjohtajana. Eerola valittiin Kotkan kaupunginvaltuustoon vuoden 2008 kuntavaaleissa kolmanneksi suurimmalla äänimäärällä (822 ääntä). Hänet valittiin uudelleen vuonna 2012, jolloin hän sai Pentti Tiusasen jälkeen toiseksi eniten ääniä Kotkassa, 1054 ääntä. Vuodesta 2013 hän on toiminut valtuuston kolmantena varapuheenjohtajana. Ville Komsi
Komsi valittiin kansanedustajaksi vuonna 1983 Uudeltamaalta yhtä aikaa Helsingin vaalipiiristä valitun Kalle Könkkölän kanssa. Yhdessä he olivat vihreän eduskuntaryhmän ensimmäiset kansanedustajat. Komsi edusti vihreitä ympäristövaliokuntaa edeltäneessä laki- ja talousvaliokunnassa. Seppo Kanerva
Seppo Ahti Ilmari Kanerva (s. 5. tammikuuta 1941 Tornio) on suomalainen poliitikko. Hän nousi eduskuntaan varasijalta kokoomuksen edustajana vuonna 1996 Kirsi Pihan tultua valituksi Euroopan parlamenttiin. Joulukuussa 2002 hän loikkasi keskustan eduskuntaryhmään, mutta ehti olla ryhmässä vain kuukauden, kunnes loikkasi Liberaaleihin. Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa hän putosi eduskunnasta. Kustaa Kylänpää
Kylänpää toimi kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1922–1924, 1925–1929 ja 1936–1945. Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä valittu Kylänpää ehti toimia eduskunnassa laki- ja talousvaliokunnan, lakivaliokunnan, talousvaliokunnan sekä suuren valiokunnan jäsenenä. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä vuosina 1925 ja 1943. Kylänpää osallistui myös kirkolliskokoukseen, ja hän kuului Hinnerjoen ja Noormarkun kunnanvaltuustoihin, joista jälkimmäisessä hän toimi myös puheenjohtajana. Kauko Tamminen
Tamminen toimi Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä valittuna SKDL:n kansanedustajana 1958–1966 ja 1967–1983. Hän kuului eduskunnassa kansliatoimikuntaan, toiseen lakivaliokuntaan sekä pankki-, työväenasiain- ja valtiovarainvaliokuntaan. Hän toimi presidentin valitsijamiehenä 1956, 1962, 1968 ja 1978. Kaaperi Kivialho
Kivialho oli kansallisen edistyspuolueen kansanedustajana 1923–1924 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan Rudolf Holstin tilalle. Kivialho toimi Helsingin kaupunginvaltuutettuna ja hän oli Viennin suhdannerahaston johtokunnan puheenjohtaja sekä Siviilivirkakunnan leski- ja orpokassan johtokunnan ja Yksityiskoulujen eläkekassan johtokunnan puheenjohtaja. Kivialo kuului lisäksi muun muassa Tervakoski Oy:n ja Strömberg Oy:n johtokuntiin ja Suomen Sokeri Oy:n ja Imatran Voima Oy:n hallintoneuvostoihin. Seppo Kanerva
Kanerva oli Liberaalien ehdokas vuoden 2003 eduskuntavaaleissa ja 2004 europarlamenttivaaleissa. Keskustan ehdokkaana hän on ollut kunnallisvaaleissa 2004 ja eduskuntavaaleissa 2007. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa hänet valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon Perussuomalaisten ehdokkaana. Hän on ollut kaupunginvaltuutettuna myös vuosina 1993–2000. Eduskuntavaaleissa 2011 hän oli jälleen Perussuomalaisten ehdokkaana, samoin 2012 kunnallisvaaleissa. Vuoden 2017 vaaleissa häntä ei valittu kaupunginvaltuustoon. Keskustan Uudenmaan piiri
Paavo Väyrynen asettui ehdokkaaksi myös vuoden 1995 eduskuntavaaleihin ja tuli valituksi vielä 1995 sekä 1999. Koska Väyrynen valittiin myös Euroopan parlamenttiin, hänen edustajantoimi keskeytettiin, jolloin eduskuntaan nousi eduskunnasta pudonnut orimattilalainen Tero Mölsä Mallusjoelta. Eduskuntavaalit 2003
Eduskuntapaikastaan luopuivat muun muassa Keskustan Esko Aho, Sulo Aittoniemi ja Paavo Väyrynen, Kokoomuksen Hanna Markkula-Kivisilta, Sauli Niinistö ja Riitta Uosukainen, sekä RKP:n Klaus Bremer. Eduskunnasta putosivat mm. Kokoomuksen Kalervo Kummola, Markku Markkula ja Martti Tiuri, sekä liberaalien Seppo Kanerva. Eduskuntaan palasivat muun muassa Keskustan Kauko Juhantalo, Kokoomuksen Kalevi Lamminen sekä SDP:n Matti Ahde. Velipekka Nummikoski
Nummikoski on työskennellyt urallaan myös muun muassa Elisa Oyj:n ja Oy Radiolinja Ab:n viestintäjohtajana vuosina 2000–2007, kokoomuksen eduskuntaryhmän tiedotussihteerinä ja pääsihteerinä sekä monen ministerin erityisavustajana. Vuosina 1990–1994 hän avusti Ilkka Kanervaa tämän toimiessa ministerinä valtioneuvoston kansliassa, liikenneministerinä ja työministerinä, vuosina 1994–1995 Olli-Pekka Heinosta tämän toimiessa opetusministerinä ja vuosina 1997 sekä 1999–2000 Sauli Niinistöä tämän toimiessa valtiovarainministerinä.  Yrjö Hirvensalo
Hirvensalo oli myös poliitikko. Hän nousi eduskuntaan varaedustajan paikalta, Eetu Vaaraman kuoltua, ja toimi kansanedustajana puolentoista vuoden ajan, helmikuusta 1938 elokuuhun 1939. Hän edusti Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli ensimmäinen ja on edelleen ainut kansanedustajana toiminut apteekkari. Hirvensalo toimi poliittisella urallaan myös Iisalmen kaupunginvaltuuston jäsenenä ja puheenjohtajana, kokoomuksen puoluevaltuuskunnan jäsenenä, kokoomuksen Kuopion piiriliiton puheenjohtajana ja kolmissa vaaleissa, 1937, 1940 ja 1943, presidentin valitsijamiehenä. Asikkala
Pekka Ala-Pietilä (s. 1957), toimitusjohtaja Markus Ahonen (s. 1972), kirjailija J. R. Danielson-Kalmari (1853–1933), historiantutkija, valtioneuvos James Hirvisaari (s. 1960), kansanedustaja (Perussuomalaiset, Muutos2011) Niilo Jönsinpoika, valtiopäivämies Minna Kauppi (s. 1982), suunnistaja Mikko Köyhälä, valtiopäivämies Axel Laurell (1715–1790), kappalainen ja perunanviljelyn puolestapuhuja Toni Nieminen (s. 1975), mäkihyppääjä Krister Niilonpoika, valtiopäivämies Aaro Pajari (1897–1949), kenraalimajuri Olli Pajari (1860–1923), kansanedustaja (Suomalainen puolue) Jaana Raski (s. 1956) näyttelijä Joel Rinne (1897–1981), näyttelijä Karri Rämö (s. 1986), jääkiekkoilija Eetu Salin (1866–1919), toimittaja, yksi SDP:n perustajajäsenistä ja sen kansanedustaja Gustav Strömm, valtiopäivämies Martti Suntela (1903–1999), maanviljelysneuvos ja kansanedustaja (Maalaisliitto) Nanna Susi (s. 1967), kuvataiteilija Petri Tamminen (s. 1966), kirjailija Jussi Tuominen (1879–1963), raittiusmies ja työväenliikkeen vaikuttaja Kyllikki Virolainen (1924–2009), kansanedustaja (keskusta) ja toimittaja Keijo Virtanen (s. 1951) kirjailija. Eduskuntavaalit 1933
Eduskunnan jättivät muun muassa kokoomuksen Edvard Kilpeläinen, Väinö Malmivaara, Niilo Solja ja Antti Tulenheimo, sekä edistyksen Kaarlo Juho Ståhlberg. Eduskuntaan palasivat niin ikään SDP:n Hilda Herrala ja Heikki Kääriäinen, maalaisliiton Tilda Löthman-Koponen ja Toivo Ikonen, RKP:n Rafael Colliander sekä IKL:n Kaarlo Kares. Eduskunnasta putosivat muun muassa SDP:n Kalle Hakala ja Miina Sillanpää, maalaisliiton Antti Junes, Erkki Pullinen ja August Raatikainen, sekä kokoomuksen Emanuel Kolkki. Kansallinen Kokoomus
Kansallinen Kokoomus r.p. (), lyhyemmin kokoomus (lyhenne Kok.[1]) on suomalainen puolue. Kokoomus on nykyisin Suomen toiseksi suurin puolue kansanedustajien määrällä mitattuna ja on keskusta-oikeistolaisen porvarihallituksen jäsen. Puolueen istuva puheenjohtaja on Petteri Orpo, joka on myös nykyinen Suomen valtiovarainministeri. Veikko Kokkola
Kokkola oli kansanedustajana vuosina 1951–1970 edustaen Kymen läänin vaalipiiriä. Hän toimi eduskunnan 1. varapuhemiehenä 1966–1969 sekä verovaliokunnan puheenjohtajana 1961 ja ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajana 1966. Kokkola toimi myös sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän puheenjohtajana sekä eduskunnan pankkivaltuusmiesten puheenjohtajana. Hän kuului valtiontilintarkastajiin, Suomen Pankin tilintarkastajiin ja oli Yleisradion hallintoneuvoston jäsen. Kansallisen Kokoomuksen historia
Keskustan kansanedustajan Markku Uusipaavalniemen loikkaaminen Perussuomalaisiin marraskuussa 2010 teki kokoomuksesta ensimmäistä kertaa Suomen eduskunnan suurimman puolueen, jolloin kokoomuksella oli 51 ja toiseksi suurimmalla puolueella keskustalla 50 edustajaa.[5] Osmo Polvinen
Kansanedustajaksi Polvinen nousi vuoden 1991 vaaleissa puolueen pitkäaikaisen Kainuun ääniharavan Arvo Kemppaisen kuoltua yllättäen hieman ennen vaaleja. Polvisen äänimäärä ei aivan riittänyt jatkopaikkaan seuraavissa vaaleissa, vaan hän jäi niukasti puolueensa ensimmäiseksi varamieheksi Oulun vaalipiirissä. Eduskuntavaalit 2007
Valituista 72 ei ollut kuulunut edelliseen eduskuntaan. 64 oli ollut kansanedustajana jo ennen vuoden 1999 vaaleja ja noin puolet eli 99 vuoden 2003 vaaleja. 11 nyt valittua kansanedustajaa oli tullut eduskuntaan jo Urho Kekkosen presidenttikaudella: Mauri Pekkarinen ja Paavo Väyrynen (Kesk.), Ilkka Kanerva, Pertti Salolainen ja Ben Zyskowicz (Kok.), Matti Ahde, Liisa Jaakonsaari, Jouko Skinnari ja Erkki Tuomioja (SDP) sekä Mikko Kuoppa ja Esko-Juhani Tennilä (Vas.). Mauno Koiviston kaudella eduskunnassa työskennelleitä oli edellisten lisäksi 28. Toivo Kujala
Kujala oli kansanedustajana 1945–1959 edustaen 1945–1948 Kymen läänin läntistä vaalipiiriä ja 1948–1959 Kymen läänin vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan 1. varapuhemies tammikuussa 1946 ja uudelleen 1958–1959 sekä 2. varapuhemies 1946–1958. Kujala kuoli huhtikuun alussa 1959 kesken edustajakautensa ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli SKDL:n Veikko Kansikas. Ilkka Kanerva
Kanerva ohitti 16. syyskuuta 2017 Johannes Virolaisen pisimpään eduskunnassa istuneena poliitikkona. Hänellä tuli täyteen 15 331 päivää kansanedustajana. Keskustan Peräpohjolan piiri
Peräpohjolan piiristä valittiin 2015 vaaleissa kaksi kansanedustajaa, Katri Kulmuni (2015–) ja Paavo Väyrynen, joista jälkimmäinen ilmoitti jäävänsä Euroopan Parlamentin jäseneksi. Väyrysen tilalle eduskuntaan nousi Mikko Kärnä (2015–). Kaksi muuta Keskustan lappilaista kansanedustajaa valittiin Lapin piristä. Piirit asettavat yhteisen ehdokaslistan eduskuntavaaleihin Lapin vaalipiirissä. Kyösti Karjula
Vuoden 2007 vaaleissa (6 016 ääntä) valitussa eduskunnassa hän on toiminut valtiovarainvaliokunnassa, tulevaisuusvaliokunnassa, suuressa valiokunnassa sekä työ- ja elinkeinojaostossa, kunta- ja terveysjaostossa että valtion vakuusrahaston valtuustossa. Valtiovarainvaliokunnan puheenjohtajana hän oli 3. huhtikuuta – 2. toukokuuta 2007, josta siirtyi työ- ja elinkeinojaoston puheenjohtajaksi 4. toukokuuta 2007 alkaen. Eduskuntavaalit 1962
Näissä vaaleissa eduskuntaan valittiin vielä yhdeksän ns. pitkän parlamentin (1939−1945) jäsentä: SDP:n Karl-August Fagerholm, Olavi Kajala, Edvard Pesonen ja Eino Raunio, TPSL:n Martta Salmela-Järvinen, Maalaisliiton Kauno Kleemola ja Eemil Luukka sekä RKP:n Johan Otto Söderhjelm ja Albin Wickman. Rauniota lukuun ottamatta kaikki jättivät eduskunnan tai tippuivat vuoden 1966 vaaleissa. Puhemieheksi valittu Kauno Kleemola kuoli kesken vaalikauden vuonna 1965 ja hänen tilalleen valittiin K.-A. Fagerholm. Kalevi Lamminen
Nils Paavo Kalevi Lamminen (s. 22. maaliskuuta 1935 Ahlainen) on suomalainen poliitikko, joka toimi kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1987–1999 ja 2003–2007. Viimeisellä kaudellaan hän oli eduskunnan ikäpuhemies. Lamminen oli 16 vuotta puolustusvaliokunnan jäsenenä ja toimi myös kahdeksan vuotta sen puheenjohtajana. Hänen sotilasarvonsa on majuri. Sauli Niinistö
Niinistö nousi eduskuntaan kolmannella yrittämällään vuoden 1987 eduskuntavaaleissa. Kokoomuksen kansanedustaja Ilkka Kanerva on kertonut epäilleensä tulokasta vahvasti ja pitäneensä häntä ”tyypillisenä yhden kauden kansanedustajana”. Niinistö kuitenkin vahvisti asemaansa kokoomuksen ryhmässä Holkerin hallituksen verouudistuksen yhteydessä ja teki yhteistyötä Kari Häkämiehen kanssa.[3] Tuoreina kansanedustajina Niinistö ja Häkämies sekä Heikki A. Ollila muodostivat Tupuksi, Hupuksi ja Lupuksi kutsutun kolmikon; toisinaan kolmikkoon luettiin Ollilan sijasta Anssi Rauramo. Miesten työhuoneet olivat eduskunnassa samalla käytävällä ja he istuivat samoissa valiokunnissa.[4] Vuoden 1991 vaaleissa Niinistö valittiin toiselle kaudelle. Hän toimi vuosina 1993–1995 perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana.[2] Vuonna 1993 Niinistö valittiin Varsinais-Suomen Kokoomus ry:n puheenjohtajaksi. Seuraavana vuonna hänestä tuli kokoomuksen puheenjohtaja, jona hän jatkoi vuoteen 2001.[2] Juho Tulikoura
Tulikoura oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1913 ja Maalaisliiton kansanedustajana 1914 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Tulikoura oli myös Vehkalahden kunnallislautakunnan esimies. Luettelo tunnetuista turkulaisista
Paavo Aarniokoski, kansanedustaja (sdp) Otto Elfving, kansanedustaja (sdp) Eeva-Johanna Eloranta, kansanedustaja (sdp) Mikko Erich, kansanedustaja (sdp) Jukka Gustafsson, kansanedustaja (sdp) Seth Heikkilä, kansanedustaja (sdp) Vappu Heinonen, kansanedustaja (sdp) Voitto Hellsten, kansanedustaja (sdp) Petter Huttunen, kansanedustaja (sdp) Erkki Härmä, kansanedustaja, ay-johtaja ja maaherra (sdp) Oscar Johansson, kansanedustaja (sdp) Ilkka Kantola, kansanedustaja (sdp) Tellervo Koivisto, kansanedustaja (sdp) Marjaana Koskinen, kansanedustaja (sdp) Jermu Laine, kansanedustaja ja kolminkertainen ministeri (sdp) Konrad Lehtimäki, kansanedustaja ja kirjailija (sdp) Mooses Lehtinen, kansanedustaja (sdp) Emil Leino, kansanedustaja (sdp) Väinö Lehtonen, kansanedustaja (sdp) Ludvig Lindström, kansanedustaja (sdp) Aino Malkamäki, kansanedustaja, sosiaaliministeri (sdp) Heli Paasio, kansanedustaja (sdp) Pertti Paasio, kansanedustaja ja ministeri (sdp) Rafael Paasio, kansanedustaja ja pääministeri (sdp) Tyyne Paasivuori, kansanedustaja (sdp) Virpa Puisto, kansanedustaja (sdp) Maija Rask, kansanedustaja ja ministeri (sdp) Kustaa Adolf Saarinen, kansanedustaja (sdp) Juho Saaristo, kansanedustaja (sdp) Sylvi Siltanen, kansanedustaja ja maaherra (sdp) Nestori Valavaara, kansanedustaja (sdp) Unto Varjonen, kansanedustaja ja ministeri (sdp) Edvin Wahlstén, kansanedustaja (sdp) Osmo Kurola
Osmo Aarne Kurola (s. 20. huhtikuuta 1948 Raahe) on suomalainen juristi, poliitikko ja virkamies. Kurola toimi kansanedustajana vuosina 1995–1999 edustaen Lapin läänin vaalipiiriä ja kuului Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään. Ennen kansanedustajuuttaan hän työskenteli Rovaniemen tuomiokunnan, Rovaniemen hovioikeuden, Rovaniemen kihlakunnan rekisteritoimiston ja Lapin lääninhallituksen palveluksessa. Mikko Jaskari (kansanedustaja)
Jaskari oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1914–1917 ja kokoomuksen kansanedustajana 1920–1927 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Jaskari oli myös Nurmon kunnanvaltuuston jäsen ja toimi Nurmon kunnallislautakunnan esimiehenä. Kullervo Manner
Keväällä 1917 eduskunnan – jossa SDP:llä oli nyt yksinään enemmistö – kokoonnuttua usean vuoden tauon jälkeen Manner valittiin sen puhemieheksi. Hänestä oli aiemmin samana vuonna tullut myös puolueensa puheenjohtaja Matti Paasivuoren jälkeen noin kymmeneksi kuukaudeksi. Hänen puhemiesaikansa keskeinen tapahtuma oli valtalain hyväksyminen eduskunnassa heinäkuussa 1917. Manner kohosi myös oikeistolaisten itsenäisyysaktivistien sankariksi kohottaessaan täysistunnon päätteeksi eläköönhuudon ”vapaalle Suomelle”, tosin Lucina Hagmanin ehdotuksesta. Kun Venäjän väliaikainen hallitus Suomen konservatiivien pyynnöstä kuitenkin hajotti eduskunnan, tuli Mannerista hetkeksi ”perustuslaillisen vastarinnan” johtaja. Hän kieltäytyi tunnustamasta hajotuskäskyä ja kutsui eduskunnan siitä huolimatta koolle, mutta venäläiset santarmit estivät pääsyn Heimolan taloon. Myöhemmin syksyllä ”Mannerin eduskunta”, tai lähinnä sen valtalakirintamaan kuuluneet kansanedustajat, kokoontui vielä mielenosoituksellisesti, mutta käytännössä uudet vaalit lopulta hyväksyttiin vaihtoehtojen puuttuessa. Kun SDP menetti vaaleissa enemmistönsä, väittivät sosiaalidemokraatit Mannerin eduskuntaa edelleen ainoaksi lailliseksi eduskunnaksi, minkä perusteella vallankaappauksen suunnittelu alkoi tuntua oikeutetulta. Mannerkin siirtyi nyt laillisuuden puolustamisesta kumouslinjalle. Sitä ennen hän ehti vielä vaikuttamaan Suomen itsenäistymiseen suositellessaan Leninille maan itsenäisyyden tunnustamista. Kullervo Manner
Manner siirtyi 1910 Helsinkiin "Työmiehen" toimituskuntaan ja kirjoitti lehteen vielä tultuaan valituksi kansanedustajaksi. Manner lukeutui SDP:n siltasaarelaisiin. ja hänet valittiin puolueen Helsingin kunnallisjärjestön ja Uudenmaan piirijärjestön puheenjohtajaksi. Manner oli SDP:n kansanedustaja Uudenmaan läänin vaalipiiristä vuosina 1910–1914 ja 1917 sekä kuului puoluetoimikuntaan 1911–1913. Hän tuli tunnetuksi eduskunnassa lahjakkaana puhujana, joka keskittyi alkuaikoina erityisesti Suomen oikeustaisteluun. Eduskuntavaalit 1991
Eduskunnasta putosivat muun muassa ikäpuhemies, Kokoomuksen Tuure Junnila ja Erkki Pystynen, SDP:n työministeri Matti Puhakka, Markus Aaltonen, Mikko Elo ja valtiopäiväneuvoksen arvonimen edellisvuonna saanut Sakari Knuuttila, Keskustan Tellervo Renko, SMP:sta eronnut ja sittemmin liberaaleihin siirtynyt Urpo Leppänen, Vihreiden Osmo Soininvaara, RKP:n Ingvar S. Melin ja Ole Wasz-Höckert, sekä SKL:n Esko Almgren. Eduskuntaan palasivat muun muassa SDP:n Paavo Lipponen ja Erkki Tuomioja (yli kymmenen vuoden tauon jälkeen) sekä RKP:n Ole Norrback. Paluussa epäonnistuivat muun muassa Keskustan Heimo Linna, SDP:n Jukka Mikkola ja Kaisa Raatikainen, Vasemmistoliiton Anna-Liisa Hyvönen ja Mikko Kuoppa, sekä Vihreiden Kalle Könkkölä. Ehdokkaana oli myös kauppa- ja teollisuusministeriön kansliapäällikkö Bror Wahlroos RKP:n listalla Helsingissä, mutta hän ei tullut valituksi. Vaalit nostivat Suomen eduskunnan maailman naisvaltaisimmaksi, kahdestasadasta kansanedustajasta naisia oli peräti 77 eli 38,5 %. Vihtori Mäkelä
Viktor (Vihtori) Mäkelä (23. lokakuuta 1869 Iitti – 3. toukokuuta 1953 Kouvola) oli suomalainen ratamestari ja yksi Suomen ensimmäisistä kansanedustajista. Mäkelä toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1907–1908, 1911–1914, 1917 ja 1918. Hänet valittiin kansanedustajaksi Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä. Kalervo Kummola
Kansainvälisen jääkiekkoliiton varapuheenjohtaja 2003– Tampere Unitedin hallituksen jäsen 2007–2011 Tampere-talon Toimitusjohtaja 2004-2011 Suomen Olympiakomitean valtuuskunnan puheenjohtaja 27.10.2004– Suomen Jääkiekkoliiton puheenjohtaja 1997–2016 Suomen Jääkiekkoliiton hallituksen jäsen 1975– Jääkiekon Euroopan liigan varapuheenjohtaja Suomen Olympiakomitean hallituksen jäsen 14.6.1993–17.11.2004 Kokoomuksen kansanedustaja 1999–2003 Suomen Jääkiekkoliiton varapuheenjohtaja 1990–1997 Vuoden 1997 MM-kisojen järjestelytoimikunnan puheenjohtaja Jääkiekon SM-liigan toimitusjohtaja 1975–1987 Suomen Jääkiekkoliiton määräaikainen toimitusjohtaja 1983–1984 TPS:n markkinointipäällikkö 1974–1975 Kiekko-67:n perustaja, puheenjohtaja 1967–1977 Juha Karpio
Juha Ilmari Karpio (30. elokuuta 1938 Jyväskylä – 11. elokuuta 2018 Jyväskylä) oli varatuomari ja Jyväskylän kihlakunnan henkikirjoittaja. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1995–2003 kokoomuksen eduskuntaryhmässä ja kuului puolustus-, laki- ja valtiovarainvaliokuntiin. Hän oli kansanedustajana ensin Keski-Suomen läänin vaalipiiristä, sitten Keski-Suomen vaalipiiristä. Karpio toimi Jyväskylän kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä. Hän oli valtuuston puheenjohtaja vuosina 1992–1997. Hän toimi myös Suomen pankin tilintarkastajana. Antero Lamminen
Lamminen oli myös poliitikko. Hänet valittiin kaksissa vaaleissa, 1929 ja 1930, eduskuntaan, jossa hän toimi neljän vuoden ajan, elokuusta 1929 elokuuhun 1933. Hän edusti Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Eduskunnan valiokunnista hän vaikutti suuressa valiokunnassa, talousvaliokunnassa, työväenasiainvaliokunnassa, jossa oli myös puheenjohtajana, ja ulkoasiainvaliokunnassa. Lamminen toimi poliittisella urallaan myös Porin kaupunginvaltuuston jäsenenä ja puheenjohtajana, Satakunnan Kokoomuksen puheenjohtajana, vuosina 1938–1952, sekä kolmesti, vaaleissa 1925, 1931 ja 1950, presidentin valitsijamiehenä. Kullervo Manner (kirja)
Kullervo Manner – Kumouksellisen muotokuva on dosentti Matti Lackmanin kirjoittama elämäkerta 1900-luvun alkupuolen sosialidemokraattisen työväenliikkeen vaikuttajasta Kullervo Mannerista, joka sittemmin siirtyi Neuvostoliittoon ja mukana perustamassa Suomen Kommunistista Puoluetta. Kirjan on julkaissut Amanita vuonna 2017. Teos on ensimmäinen Mannerista kirjoitettu varsinainen elämäkerta. Lackman on perehtynyt sekä suomalaisiin että venäläisiin arkistoihin ja löytänyt niistä uutta tietoa. Kimmo Kivelä
Kivelä valmistui teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1988. Hän työskenteli Rautavaaran seurakunnassa vuodet 1988–1991, Vehmersalmen kirkkoherrana 1992–2010 ja Järvi-Kuopion seurakunnan kappalaisena vuonna 2011. Hän toimi myös Kuopion hiippakunnan tuomiokapitulin asessorina vuosina 2003–2009. Hänelle myönnettiin rovastin arvonimi vuonna 2009. Vuodesta 2015 lähtien Kivelä on toiminut Yleisradion hallintoneuvoston puheenjohtajana. Kike Elomaa
Elomaa yritti eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa sitoutumattomana perussuomalaisten listalta, muttei tullut valituksi. Varsinais-Suomen vaalipiirissä ehdokkaana ollut Elomaa sai 1847 ääntä.[7] Vuoden 2011 vaaleissa hänet valittiin eduskuntaan perussuomalaisten listalta puolueensa Varsinais-Suomen ääniharavana 13121 äänellä.[8] Hän on sivistysvaliokunnan jäsen.[1] Elomaa valittiin jatkokaudelle vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Myös näissä vaaleissa hän oli puolueensa ääniharava Varsinais-Suomen vaalipiirissä 9571 äänellään.[9] Hän on perussuomalaisten eduskuntaryhmän ensimmäinen varapuheenjohtaja kesäkuusta 2015.[1] Kesäkuussa 2017 Elomaa loikkasi useiden muiden perussuomalaisten kansanedustajien kanssa uuteen eduskuntaryhmään nimeltä Uusi vaihtoehto. Hänet valittiin ryhmän toiseksi varapuheenjohtajaksi.[10] Viikkoa myöhemmin Elomaa loikkasi takaisin perussuomalaisiin. Urho Kulovaara
Kulovaara oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1930–1962 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan laki- ja talousvaliokunnan puheenjohtajana 1941–1942. Kulovaara kuului 21. heinäkuuta 1958 saakka sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään ja siirtyi sitten sosialidemokraattisen opposition eduskuntaryhmään ja toukokuusta 1959 alkaen Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liiton TPSL:n eduskuntaryhmään. Miapetra Kumpula-Natri
Kumpula-Natri valittiin ensimmäisen kerran kansanedustajaksi Vaasan vaalipiiristä vuoden 2003 eduskuntavaaleissa, joissa hän sai 6 245 ääntä ja pääsi eduskuntaan ensimmäisellä yrittämällä. Hänet valittiin uudelleen eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa 7 285 äänellä. Kolmannelle kaudelle hänet valittiin vuoden 2011 vaaleissa 7 324 äänellä. Vuosina 2010–2011 hän oli sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän ensimmäinen varapuheenjohtaja. Kummeli (televisiosarja)
Eero Kakko (Olli Keskinen) on Kummelia pisimpään juontanut henkilö ja sarjan perustajajäsen. Hän oli mukana jo vuoden 1991 pilottijaksoissa, joissa hän oli haastattelijana Sporttivartissa ja Ympäristöruudussa. 1992–1993 hän ryhtyi juontamaan ohjelmaa juontostudiossa, mutta jatkoi myös Ympäristöruudun ja Sporttivartin haastattelijan sekä Musavisan juontajan työtä. Hän on hieman kuivakka tyyppi, jonka seurana Martti Mielikäinen kertoo joskus viikon vitsin. Syksyllä 1993 juontostudio sai uuden muodon ja Kakko sai studioviihdyttäjän, Kalevi Härvän. Härvä soitteli vain urkua eikä paljon puhunut, paitsi huusi silloin tällöin ”KYLLÄ!”. 1994 juontostudio sai jälleen uuden muodon, mutta Kakko itse pysyi samanlaisena. Tämän jälkeen Olli Keskinen erosi Kummeli-ryhmästä. Vuosina 1999–2000 tehdyissä jaksoissa Keskinen palasi taas tulkitsemaan Eero Kakkoa, mutta muita rooleja hänellä ei tällä kaudella ollut. Kauko Juhantalo
Juhantalo erosi kauppa- ja teollisuusministerin tehtävästä heinäkuussa 1992, ja hänen seuraajakseen tuli Pekka Tuomisto. Juhantalon yrityksiä meni konkurssiin marraskuussa 1992.
Juhantalo ilmoitti oikeudenkäynnin päätyttyä, ettei hän aio itse erota eduskunnasta. Pääministeri Esko Aho ei vaatinut Juhantalon eroa, vaan jätti asian tämän omaan harkintaan. Marraskuun alussa Suomen Kristillisen Liiton kansanedustaja Eeva-Liisa Moilanen teki aloitteen Juhantalon erottamiseksi, ja aloitetta asettuivat ensimmäisinä tukemaan kansanedustajat Arja Alho (SDP), Tuulikki Ukkola (LKP) ja Päivi Varpasuo (Kok.). Joulukuun alussa Juhantalo erotettiin eduskunnasta äänin 134–41. Kyseessä oli ensimmäinen tällainen tapaus vuodelta 1969 olleen valtiopäiväjärjestyksen voimassaoloaikana. Juhantalon tilalle eduskuntaan nousi varasijalta aiemminkin kansanedustajana toiminut emäntä Saimi Ääri. Lisäksi kuusi kansanedustajaa pyysi eduskunnan perustuslakivaliokuntaa selvittämään oikeuskansleri Jorma S. Aallon toiminnan Juhantaloa koskeneessa prosessissa. Aalto oli katsonut esitutkinnan valmistuttua antamassaan lausunnossa, ettei hän aikonut nostaa syytettä Juhantaloa vastaan, koska tämä ei ollut hänen mielestään toiminut ”selvästi lainvastaisesti”, vaan ainoastaan ”varomattomasti, sopimattomasti ja moitittavasti”. Perustuslakivaliokunta antoi Aallolle huomautuksen, mutta ei pitänyt aiheellisena asettaa Aaltoa syytteeseen valtakunnanoikeudessa.  Kansallisen Kokoomuksen historia
Seuraavan vuoden eduskuntavaaleissa kokoomus sai kymmenen lisäpaikkaa. Keskustan Matti Vanhanen sai kuitenkin jatkaa pääministerinä ja keskusta hallituksessa, mutta kokoomus nousi hallitukseen puheenjohtajansa Kataisen johdolla. Muiksi keskeisiksi ministereiksi nousivat muun muassa Häkämies puolustusministeriksi, Anne Holmlund sisäministeriksi ja ulkoministeriksi tuli veteraanipoliitikko Ilkka Kanerva, jota seurasi vuotta myöhemmin europarlamentaarikko Alexander Stubb. Sauli Niinistö palasi yhden kauden mittaisen vapaaehtoisen tauon jälkeen eduskuntaan ja nousi eduskunnan puhemieheksi. Eduskuntaan palasi myös veteraanikansanedustaja Pertti Salolainen, joka nousi heti keskeisimpien kokoomuspoliitikkojen joukkoon ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajaksi, kuten myös Kimmo Sasi perustuslakivaliokuntaan. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Kokoomus nousi suurimmaksi puolueeksi ensimmäisen kerran.[4] Vuoden 2009 eurovaaleissa tuli sen sijaan hieman takapakkia, kuten jo viisi vuotta aiemminkin. Luettelo tunnetuista turkulaisista
Verner Halén, kansanedustaja (stvp) Väinö Hannula, kansanedustaja (sstp) Nestor Huoponen, kansanedustaja (nsp) Mikko Juva, kansanedustaja (lkp) Antti Kaarne, kansanedustaja (sstp) Kalle Kankari, kansanedustaja (sstp) Irma Karvikko, toimittaja ja kansanedustaja (lkp) Juho Kaskinen, kansanedustaja (ed.) Salme Katajavuori, kansanedustaja (pop.) Arvo Ketonen, kansanedustaja (ed.), päätoimittaja (ed.) Arvi Kontu, kansanedustaja (ed.) Urho Kulovaara, kansanedustaja ja kaupunkineuvos (tpsl) Harras Kyttä, kansanedustaja, kaupunginjohtaja (spk) Pietari Kärnä, kansanedustaja ja saarnaaja (spk) Yrjö Lehtinen, kansanedustaja (stpv) Albert Luoma, kansanedustaja (nsp) Heikki Mäkinen, kansanedustaja (sstp) Kaarle Raade, kansanedustaja (sp) Eelis Rantanen, kansanedustaja (krtl) Heikki Ritavuori, kansanedustaja ja ministeri (ed.) Mauritz Rosenberg, kansanedustaja (stvp) Eero Rydman, kansanedustaja, KELAn ensimmäinen pääjohtaja ja Helsingin pormestari (ed.) Eino Saari, kansanedustaja, sosiaaliministeri (spk) Max Sergelius, kansanedustaja (rvp) Yrjö Suontausta, kansanedustaja (ed.) Irma Toivanen, kansanedustaja (lkp) Urho Toivola, kansanedustaja, Turun Sanomien päätoimittaja (ed.) Hilja Vilkemaa, kansanedustaja (ed.) Pekka Kuosmanen
Pekka Kalevi Kuosmanen (s. 19. lokakuuta 1940 Kuusjärvi) on kouvolalainen yrittäjä ja entinen Kokoomuksen kansanedustaja. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1995–2007. Kuosmanen on istunut Kouvolan kaupunginvaltuutettuna 1981–2000 ja myös hallituksessa lukuun ottamatta vuosia 1985–1988. Hän oli kaupunginhallituksen varapuheenjohtaja 1997–1998 ja puheenjohtaja 1998–2000. Asmo Maanselkä
Asmo Maanselkä (s. 1981 Karstula) on Suomen Kristillisdemokraattien puoluesihteeri. Koulutukseltaan hän on kauppatieteiden maisteri ja yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän on ollut Toimi Kankaanniemen eduskunta-avustajana vuosina 2003–2009 ja Jyväskylän kaupunginvaltuutettu 2008–2011. Lisäksi hän on ollut VR:n hallintoneuvoston jäsen.