Austerity, or not austerity  Den senaste veckan har erbjudit en
fontän av gapflabb, fingervaggande och illa dold schadenfreude.
Det är förstås allvarligt när professorer grundar sina
slutsatser på felaktiga Excel-kalkyler, ännu allvarligare när de
av oklar anledning undantar vissa data som, om de vore
inkluderade, helt skulle kullkasta den slutsats de kom fram
till. Men kanske allvarligast är när de försöker ärerädda sina
högst dubiösa resultat då det personliga omdömet står på spel.
Och helt plötslig är det inte lika lätt att fnissa längre. Det
är faktiskt allvar.  Philip Stevens i FT sätter fingret på det
jag anser vara det grundläggande misstaget som hela tiden görs:
allt för många av de ekonomiska sambanden som så tvärsäkert
påstås gälla, är inget annat än politiska åsikter skrudade i
vetenskaplig retorik. Ekonomi är för viktigt för att lämnas åt
ekonomer. Han avslutar sin text sålunda:  ”What circumstance now
demands of politicians is the confidence to break free of the
defunct, and debunked, economic th