Alfred Hitchcock
Hitchcock on yksi maailman tunnetuimmista ja arvostetuimmista elokuvaohjaajista. Hän julkaisi kaikkiaan yli 50elokuvaa, joista huomattava osa on saanut klassikkomaineen. Hän tuli tutuksi myös menestyneiden televisiosarjojen Alfred Hitchcock esittää (1955–1962) ja The Alfred Hitchcock Hour (1962–1965) isäntänä. Edellistä on jopa pidetty yhtenä kaikkien aikojen parhaista televisiosarjoista.[5][6] Vuonna 2002 MovieMaker-lehti nimesi Hitchcockin kaikkien aikojen vaikutusvaltaisimmaksi elokuvaohjaajaksi. Hitchcockia on sanottu ”kaikkien aikojen kuuluisimmaksi elokuvaohjaajaksi”.[7]
Rebekka (elokuva)
Selznick ei ollut lainkaan tyytyväinen Hitchcockin kuvaustapaan. Tapansa mukaan Hitchcock kuvasi vain sen, mitä käsikirjoituksessa sanottiin. Hollywoodin tapaan olisi kuulunut kuvata kohtaukset myös kokonaisina, eri kuvakulmista sekä käyttää lähi- ja puolilähikuvia. Tällainen tuotantotapa antoi tuottajalle mahdollisuuden leikata elokuva haluamallaan tavalla. Hitchcockin kuvaustavalla elokuva voitiin leikata vain Hitchcockin etukäteen suunnittelemalla tavalla. Selznick yritti muuttaa Hitchcockin työskentelytapaa mutta turhaan. Alfred Hitchcock
Romanttinen jännityselokuva Kohtalon avain (1946) on Hitchcockin arvostetuimpia elokuvia. Se oli valtava yleisö- ja arvostelumenestys, ja varsinkin elokuvan pääosassa esiintynyt Ingrid Bergman sai ylistäviä arvosteluja. Hitchcockin ohjaus on kuin oppitunti elokuvan teosta: tapahtumien kulku ja jännityksen rakentaminen on moitteetonta. Elokuvan vaikuttavimpia kohtauksia ovat pitkä kamera-ajo juhlavieraiden yleiskuvasta erikoislähikuvaan Bergmanin kädessä olevaan avaimeen ja Cary Grantin ja Bergmanin pitkä suutelukohtaus.[62][63] Psyko (vuoden 1960 elokuva)
Psyko () on vuonna 1960 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhu- ja psykologinen jännityselokuva, jonka on ohjannut Alfred Hitchcock. Sen pääosissa esiintyvät Anthony Perkins, Janet Leigh, John Gavin, Vera Miles ja Martin Balsam. Sen on käsikirjoittanut Joseph Stefano Robert Blochin samannimisen romaanin pohjalta.  Frenzy
"Frenzy" oli Hitchcockin paluu juurilleen. Se oli Hitchcockin ensimmäinen elokuva Britanniassa lähes 20 vuoteen (edellinen oli "Kauriin merkeissä" 1949). Elokuvassa on myös useita vaikutteita Hitchcockin Englannin-kauden elokuvista: alkukohtaus on kopioitu lähes sellaisenaan "Nuoresta ja viattomasta" ja psykopaattista murhaajaa pelkäävä kaupunki on kuin suoraan "Vuokralaisesta". Lisänä olivat vielä "Psykon" psykopaatti ja yksi Hitchcockin lempiteemoista: viatonta miestä syytetään rikoksesta, jota hän ei ole tehnyt. Alfred Hitchcock
Vuokralaisen kuvausten jälkeen Alfred Hitchcock ja Alma Reville vihittiin 2.joulukuuta 1926.[25] Heidän ainoa lapsensa Patricia Hitchcock syntyi 7.heinäkuuta 1928.[26] Alfred Hitchcock
Transatlanticin konkurssin jälkeen Hitchcock solmi Warnerin kanssa sopimuksen useasta elokuvasta. Niistä ensimmäinen, Esirippu laskee (1950), sai kuitenkin edellisten elokuvien tapaan laimean vastaanoton.[70] Sitä seurannut Muukalaisia junassa (1951) oli kuitenkin valtava menestys ja aloitti Hitchcockin paluun elokuvamaailman huipulle. Teemallisesti elokuvan murhia ”vaihtavat” miehet jatkavat jo Epäilyksen varjossa esiintynyttä teemaa kahdesta samankaltaisesta ihmisestä, jotka edustavat tavallaan yhden persoonan hyvää ja pahaa puolta.[71][72] Alfred Hitchcock
Hitchcockin ura ennen vuotta 1934 oli ollut hyvin epätasainen. Vuokralainen ja Puhtauden lunnaat olivat olleet suuria yleisö- ja arvostelumenestyksiä, mutta niiden vastapainona oli ollut runsaasti epäonnistuneita elokuvia. Waltzes of Vienna -elokuvan kuvausten aikana Gaumont Britishin johtaja Michael Balcon – jonka Gainsborough Pictures oli nyt osa Gaumontia – tarjosi Hitchcockille mahdollisuuden ohjata haluamansa elokuva heti, kun Hitchcock vain löytäisi sopivaa materiaalia. Hitchcockilla oli jo sellainen tiedossa, ja hän osti BIP:ltä Sapperin Bulldog Drummondin elokuvaoikeudet ja ohjasi siitä vuonna 1934 elokuvan Mies joka tiesi liikaa. Siitä alkanutta ja vuoteen 1939 kestänyttä ajanjaksoa Hitchcockin elämäkertoja John Russell Taylor nimittää Hitchcockin Englannin-kauden suuruuden ajaksi.[31] Robert A. Harris ja Michael S. Lasky puolestaan puhuvat ”jännityksen mestarin synnystä”.[32] Alfred Hitchcock
Vuonna 1927 ensi-iltansa saanut Vuokralainen oli Hitchcockin ensimmäinen jännityselokuva. Se oli myös Hitchcockin ensimmäinen yleisö- ja arvostelumenestys. Sitä pidettiin jopa kaikkien aikojen parhaana brittielokuvana, ja teknisten innovaatioidensa ansiosta Hitchcock sai ”ihmepojan” maineen. Hitchcockin omasta mielestä Vuokralainen oli ensimmäinen ”Hitchcock-elokuva”.[23] Siinä Hitchcock käytti myös ensimmäisen kerran syyttömänä syytteeseen joutuvan miehen teemaa, jota hän muunteli lukuisissa myöhemmissä elokuvissaan.[2] Vuokralaisessa on myös Hitchcockin ensimmäinen cameorooli.[24] Kohtalon avain
"Notorious" lukeutuu Hitchcockin parhaimpiin elokuviin, ja sen kuvaus ja visuaalinen tyyli ovat monien mielestä parasta, mitä Hitchcock on tehnyt – Roger Ebertin mielestä jopa parasta, mitä kukaan ohjaaja on tehnyt. Siinä Hitchcock pureutuu pintaa syvemmälle ihmissuhteiden kuvaamisessa. Alfred Hitchcock
Mutta kuka murhasin Harryn? jälkeen Hitchcockin seuraava elokuva oli uudelleenfilmatisointi Mies joka tiesi liikaa, joka perustui Hitchcockin omaan elokuvaan vuodelta 1934. François Truffaut’n haastattelussa Hitchcock sanoi ensimmäisen version olleen lahjakkaan amatöörin tekemä, kun taas toinen oli ammattilaisen.[80] Elokuva oli kassamenestys: parissa viikossa siitä tuli vuoden tuottoisin elokuva Yhdysvalloissa.[81] Vuonna 1957 ensi-iltansa saanut Väärä mies käsittelee Hitchcockin suosikkiteemaa väärin perustein syytetystä miehestä. Erikoista on kuitenkin, että elokuva perustui tositapahtumiin ja että Hitchcock jopa säilytti tosielämän repliikit, vaikka ne heikensivät elokuvan draamallista rakennetta. John Russell Taylor pitääkin elokuvaa nopeasti tehtynä mustavalkoisena välityönä, Hitchcockin ystävänpalveluksena Warner Brothersille.[82] Michael Balcon
Balcon aloitti uransa elokuva-alalla levittäjänä 1919. Hän perusti yhdessä Victor Savillen kanssa 1921 Victory Motion Pictures -tuotantoyhtiön. 1924 hän perusti Graham Cuttsin kanssa Gainsborough Pictures -yhtiön, jota hän johti 12 vuotta. Gaumont British osti Gainsborough’n 1931 ja Balcon jatkoi siellä tuotannonjohtajana vuoteen 1936 asti. Gainsborough’n aikana Balcon antoi Alfred Hitchcockille tämän ensimmäisen ohjaustyön ja Gaumont Britishin aikana hän tuotti useita Hitchcockin elokuvia. 39 askelta
39 askelta () on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1935. Sitä pidetään yhtenä Hitchcockin parhaimmista elokuvista, jonka ansiosta hänet huomattiin toden teolla myös Britannian ulkopuolella – ja varsinkin Yhdysvalloissa. "39 askelta" oli yksi Hitchcockin omia suosikkielokuvia, sillä hänen mielestään sen tempo oli täydellinen eikä siinä ollut kuolleita hetkiä. Täydellinen rikos
Täydellinen rikos () on Alfred Hitchcockin ohjaama jännityselokuva vuodelta 1954. Elokuva perustuu Frederick Knottin menestysnäytelmään, ja Knott kirjoitti myös elokuvakäsikirjoituksen. Elokuvan pääosissa ovat Grace Kelly, Ray Milland ja Robert Cummings. Elokuva oli ensimmäinen Hitchcockin ja Kellyn kolmesta yhteisestä elokuvasta. Psyko (elokuvasarja)
Psyko on yhdysvaltalainen kauhuelokuvasarja, joka pohjautuu Robert Blochin romaaniin "Psyko". Sarjan ensimmäisen elokuvan ohjasi Alfred Hitchcock vuonna 1960. Elokuva sai kolme jatko-osaa, "Psyko II" (1982), "Psyko III" (1986) ja "Psyko IV" (1990). Lisäksi sarjan ensimmäinen elokuva uudelleenfilmatisoitiin vuonna 1998. Alfred Hitchcock
Hitchcockin vakionäyttelijöitä olivat Kellyn lisäksi Ingrid Bergman, James Stewart ja Cary Grant. Muita kuuluisia pääroolien esittäjiä olivat Henry Fonda, Montgomery Clift, Sean Connery, Janet Leigh ja Anthony Perkins. Mies joka tiesi liikaa (vuoden 1934 elokuva)
Mies joka tiesi liikaa ("The Man Who Knew Too Much") on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1934. Se oli Hitchcockin ensimmäinen menestyselokuva myös ulkomailla ja yhdessä sitä seuranneen "39 askelta" -elokuvan kanssa se loi vankan pohjan Hitchcockin tulevalle uralle.  Jamaica Innin rannikkorosvot
Hitchcock oli aloittanut "Nainen katoaa" -elokuvan kuvausten aikana sopimusneuvottelut David O. Selznickin kanssa. Selznick oli suunnitellut Hitchcockin ensimmäiseksi elokuvaksi "Titanicia". Elokuva kuitenkin hyllytettiin elokuussa 1938 eikä Hitchcockia tarvittu Hollywoodissa ennen kuin vuoden 1939 loppupuolella. Hitchcockilla oli siis yhtäkkiä runsaasti aikaa käytettävissään Britanniassa ja hän ryhtyi etsimään sopivaa materiaalia, josta hän voisi tehdä elokuvan. The Pleasure Garden
Gainsborough oli tässä vaiheessa laajentumassa ja tuottaja Michael Balcon ehdotti Hitchcockille oman elokuvan ohjaamista. Balcon oli tarkkaillut Hitchcockin työskentelyä vuosien ajan ja oli vakuuttunut, että Hitchcock pystyisi ohjaamaan elokuvan. Cutts, joka oli myös yhtiön osakas, vastusti sitä. Balconin perusteluina oli, että tuotannon laajentuessa Cutts ei mitenkään voinut ohjata kaikkia Gainsborough'n elokuvia ja lisäksi oli halvempaa käyttää jo palkkalistoilla olevaa työntekijää kuin palkata joku ulkopuolinen. Balcon sai tahtonsa läpi ja Hitchcock sai ensimmäisen elokuvan ohjattavakseen. Alfred Hitchcock
Mutta kuka murhasi Harryn? (1955) oli Hitchcockin omien sanojen mukaan hänen yhdysvaltalaisista elokuvistaan englantilaisin. Elokuvan brittiläinen musta huumori ei kuitenkaan purrut yhdysvaltalaiseen yleisöön ja arvostelijakaartiin, mutta sitä paremmin elokuva menestyi Britanniassa ja Ranskassa.[78] Hitchcockin kuuluisuuden kannalta paljon merkittävämpi oli vuoden 1955 toinen projekti: televisiosarja Alfred Hitchcock esittää (1955–1965). Hitchcockia edustanut agentuuri oli ajautunut viihdekonserni MCA:n omistukseen, ja sitä kautta Hitchcockilta kysyttiin kiinnostusta televisiosarjan tekemiseen. Hitchcock suostui ja perusti sitä varten Shamley Productions -yhtiön. Sarjan tuottajaksi hän kutsui entisen luottotyöntekijänsä Joan Harrisonin. Hitchcock itse esitteli jokaisen jakson omalla sarkastisella, mustan huumorin höystämällä tyylillään. Televisioesiintymiset tekivät Hitchcockista etenkin Yhdysvalloissa ennennäkemättömän kuuluisan. Televisiosarjan suosio poiki myös lukuisia oheistuotteita, kuten taskukirjoja, joiden nimet olivat tyyliin ”Tarinoita, joita en saanut tehdä televisiossa”, sekä jännityslukemisto Alfred Hitchcock Magazinen (1956–). Televisiotuotannon ansiosta Hitchcockin varallisuus kasvoi huomattavasti, ja vuonna 1964 hän oli jo MCA:n (ja sitä kautta myös Universalin) viidenneksi suurin omistaja.[79] Alamäkeen
Alfred Hitchcockilla ei ole elokuvassa cameoroolia. Marnie – vaarallisella tiellä
Marnie – vaarallisella tiellä on Alfred Hitchcockin ohjaama elokuva vuodelta 1964. Se kertoo mieleltään epävakaasta Marniesta (Tippi Hedren), joka varastelee ja pelkää miehiä ja punaista väriä, ja hänen esimiehestään ja myöhemmin aviomiehestään Mark Rutlandista (Sean Connery). Alfred Hitchcock
Alkuvuonna 1978 Hitchcock aloitti The Short Night -elokuvan valmistelut. Käsikirjoittajana oli aluksi Ernest Lehman mutta hänen tilalleen palkattiin loppuvuodesta David Freeman, joka sai käsikirjoituksen valmiiksi toukokuussa 1979. Käsikirjoituksen ohella myös esituotanto oli käynnissä: storyboardin tekeminen alkoi kuten myös sopivien näyttelijöiden etsintä.[99] Koko projekti peruttiin kuitenkin, kun Hitchcock erosi 9. toukokuuta 1979. Universal ei haikaillut, sillä Hitchcockin toimisto tyhjennettiin parissa päivässä.[100] Hitchcockille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1979. Sabotaasi (elokuva)
Sabotaasi () on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1936. Se perustuu Joseph Conradin romaaniin Anarkistit ja kertoo sabotööristä, joka aikoo räjäyttää pommin Lontoossa.[1] Elokuvan pommikohtaus on yksi Hitchcockin uran kuuluisimmista ja kiistellyimmistä kohtauksista.[2] Alfred Hitchcockin filmografia
Tämä on luettelo Alfred Hitchcockin filmografiasta. Alfred Hitchcock
William Hitchcockin kuolemalla 12.joulukuuta 1914 oli suuri vaikutus Hitchcockin ja hänen äitinsä toimeentuloon. Alkuvuodesta 1915 Hitchcock sai toimistotyötä sähkökaapeleita valmistavassa W. T. Henley Telegraph Companyssa. Hänen toimenkuvaansa kuului muun muassa kapasitanssin mittaaminen. Samanaikaisesti hän opiskeli iltaisin taiteita ja harrasti vapaa-ajallaan piirtämistä ja maalausta.[13] Henleyn yrityslehdessä Hitchcock julkaisi karikatyyripiirroksia ja kertomuksia. Niiden ansiosta hän sai pian ylennyksen mainospiirtäjäksi, ja hän vastasi Henleyn ilmoitusten ja mainosten suunnittelusta ja muotoilusta.[14] Nainen katoaa
Launder ja Gilliat saivat todeta, että heidän käsikirjoituksestaan oli tullut Hitchcock-elokuva eikä heidän osuuttaan noteerattu. He aloittivat sittemmin yhdessä menestyksekkään uran tuottajina, ohjaajina ja käsikirjoittajina. Heidän elokuvansa "Vihreä vaara" ("Green for Danger", 1947) sanotaan olevan parhaita niistä "Hitchcock-elokuvista", joita Hitchcock itse ei itse tehnyt. Alfred Hitchcock
Väärän miehen jälkeen Hitchcock aloitti elokuvan Vertigo – punainen kyynel valmistelut, jotka kestivät odotettua kauemmin. Elokuvan pääosassa piti olla Vera Miles, mutta hänen tultuaan raskaaksi tilalle palkattiin Kim Novak.[83] Vertigon ensi-iltavastaanotto oli vaisu: kriitikot kehuivat vain Kim Novakin roolisuoritusta.[84] 1960-luvulla Hitchcock veti Vertigon pois levityksestä, ja se sai uusintaensi-iltansa pari vuosikymmentä myöhemmin 1983. Sen jälkeen Vertigon maine Hitchcockin parhaana ja syvällisimpänä elokuvana on vain kasvanut. Sight & Sound -lehden äänestyksessä 2012 se valittiin maailman parhaaksi elokuvaksi[85]. Roland af Hällström
af Hällström oli Fenno-Filmin ja Fennada-Filmin pääohjaaja vuosina 1946–1956. Hän ohjasi uransa aikana 20 kokoillan elokuvaa, joista tunnetuimpia ovat "Pikajuna pohjoiseen" (1947), "Läpi usvan" (1948), "Tukkijoella" (1951), "Noita palaa elämään" (1952), "Putkinotko" (1954) ja "Ryysyrannan Jooseppi" (1955). The Mountain Eagle
"The Mountain Eagle" on Hitchcockin ohjaamista elokuvista ainoa, joka on kadonnut (jollei oteta huomioon keskeneräiseksi jäänyttä "Number 13" -elokuvaa). Elokuvasta onkin tullut eräänlainen ”Graalin malja” elokuvahistorioitsijoille. Kriitikot eivät ole vakuuttuneita Hitchcockin omasta arviosta (”erittäin huono elokuva”), sillä Hitchcockilla oli tapana antaa hyvinkin murskaavia lausuntoja varhaisista ohjaustöistään. Sen ei oleteta olevan mestariteos, mutta uskotaan, että se antaisi lisävalaistusta Hitchcockin alkuaikojen tyylistä ja saksalaisen elokuvan vaikutuksesta. Richard Franklin
Alfred Hitchcockin tyyliä jäljitelleen Franklinin uran seuraava ohjaus oli Hitchcockin vuonna 1960 ohjaaman "Psyko"-kauhuelokuvan jatko-osa, "Psyko II" (1983). Elokuva oli kassamenestys, mutta jäi kauas Hitchcockin alkuperäisestä taiteellisesta saavutuksesta.  The Pleasure Garden
Britannian filmi-instituutti aloitti 2010 rahankeruun Hitchcockin yhdeksän ensimmäisen elokuvan – mukaan lukien "The Pleasure Garden" – restauroimiseksi. Kaikkien yhdeksän elokuvan restauroinnin arvioidaan maksavan 1,8 miljoonaa euroa. BFI uskoo myös, että kampanjan ansiosta Hitchcockin ainut kadonnut ohjaustyö "The Mountain Eagle" (1926) saattaisi löytyä. BFI:n mukaan nämä Hitchcockin yhdeksän ensimmäistä elokuvaa ovat Britannian elokuvahistorian kannalta erittäin merkittäviä. Alfred Hitchcock
Minä tunnustan -elokuvan (1953) tekemistä Hitchcock oli suunnitellut jo 1930-luvulta lähtien. Rippisalaisuuteen perustuva elokuva ei kuitenkaan menestynyt. Perinteisempi – tai ”hitchcockmaisempi” – Täydellinen rikos (1954) menestyi jo paremmin. Sen pääosaan Hitchcock valitsi Grace Kellyn, jonka hän varasi heti myös kahteen seuraavaan elokuvaansa. Täydellinen rikos oli Hitchcockin viimeinen Warnerille tekemä elokuva, jonka jälkeen hän siirtyi Paramount Picturesille.[73][74] Topaz
Topaz on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen vakoiluelokuva vuodelta 1969. Elokuva perustuu Leon Urisin menestysromaaniin, jonka Hitchcock valitsi paremman puutteessa, jotta voisi aloittaa jälleen elokuvan tekemisen. Käsikirjoituksen elokuvaan teki Samuel A. Taylor, joka oli aiemmin käsikirjoittanut Hitchcockin "Vertigon".  Frenzy
Frenzy (myös Frenzy – solmiokuristaja) on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1972. Se oli Hitchcockin paluu parrasvaloihin: "Lintujen" (1963) jälkeen hän oli ohjannut kolme epäonnistunutta elokuvaa ja hänen uransa oli pohjalukemissa. "Frenzystä" muodostui kuitenkin sekä yleisö- että arvostelumenestys. Stewart vastaan Abend
Vuonna 1953 näyttelijä James Stewartin ja ohjaaja Alfred Hitchcockin muodostama tuotantoyhtiö Patron osti tarinan elokuvaoikeudet 10 000 dollarilla. Novellin pohjalta Hitchcock ohjasi Stewartin tähdittämän "Takaikkuna"-elokuvan, joka ilmestyi 1954. Alfred Hitchcock
Hitchcockia pidetään jännityselokuvan mestarina (The Master of Suspense)[2], jonka juonenkuljetus oli taidokasta. Hänen katsottiin olleen aikansa muodikkaimpia ja kokeilunhaluisimpia elokuvantekijöitä. Hitchcock ohjasi useita klassikkomaineen saaneita elokuvia, joiden tunnuspiirre on musta huumori. Alfred Hitchcock
Kriitikot repivät Hitchcockin seuraavan elokuvan Revitty esirippu (1966) täysin riekaleiksi, ja yleisö oli samaa mieltä.[91] Vuonna 1969 ensi-iltansa saanut Topaz sai murhaavan vastaanoton niin kriitikoilta kuin katsojiltakin.[92][93] Hitchcockin ura ja maine olivat vaakalaudalla. Kolmen toinen toistaan huonomman elokuvan jälkeen Hitchcockin ura oli vuonna 1969 pohjalukemissa.[92] Katsojat ja kriitikot alkoivat jo arvella Hitchcockin olevan vanhuudenhöperö.[94] Dario Argento
Itse ”jännityksen mestari” Alfred Hitchcock antoi nuorelle ohjaajakyvylle tunnustusta kommentoimalla Argenton "Verenpunainen kauhu" -elokuvaa sanoin: ”Tämä nuori italialaiskaveri alkaa huolestuttaa minua.” Vuonna 2005 Argento ohjasi Hitchcockin teoksista kertovan televisioelokuvan. Psyko II (romaani)
Psyko II on vuonna 1982 ilmestynyt Robert Blochin kirjoittama rikos-, toiminta-, kauhu- ja jännitysromaani, joka on jatkoa hänen vuonna 1959 ilmestyneelle 
psykologiselle trillerilleen "Psyko", johon pohjautuvan samannimisen elokuvan Alfred Hitchcock ohjasi vuonna 1960. Samannimisyydestään huolimatta vuonna 1983 julkaistu Richard Franklinin ohjaama elokuva elokuva Psyko II, joka on jatko-osa Hitchcockin elokuvalle, ei pohjaudu tähän romaaniin. Brian De Palma
Melko pian De Palma alettiin tuntea Alfred Hitchcockin ohjaustyylin seuraajana. Hän onkin tunnustautunut Hitchcockin ihailijaksi ja pitää tätä esikuvanaan. De Palma on ennen muuta jännityselokuvan ohjaaja, ja nimenomaan niissä Alfred Hitchcockin vaikutukset näkyvätkin. Tappava tunnustus (1980) lainaa paljon Psykoa, ja Kuolema tulee kahdesti (1984) on yhdistelmä Takaikkunaa ja Vertigoa. Alfred Hitchcockin filmografia
Alfred Hitchcock ohjasi myös jaksoa. Hitchcock (elokuva)
Vaikeudet eivät kuitenkaan pysähdy siihen, kun sensuurit ovat erittäin vaativia elokuvan väkivallan leikkaamisen suhteen. Samaan aikaan Alfredin vaimo Alma, alkaa viettämään aikaa kirjailija Whitfield Cookin kanssa, ja Alfred alkaa pian epäilemään että heillä on salasuhde. Paineet Hitchcockin sisällä alkavat kasvamaan ja hänen hermonsa käyvät kireäksi, kun sekä elokuvan että yksityiselämän ongelmien hoitaminen alkavat molemmat käydä raskaaksi, joka johtaa lopulta hänen lyyhistymiseensä ylirasituksesta. The Pleasure Garden
1924 Hitchcock lähti Saksaan elokuvan "Die Prinzessin und der Geiger" kuvauksia varten. Sen kuvaukset eivät kuitenkaan sujuneet hyvin. Naimisissa olevalla ohjaaja Graham Cuttsilla oli suhde virolaiseen tanssijattareen ja kuvausten loppupuolella he karkasivat. Hitchcock ja Alma Reville joutuivat ohjaamaan elokuvan loppuun. Elokuvan jälkituotanto tehtiin Englannissa (paluumatkalla Hitchcock oli kosinut Alma Revilleä ja saanut myöntävän vastauksen). Seuraavan elokuvan "The Prude's Fall" kuvausten aikana Hitchcock oli huomannut, että ohjaaja Cuttsin suhtautuminen häneen oli muuttunut pahansuopaiseksi. Cutts ilmoittikin, ettei hän halunnut Hitchcockia seuraavaan elokuvaansa. Alfred Hitchcock
Hitchcockin kolmas sota-aikaan sijoittuva elokuva on Pelastusvene (1944), jonka kaikki tapahtumat sijoittuvat pelastusveneeseen. Perinteisen cameoroolinsa Hitchcock ratkaisi esiintymällä laihdutustuotteen mainoksessa lehdessä, jota eräs pelastusveneessä oleva luki.[56] Pelastusvene sai jokseenkin murskaavat arvostelut, sillä sen katsottiin ihannoivan natseja. Muutamaa yhdysvaltalaista suurkaupunkia lukuun ottamatta se ei innostanut myöskään katsojia.[57] Pelastusveneen kuvausten päätyttyä Hitchcock vietti 1944 kahdeksan kuukautta Englannissa. Siellä hän ohjasi Britannian tiedotusministeriölle ranskankieliset propagandalyhytelokuvat Aventure Malgachen ja Bon Voyagen.[58] Matkan tärkein anti oli kuitenkin yhteistyön tiivistyminen vanhan ystävän Sidney Bernsteinin kanssa, joka oli erittäin kiinnostunut yhteisestä, itsenäisestä tuotantoyhtiöstä Hitchcockin kanssa.[59] Herra ja rouva Smith
Herra ja rouva Smith on Alfred Hitchcockin ohjaama elokuva vuodelta 1941. Se on komedia, joka kertoo avioparista: lakimies David Smith (Robert Montgomery) ja hänen vaimonsa Ann Smith (Carole Lombard) ovat olleet naimisissa kolme vuotta, ja sopineet tarkoista säännöistä, joiden tarkka noudattaminen on viemäisillään koko avioliiton tolaltaan. Alfred Hitchcock
Linnuissa (1963) Hitchcock jatkoi kauhuelokuvalinjalla. Se oli Hitchcockin siihenastisen uran kallein elokuva ja elokuvan mainoskampanja oli myös poikkeuksellisen suuri. Elokuvassa ei ollut lainkaan musiikkia. Hitchcockin vakiosäveltäjä Bernard Herrmann vastasi kuitenkin koko elokuvan äänimaailmasta, joka suunniteltiin äärimmäisen tarkasti. Arvostelijoiden reaktio oli laimeahko, ja vaikka lintuja ja erikoistehosteita kehuttiin, henkilöitä pidettiin latteina ja elokuvan alkua hidastempoisena. Katsojia tämä ei kuitenkaan haitannut, vaan Linnuista muodostui suuri yleisömenestys.[89] Alfred Hitchcock
Topaz oli Hitchcockin uran kallein elokuva ja samalla myös tappiollisin. Frenzy (1972) oli monin tavoin paluu juurille. Se kuvattiin Englannissa, ja budjetti oli vaatimaton.[95] Monet kohtaukset tuovat mieleen Vuokralaisen (1926), ja elokuvan alkukohtaus on kuin suoraan Nuoresta ja viattomasta (1937).[96] Frenzystä tuli suuri arvostelu- ja yleisömenestys. Se tuotti yhtä paljon kuin Psyko kaksitoista vuotta aikaisemmin.[95] Nihkeimmät arvostelut tulivat Britanniasta, jossa ei pidetty elokuvan vanhanaikaisesta Lontoo-kuvasta.[97] The Pleasure Garden
Hitchcock oli aloittanut elokuvauransa 1921 välitekstien suunnittelijana. Seuraavana vuonna hän oli edennyt lavastajaksi ja vuodesta 1923 hän toimi apulaisohjaajana ja käsikirjoittajana Graham Cuttsin ohjaamissa elokuvissa. Hitchcockin ensimmäinen yritys ohjaajana oli "Number 13" (1922). Tuotantoyhtiön rahavaikeuksien takia se jäi kuitenkin keskeneräiseksi. Toinen ohjausmahdollisuus oli "Always Tell Your Wife" (1923), jonka Hitchcock ohjasi loppuun ohjaajan sairastuttua. Kolmas ohjaustyö oli "Die Prinzessin und der Geiger" -elokuvan ohjaaminen loppuun Alma Revillen kanssa sen jälkeen kun ohjaaja oli karannut virolaisen tanssijattaren kanssa. Puhtauden lunnaat
Puhtauden lunnaat, televisiossa myös nimellä Kiristys, ("Blackmail") on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1929. Elokuvasta on olemassa sekä mykkä- että äänielokuvaversio. Jamaica Innin rannikkorosvot
Jamaica Innin rannikkorosvot, myös nimellä "Jamaica Innin rantarosvot", ("Jamaica Inn") on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen merirosvoelokuva vuodelta 1939. Se oli Hitchcockin viimeinen elokuva Britanniassa ennen kuin hän siirtyi Yhdysvaltoihin. Elokuva muistetaan ennen kaikkea Maureen O'Haran ja Charles Laughtonin vaikuttavista roolisuorituksista. Monet kriitikot ovatkin todenneet, että "Jamaica Innin rannikkorosvot" on ensisijaisesti Laughton-elokuva – ei Hitchcock-elokuva. Sabotaasi (elokuva)
Sabotaasi on Hitchcockin yksityiskohtaisin elokuva Lontoon East Endistä, jossa Hitchcock vietti lapsuutensa ja nuoruutensa. Elokuvan vihanneskauppa muistuttaa Hitchcockin vanhempien taloa ja East Endin elokuvateatteri on kuin se, jossa Hitchcock näki ensimmäiset elokuvansa. Vilkkaat katumarkkinat, puodit sivukujilla ja vuokralaisista koskevat sivujuonet ovat kaikki sellaista, mitä Hitchcock oli nuorena nähnyt Lontoossa.[14] Kauhuelokuva
Tunnettu jännityselokuvien ohjaaja Alfred Hitchcock teki 1960-luvulla kaksi kauhuelokuvaa. Monet hänen aiemmistakin elokuvistaan olivat jännityksen ja kauhun välimaastossa. Kuitenkin vain "Psykoa" (1960) ja "Lintuja" (1963) voidaan pitää todellisina kauhuelokuvina. "Psykosta" tuli Hitchcockin tunnetuin elokuva, ja se pystyi harvinaisella tavalla muokkaamaan lajityyppinsä temaattisia ja tyylillisiä malleja. Perinteisesti kauhuelokuva oli yhdistetty vain goottilaisiin kartanoihin ja yliluonnollisiin tapahtumiin, mutta "Psykossa" ”hirviönä” oli seksuaalinen psykopaatti ja murhapaikkana motellin suihku. Samana vuonna, kun "Psyko" ilmestyi Yhdysvalloissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa valmistui Michael Powellin ohjaama "Kurkistelija". Elokuvan päähenkilö on Mark Lewis, joka kuvaa tekemänsä murhat kaitafilmille. "Kurkistelija" sai kriitikkojen moitteet valmistumisvuonnaan mutta saavutti laajan arvostuksen 1980-luvulla. Hitchcockin "Linnut" mullisti kauhuelokuvan kuvastoa "Psykon" tavoin, sillä se oli ensimmäinen elokuva, jossa eläimet hyökkäsivät tietoisesti ihmisten kimppuun.
Hollywoodissa ohjaaja Roger Corman teki American International Picturesille muutamia suosittuja kauhuelokuvia Hammerin tyylillä. Kun Edgar Allan Poen teokseen pohjautunut elokuva "Vieraana kauhujen talossa" (1960) menestyi, AIP kannusti Cormania tekemään samaan tyyliin lisää elokuvia, joten hän ohjasi lopulta seitsemän Poe-filmatisointia. Hammer-elokuvista otti vaikutteita myös italialainen Mario Bava, jonka vuoden 1960 elokuva "Paholaisen naamio" on kulttiklassikko. Bava oli ensimmäinen niistä italialaisista ohjaajista, joiden tekemät kauhuelokuvat olivat selvästi roisimpia kuin brittiläiset tai yhdysvaltalaiset. Häntä seurasivat Lucio Fulci ja Dario Argento. Howard Hawks
Ensimmäisessä maailmansodassa Hawks palveli ilmavoimien kouluttajana, ja sodan jälkeen hän työskenteli hetken kilpa-autojen ja lentokoneiden parissa. Tämän jälkeen hän ohjasi joitakin lyhyitä komedioita ja toimi riippumattomana tuottajana.[1] Hawks aloitti 1923 Paramount Picturesilla käsikirjoitusosastolla ja työskenteli siellä noin 40 elokuvan käsikirjoituksen parissa, yleensä ilman mainintaa tekijäluettelossa. Hän siirtyi 1924 MGM:lle toiveenaan päästä ohjaajaksi. Hawks jätti MGM:n käsikirjoitusosaston seuraavana vuonna ja sai ohjaajasopimuksen William Foxilta. Hän käsikirjoitti neljä elokuvaa ennen kuin sai mahdollisuuden ohjata ensimmäisen elokuvansa.[3] Alamäkeen
Alamäkeen ("Downhill", myös: "When Boys Leave Home") on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1927. Se perustuu Ivor Novellon ja Constance Collierin näytelmään, ja Novello myös näytteli sen pääosaa. Farmarin naimakauppa
Farmarin naimakauppa ("The Farmer's Wife") on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1928. Se kertoo leskeksi jääneen maanviljelijän halusta löytää uusi vaimo. Grace Kelly
Jännityksen mestarina tunnettu Alfred Hitchcock valitsi elokuviensa naispääosiin eturivin näyttelijättäriä kauneuden ja lahjakkuuden osalta. Kelly tuli valituksi "Täydellinen rikos" elokuvan naispääosaan. Synkkä jännityselokuva sai lisäväriä Hitchcockin päätettyä, että elokuvan alussa kaiken oltua vielä suhteellisen hyvin Kellyn roolihahmo pitää valkeita vaatteita, mutta asioiden muuttuessa synkemmiksi Kellyn puvustus saa myös tummia sävyjä. The Pleasure Garden
The Pleasure Garden (saksankielinen versio: "Irrgarten der Leidenschaft") on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläis-saksalainen rikosdraamaelokuva vuodelta 1925. "The Pleasure Garden" oli Alfred Hitchcockin esikoisohjaus. Hitchcockilla oli tosin jo ohjauskokemusta keskeneräiseksi jääneestä "Number 13" -elokuvasta 1922 ja kahdesta muusta elokuvasta, jotka hän oli ohjannut loppuun, koska ohjaaja ei ollut enää käytettävissä. Donald Spoto
Spoto kirjoitti Hitchcockista kolmeosaisen teossarjan. "The Art of Alfred Hitchcock" ilmestyi 1976, ja Spoto teki sitä varten monia pitkiä haastatteluja. Toinen osa, "The Dark Side of Genius", ilmestyi Hitchcockin kuoltua ja käsitteli sekä tähden yksityiselämää että uraa. Kolmas osa, "Spellbound by Beauty", (2008) käsittelee lähinnä Hitchcockin suhdetta naisnäyttelijöihin. Vuonna 2012 HBO tuotti elokuvan "The Girl", joka perustuu Spoton Hitchcock-teoksiin. Alma Reville
Reville meni naimisiin Alfred Hitchcockin kanssa 2. joulukuuta 1926 Brompton Oratoryssa Lontoossa. Avioliitto kesti Hitchcokin kuolemaan (1980) asti. Reville oli kääntynyt katolilaisuuteen ennen heidän avioliittoaan. Alma oli yhden päivän puolisoaan nuorempi. Heillä oli yksi lapsi, tytär Patricia Hitchcock. Vuokralainen (vuoden 1926 elokuva)
Hitchcockin omasta mielestä "Vuokralainen" oli ”Alfred Hitchcockin” alku – ensimmäinen todellinen Hitchcock-elokuva. Vuosikymmeniä myöhemmin Hitchcock alkoi suhtautua elokuvaan kriittisemmin ja piti monia ratkaisujaan – muun muassa kuuluisaa lasikattokohtausta – turhina ja ylimääräisinä. Kuitenkin juuri nämä tekniset innovaatiot vaikuttivat katselijoihin ja kriitikoihin kaikkein tehokkaimmin 1926 – ja vaikuttivat siihen, että Hitchcock sai ”ihmepojan” maineen. Kehä (elokuva)
Kehä, esitetty myös nimellä Ratkaisu nyrkkeilykehässä, ("The Ring") on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1927. Se sijoittuu nyrkkeilymaailmaan ja Hitchcock kirjoitti käsikirjoituksen yhdessä vaimonsa Alma Revillen kanssa. François Truffaut
Uskottomuudesta kertonutta Pehmeää ihoa (1964) pidettiin aikanaan epäonnistuneena, mutta sen arvostus on noussut 2000-luvulla tehdyn restauroinnin jälkeen.[1] Ray Bradburyn romaaniin perustunut englanninkielinen Fahrenheit 451 (1966) ajautui vaikeaan ja pitkittyneeseen tuotantoprosessiin. Samana vuonna 1966 ilmestyi Truffaut’n tekemä kirja Hitchcock, joka perustui hänen vuonna 1962 tekemäänsä pitkään Alfred Hitchcock -haastatteluun. Kirja ja Truffaut’n aiemmat artikkelit Hitchcockista olivat vaikuttamassa brittiohjaajan maailmanlaajuiseen maineeseen auteurina. Samoihin aikoihin Truffaut viimeisteli seuraavaa Antoine Doinel -elokuvaa Varastettuja suudelmia (1968).[1] Tässä elokuvassa elokuvaketju on Jean-Pierre Léaudin kumppanina naispuolinen näyttelijä: Claude Jade on nyt Léaudin kumppanina Christine Darbonin roolissa. Hänestä tuli myöhemmin Doinelin vaimo: Varastettuja suudelmia (1968), Nuori pari (1970), Rakkaus karkuteillä (1979). Alfred Hitchcock
Elokuvauksen tekniset haasteet olivat Hitchcockille henkilökohtaisesti kaikkein mielenkiintoisimpia. Ensimmäisessä menestyselokuvassaan Vuokralainen Hitchcock käytti eräässä kohtauksessa lasilevyä kattona kuvatakseen yläkerrassa asuvan salaperäisen vuokralaisen salamyhkäisyyttä.[105] Puhtauden lunnaissa (1929) Hitchcock käytti Schüfftanin menetelmää luomaan mielikuvaa, että elokuva olisi tosiasiassa kuvattu British Museumissa[106]. Hitchcockin uran kuuluisimmat kohtaukset ovat Psykoa lukuun ottamatta pitkiä kamera-ajoja. Nuoressa ja viattomassa elokuvan päähenkilöt etsivät rikollista, jolla on elohiiri. Elokuvan loppukohtauksessa kamera lähtee katonrajasta yleiskuvasta ja etenee 45metriä, kunnes kuvassa näkyy vain elohiiren nykimä silmä.[107] Amerikan-kaudelta vaikuttavin kamera-ajo on elokuvasta Kohtalon avain (1946), jossa kamera-ajo alkaa yleiskuvasta ja päätyy lähikuvaan Ingrid Bergmanin kädessä olevasta avaimesta.[108] Rebekka (elokuva)
Käsikirjoituksen takia Hitchcock sain ensimmäisen Selznickin kuuluisista muistioista. Vuonna 1969 Hitchcock kuvasi sitä sanoin: "Se oli niin pitkä, että sain vasta äsken luettua sen. Luulenpa että siitä olisi saanut hyvä elokuvan: "Kaikkien aikojen pisin tarina"." Muistiossaan Selznick teilasi Hitchcockin käsikirjoituksen täydellisesti, sillä se poikkesi liiaksi Du Maurierin romaanista. Selznick oli sitä mieltä, että koska hän oli ostanut "Rebekan", hän myös halusi tehdä sen mukaisen elokuvan. Romaani oli ollut suurmenestys eikä siitä siksi pitäisi Selznickin mielestä tehdä "vääristeltyä ja vulgääriä versiota". Tämä oli Hitchcockille aivan uusi kokemus, sillä Englannissa hän oli tottunut siihen, että hänellä oli ollut jokseenkin vapaat kädet ja vaikeuksia olivat aiheuttaneet vain tuottajat, jotka olivat liikemiehiä ja kiinnostuneita rahasta. Selznickin kaltaista kaikkeen sekaantuvaan tuottajaa – joka myös oli älykäs, sivistynyt ja ammattinsa osaava – Hitchcock ei ollut vielä koskaan tavannut. 2 pisaraa viiniä
2 pisaraa viiniä tai Kaksi pisaraa viiniä ("The Paradine Case") on Alfred Hitchcockin ohjaama elokuva vuodelta 1947. Elokuva on oikeussalidraama, jonka tapahtumat sijoittuvat Englantiin. Se kertoo englantilaisesta asianajajasta, joka rakastuu naiseen, jota syytetään murhasta, ja miten se vaikuttaa hänen ja hänen vaimonsa väleihin. Henry Jones
Jones esiintyi urallaan yli 180 elokuvassa ja sarjassa. Elokuvista tunnetuimpiin lukeutuvat "Minkäpä tyttö sille voi", "Armoton ase", "Houkuttelevat huulet", "Vertigo – punainen kyynel", "Morsian käteisellä", "Karhunmarjapensas", "Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat", "Dingus – lännen kauhu", "Varokaa revolverisankaria!" ja "Araknofobia". Televisiossa Jones esiintyi muun muassa ohjelmissa "Alfred Hitchcock esittää", "The Eleventh Hour", "Channing", "Phyllis", "Yöjuttu", "Emergency!", "Hämärän rajamailla" ja "Burns ja Allen". Rebekka (elokuva)
Rebekka ("Rebecca") on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuvaklassikko vuodelta 1940. Se perustuu englantilaisen Daphne du Maurierin samannimiseen romaaniin (1938). Elokuvan käsikirjoituksen ovat laatineet Joan Harrison ja Robert E. Sherwood ja sen on tuottanut David O. Selznick. Elokuvan pääosissa näyttelevät Laurence Olivier ja Joan Fontaine.  Alfred Hitchcock
Hitchcockin ensimmäinen elokuva ”David O. Selznickin ystävällisellä luvalla” oli Ulkomaankirjeenvaihtaja (1940) itsenäiselle tuottajalle Walter Wangerille. Se on sota-ajan Alankomaihin sijoittuva jännityselokuva, jossa on monia piirteitä Hitchcockin elokuvasta 39 askelta. Se oli arvostelumenestys ja menestyi hyvin myös taloudellisesti.[47] Alfred Hitchcock
Luokka:Alfred Hitchcock Luokka:Vuonna 1899 syntyneet Luokka:Vuonna 1980 kuolleet Luokka:77.4 Elokuvataide Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit Ivor Montagu
Montagun ohjauksistaan merkittävimmät ovat lyhytelokuvat "The Tonic", "Day-Dreams" ja "Blue Bottles" (kaikki 1928), jotka perustuivat H. G. Wellsin ideoihin ja joiden pääosassa oli Elsa Lanchester. Hän leikkasi ja kirjoitti välitekstit Hitchcockin "Vuokralaiseen" (1926). Gaumont Britishillä hän oli apulaistuottajana neljässä Hitchcockin elokuvassa (muun muassa "Mies joka tiesi liikaa" (1934) ja "39 askelta" (1935). Kaupallinen elokuva ei kuitenkaan kiinnostanut vasemmistolaista Montaguta ja hän olikin kiinnostuneempi pienen budjetin poliittisista independent-elokuvista. Pelastusvene (elokuva)
Pelastusvene on Alfred Hitchcockin ohjaama elokuva vuodelta 1944. Se sijoittuu Pohjois-Atlantilla ajelehtivaan pieneen pelastusveneeseen. Natsien torpedo on iskenyt laivaan, kahdeksan eloonjäänyttä on pelastusveneessä. Rebekka (elokuva)
"Tuulen viemää" ja "Rebekka" olivat niin valtavia menestyksiä, että Selznick International Pictures joutui häivyttämään voitot taseestaan eikä sen vuoksi voinut tuottaa elokuvia ennen kuin vuonna 1944 ("Kunnes palaat"). Hitchcock oli edelleen Selznickin palkkalistoilla, mutta Selznick joutui lainaamaan Hitchcockin muille studioille, jotta Hitchcock olisi työllistetty. Alfred Hitchcock
Lintujen yleisömenestyksen jälkeen Marnie – vaarallisella tiellä (1964) sai nuivan vastaanoton niin kriitikoilta kuin katsojiltakin. Hitchcockille Marnie oli myös jäähyväiset monelle pitkäaikaiselle työtoverille. Kuvaaja Robert Burks, joka oli kuvannut kaikki Hitchcockin elokuvat vuodesta 1951 alkaen Psykoa lukuun ottamatta, kuoli tulipalossa pian elokuvan valmistumisen jälkeen. Myös leikkaaja George Tomasini kuoli pian elokuvan valmistumisen jälkeen. Säveltäjä Bernard Herrmannillekin se jäi viimeiseksi Hitchcock-elokuvaksi.[90] Sabotaasi (elokuva)
Luokka:Alfred Hitchcockin ohjaamat elokuvat Luokka:Vuoden 1936 elokuvat Luokka:Brittiläiset elokuvat Luokka:Psykologiset jännityselokuvat Luokka:Mustavalkoelokuvat Luokka:77.4 Elokuvataide Hitchcock (elokuva)
Hitchcock on yhdysvaltalainen elämäkertaelokuva, jonka on ohjannut Sacha Gervasi ja se perustuu Stephen Rebellon kirjaan "Alfred Hitchcock and the Making of Psycho". Elokuva kertoo elokuvaohjaaja Alfred Hitchcockin ja hänen vaimonsa Alma Revillen suhteesta elokuvan Psyko aikaan. Elokuvan pääosissa ovat Anthony Hopkins, Helen Mirren, Scarlett Johansson, Toni Collette, Danny Huston, Jessica Biel ja James D’Arcy. Frederick Knott
Knottin menestynein näytelmä "Dial M for Murder" sai kantaesityksensä Lontoossa kesäkuussa 1952. Näytelmä esitettiin pian New Yorkissakin, ja kun Alfred Hitchcock päätti ohjata siitä elokuvasovituksen, Knott sai tehtäväkseen laatia myös elokuvakäsikirjoituksen. Kolmiulotteista tekniikkaa kokeillut "Täydellinen rikos" sai ensi-iltansa 1954. Linnut (elokuva)
Linnut ("The Birds") on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen kauhutrillerielokuva vuodelta 1963. Se perustuu Daphne du Maurierin samannimiseen novelliin.  Haysin ohjeisto
Elokuvantekijät oppivat myös kiertämään ohjeistusta. Alfred Hitchcock kertoi ottaneensa Haysin ohjeistuksen haasteena ja halusi rakentaa suutelukohtauksen, joka olisi teknisesti sääntöjen mukainen mutta niiden hengen vastainen. Elokuvasuudelman sallittu enimmäiskesto oli vain kolme sekuntia, mutta Hitchcockin elokuvassa "Notorious – kohtalon avain" (1946) on peräti kolmeminuuttinen suutelujakso, koska tähtien huulet irtoavat välillä toisistaan. Seksin näyttämisen kielto kasvatti muutenkin elokuvasuudelman merkitystä amerikkalaisessa elokuvassa. Howard Hawks
Hawks jäi todennäköisesti monipuolisuutensa takia jopa joidenkin aikalaistensa varjoon. Alfred Hitchcock tunnettiin ”jännityksen mestarina”, John Ford erikoistui lännenelokuviin, Orson Welles oli ”lapsinero” ja Frank Capra kuvasi omaperäisellä tunteellisuudellaan amerikkalaisuutta. Hawksin työt edustavat niin laajaa elokuvatyylien kirjoa, että hänen omaa tyyliään on vaikea hahmottaa. Lisäksi hän keskittyi usein elokuvien konkreettisiin elementteihin, kuten näyttelijöihin, tunnelmaan, toimintaan ja yleisön viihdyttämiseen, eikä pyrkinyt niin vahvasti itsetietoiseen sanomaan. Hawksin aseman tunnustaminen sai lähtölaukaisunsa 1953, kun Jacques Rivetten essee ”Génie de Howard Hawks” (”Howard Hawksin nerokkuus”) julkaistiin Cahiers du cinéma -lehdessä. François Truffaut puolestaan kirjoitti seuraavana vuonna auteur-teorian pohja-artikkelin, jossa hän nosti Hawksin ja Hitchcockin teorian keskeisiksi ohjaajiksi.[10] The Pleasure Garden
"The Pleasure Garden" on jäänyt elokuvan historiaan ennen kaikkea Alfred Hitchcockin ensimmäisenä ohjaustyönä. Viidennen kolonnan mies
Viidennen kolonnan mies ("Saboteur") on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1942. Se sisältää paljon sodanaikaista propagandaa (vuoropuheluissa kehotetaan muun muassa ostamaan sotaobligaatioita). Hitchcock itse piti sitä amerikkalaisena versiona brittielokuvastaan "39 askelta", mutta se muistuttaa kuitenkin enemmän Hitchcockin "Vaarallista romanssia" (1959): syytöntä miestä jahdataan halki Yhdysvaltojen ja loppukohtaus sijoittuu merkittävälle muistomerkille.  Alfred Hitchcock
Hitchcockin on sanottu kohdelleen näyttelijöitään tylysti. Haastatteluissa hän sanoi, että näyttelijöitä tulee ohjata kuin karjaa laitumella. Monet hänen näyttelijöistään pitivät itseään suuren ohjaajan oppipoikina. Hitchcock vaati molemminpuolista kunnioitusta eikä antanut näyttelijöiden puuttua ohjaukseen. Kuvausvaiheessa Hitchcockin elokuva oli jo valmis, se vain täytyi ”pistää purkkiin”. Kaikki oli huolellisesti valmisteltu storyboardissa. Hitchcock pitikin kuvausvaihetta äärimmäisen tylsänä, hänhän oli jo ”nähnyt” elokuvansa. Bryan Brown
Brownin tuotantoyhtiö teki sarjan "Twisted Tales" ja "Two Twisted"; molemmat ovat samankaltaisia kuin Alfred Hitchcockin tuotanto. Charles Laughton
Laughton aloitti elokuvauransa 1920-luvun lopussa. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa "" (The Private Life of Henry VIII, 1933), "Kapina laivalla" (Mutiny on the Bounty, 1935), Alfred Hitchcockin ohjaama "Jamaica Innin rannikkorosvot" (Jamaica Inn, 1939), "Notre Damen kellonsoittaja" (The Hunchback of Notre Dame, 1939) ja Stanley Kubrickin ohjaama "Spartacus" (Spartacus, 1960). Elokuva "Myrskyä Washingtonissa" (Advise & Consent, 1962) jäi hänen viimeisekseen. Hän sai parhaan miespääosan Oscarin elokuvasta "Henrik VIII:n yksityiselämä" (The Private Life of Henry VIII, 1933). Hän on saanut elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle. Roald Dahl
Dahlin tuontannosta on tehty elokuva-, televisio- ja näytelmäsovituksia. Esimerkiksi Alfred Hitchcock ohjasi Alfred Hitchcock esittää -sarjaan neljä Dahlin novelliin "Man from the South" perustuvaa jaksoa. "Jali ja suklaatehdas" on elokuvattu kahdesti 1971 ja 2005. Nigel Bruce
Elokuvauransa aikana Bruce esiintyi 78 elokuvassa, muun muassa Alfred Hitchcockin elokuvissa Rebekka (1940) ja Vaarallisia valheita (1941). Alfred Hitchcock
Sir Alfred Joseph Hitchcock, KBE (13. elokuuta 1899 Lontoo, Englanti, Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta – 29. huhtikuuta 1980 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat)[1] oli brittiläinen elokuvaohjaaja. Hän siirtyi 1939 Hollywoodiin, jossa hän teki useimmat merkittävimmistä elokuvistaan. Alfred Hitchcock
Nuori ja viaton (1937) menestyi yhtä vaatimattomasti kuin sitä edeltäneet kaksi elokuvaa, ja varsinkin jälkikäteen elokuvatutkimus on pitänyt sitä elokuvan Nainen katoaa (1938) sormiharjoituksena.[37] Nainen katoaa oli ennennäkemätön menestys. Siitä tuli pian Britannian menestynein elokuva, ja menestys Yhdysvalloissa oli samaa luokkaa.[38] Aikalaiskriitikot olivat lähes hurmostilassa, ja elokuvaa verrattiin jopa Paul Cézannen ja Igor Stravinskyn töihin.[39] Myöhemmissä arvioissa elokuvaa on pidetty Hitchcockin parhaana brittielokuvana ja ylipäätään yhtenä hänen parhaista elokuvistaan.[40] Kevytkenkäinen (vuoden 1928 elokuva)
Kevytkenkäinen ("Easy Virtue") on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1928. Se perustuu Noel Cowardin näytelmään. Se on 1920-luvun englantilaiselle elokuvalle tyypillinen näytelmäfilmatisointi – hyvin tuotettu ja jokseenkin suoraviivainen filmatisointi näytelmästä. Hitchcockin tekniset ja elokuvakerronnalliset ratkaisut nostivat sen kuitenkin keskinkertaista paremmaksi. 39 askelta
"39 askelelta" oli ensimmäinen elokuva, jossa Hitchcock käytti MacGuffinia. MacGuffinin ”keksiminen” oli tavallaan elokuvan perusedellytys, sillä sen nopeatempoisuus ei jättänyt sijaa pitkille selityksille siitä, miksi tämä kaikki nyt oikeastaan tapahtuu tai miten. Alfred Hitchcock
BIP:n jälkeen Hitchcock siirtyi Gaumont Britishille, joka oli BIP:n ohella Britannian johtava elokuvatuotantoyhtiö. Hitchcockin ura Gaumontilla ei kuitenkaan alkanut hyvin, sillä hän sai ohjattavakseen Waltzes from Vienna -musiikkielokuvan (1933), jota hän itse piti uransa pohjanoteerauksena.[30] Noiduttu
Noiduttu ("Spellbound") on Alfred Hitchcockin ohjaama psykologinen jännityselokuva vuodelta 1945. Elokuva pohjautuu romaaniin "The House of Dr. Edwardes", jonka on kirjoittanut John Palmer salanimellä Francis Beading. Alfred Hitchcock
Balcon-Saville-Freedman ehti tuottaa vain kaksi elokuvaa: Nainen naista vastaan (1923) ja Valkoinen varjo (1923), joissa kummassakin Hitchcock oli apulaisohjaajana, käsikirjoittajana ja lavastajana. Ensimmäinen menestyi hyvin, mutta toinen epäonnistui niin pahasti, että tuotantoyhtiön omistajat lopettivat yrityksen. Tuottaja Michael Balcon perusti kuitenkin heti uuden tuotantoyhtiön Gainsborough Picturesin, jonne myös Hitchcock siirtyi. Balcon etsi jatkuvasti yhteistyökumppaneita ja solmi 1924 sopimuksen elokuvasta Die Prinzessin und der Geiger UFA:n kanssa. UFA hoiti rahoituksen, ja Gainsborough Pictures vastasi puolestaan tuotannosta ja levityksestä Saksan ulkopuolella. Elokuva kuvattiin UFA:n Babelsbergin studioilla, jonne Hitchcock lähti muun kuvausryhmän mukana 1924. Kuvausmatkalla oli suuri vaikutus Hitchcockiin. Hän oli Englannissa työskennellyt vain pienessä brittiläisessä studiossa ja oli nyt tuon ajan suurimmassa ja merkittävimmässä elokuvastudiossa. Viereisessä studiossa F. W. Murnau kuvasi Viimeistä miestä, jolla oli Hitchcockiin suuri vaikutus. Murnaulta Hitchcock oppi monia lavastukseen, trikkikuvaustekniikkaan ja elokuvakerrontaan liittyviä asioita. Murnaun – ja myös Fritz Langin, G. W. Pabstin sekä saksalaisen ekspressionismin – vaikutus näkyy ennen kaikkea Hitchcockin mykkäelokuvissa (esimerkiksi Vuokralaisessa ja Puhtauden lunnaissa).[18][19] Alfred Hitchcock
Vuoden 1907 lopulla Hitchcockit muuttivat lähemmäksi Lontoon keskustaa Poplariin East Endiin. William Hitchcockin ruokakauppa oli laajentunut ja oli nyt myös kalakauppa. Poplarissa Hitchcock aloitti myös koulunkäynnin, joka jostakin tuntemattomasta syystä ei ollut alkanut Hitchcockin ollessa 7-vuotias 1906. Pari vuotta myöhemmin perhe muutti läheiseen Stepneyyn, jossa Hitchcock aloitti koulunkäynnin syksyllä 1910 jesuiittojen perustamassa Sankt Ignatius Collegessa.[12] Hitchcock lopetti koulun heinäkuussa 1913 ja antoi omalta osaltaan panoksensa perheen toimeentuloon. 1913–1914 hän kävi iltakoulua, joskaan varmaa tietoa ei ole siitä, mitä kursseja hän kävi, sillä niistä ei ole olemassa merkintöjä. Melko varmasti voi kuitenkin sanoa, että Hitchcock opiskeli ainakin navigoinnin, sähköopin, mekaniikan ja piirtämisen perusteita.[13] Sabotaasi (elokuva)
Alfred Hitchcockilla ei ole cameoroolia Sabotaasissa.[3] Alfred Hitchcock
Alfred Joseph Hitchcock syntyi sunnuntaina 13.elokuuta 1899 Leytonstonessa Lontoossa William ja Emma Jane Hitchcockin kolmantena ja nuorimpana lapsena. Isällä oli ruokatavarakauppa Leytonstonessa. Perhe oli katolinen, sillä Emma Hitchcock oli Irlannin katolisia toisessa polvessa ja William Hitchcock oli saanut äidiltään katolisen kasvatuksen, vaikka hänen isänsä kuului anglikaaniseen kirkkoon ja Williamin vanhemmat oli vihitty vain anglikaanisen kirkon menoin.[8] Rakkaani, paholainen
Alfred Hitchcock ohjasi romaaniin pohjalta "Vaarallisia valheita" -elokuvan vuonna 1941. The Mountain Eagle
The Mountain Eagle on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläis-saksalainen melodraamaelokuva vuodelta 1926. Se oli Hitchcockin toinen ohjaustyö ja ainut, joka on kadonnut. Alfred Hitchcock
39 askelta (1935) oli suuri menestys Britannian lisäksi myös ulkomailla ja etenkin Yhdysvalloissa. Sen ansiosta Hitchcock sai Hollywoodista ensimmäiset tarjoukset, joskin British Gaumont pimitti niistä useimmat, koska se ei halunnut menettää tuottoisinta ohjaajansa. 39 askeleen nopeatempoisuus ja yllättävät siirtymät muistuttavatkin Hitchcockin Vaarallista romanssia. Taylor on todennut, että jos jonkun kriitikon mielestä 39askelta on Hitchcockin paras brittielokuva, niin samaisen kriitikon mielestä Vaarallinen romanssi on puolestaan Hitchcockin paras yhdysvaltalainen elokuva.[35] 39askeleen vakoiluteema jatkui myös seuraavissa elokuvissa Salainen asiamies (1936) ja Sabotaasi (1936). Niiden saama vastaanotto ei ollut niin hyvä kuin 39askeleen, ja varsinkin Sabotaasin pommikohtauksen julmuus sai aikalaisilta runsaasti kritiikkiä.[36] Tippi Hedren
Hedren työskenteli 1950–1960-luvulla mallina muun muassa mainoksissa, ja elokuvaohjaaja Alfred Hitchcock löysi hänet etsiessään Grace Kellyn kaltaista näyttelijätärtä. Hitchcock teki Hedrenin kanssa henkilökohtaisesti monivuotisen sopimuksen ja painosti sekä valmensi tätä poikkeuksellisen intensiivisesti, määräten jopa pukeutumistyylin. Hitchcock myös ilmoitti, että näyttelijättären lempinimi olisi kirjoitettava puolilainausmerkkeihin: ’Tippi’.