Teorije zavere: Kako su nastale i šta možemo da naučimo iz njih
Od političkih previranja do straha od seksa, tehnologije i žena, ispostavlja se da nam teorije zavere mogu reći mnogo o tome šta se dešava u našim društvima - i kako da ih popravimo.
Kako politika postaje sve polarizovanija, neki eksperti smatraju da je teorijama zavere postalo lakše da puste korenje Trista trideset prve godine pre nove ere, nešto nije bilo u redu sa Rimom. U čitavom gradu, gomile istaknutih ljudi su se razboljevale, a potom bi skoro svako od njih i umirao. Ovi gubici bili su jednako zbunjujući kao što su bili uznemirujući. A onda, jednog dana, jedna robinja se obratila „curule aedile" - nekoj vrsti sudije za prekršaje - i nagovestila da možda zna zbog čega. Devojka je povela tim istražitelja do raznih kuća, gde je tvrdila da će zateći savez žena iz više klase kako pripremaju otrove. I jesu to našli. Optužene su izvedena na centralni gradski trg i od njih je zatraženo da dokažu svoju nevinost. Budući da su tvrdile da njihovi napici imaju lekovita svojstva, da li bi one bile spremne da ih popiju? Avaj, dve osumnjičene su pristale - i na mestu pale mrtve. Usledila su masovna hapšenja i otkriveno je da je umešano još 170 žena. Incident je bio ogroman skandal. Posle svega, narod Rima izabrao je namenskog zvaničnika da izvede ritualno proterivanje zla, što je taktika koja se prethodno koristila samo kao poslednje pribežište posle ekstremnih građanskih nemira. Ili je, makar, ovo verzija događaja koju je uredno zapisao cenjeni istoričar Livije, rođen nekoliko stotina godina kasnije. Ali on nije bio uveren da su žene stvarno odgovorne, a nisu ni savremeni eksperti. Umesto toga, Livije je ukazao na mnogo racionalnije objašnjenje: epidemiju. U ono vreme, grad se našao u kandžama nepoznate kuge - uobičajenog uzroka smrti u starom svetu. Masovna trovanja, s druge strane, bila su nečuvena. Slučaj o kom je pisao Livije bio je prvi te vrste, a čitava afera je rimskim građanima delovala krajnje neobično. Zapravo, žene su verovatno stvarno pripremale lekove - a ostatak priče izdašno je nakićen ili potpuno izmišljen. Ozloglašena trovanja iz 331. godine p.n.e. smatraju se teorijom zavere, koja bi trebalo da objasni smrti koje su sve vreme imale očigledan uzrok. Usred aktuelne pandemije, ovaj scenario zvuči neobično poznato. Od početka aprila, najmanje 77 telefonskih stubova i 40 inženjera napadnuto je u Velikoj Britaniji, nakon što su neki ljudi postali zadojeni pogrešnom idejom da se Kovid-19 nekako širi moćnim silama globalne telekomunikacione industrije. Sada se ova glasina raširila i po SAD, gde se strahuje da bi to moglo da dovede do novog nasilja. I opet, razum se ostavlja po strani, u korist opskurnog objašnjenja koje podrazumeva komplikovanu tajnu zaveru. Pitanje je, zašto su se ove alternativne priče primile? Rimljani su na robove i žene iz više klase gledale sa podozrenjem Od vladara koji su zapravo vanzemaljski gušteri do napada ajkula koje su izazvali špijuni i složene prevare teške više milijardi dolara, menažerija teorija zavere u opticaju toliko je bizarna da razlozi zašto neke zažive - a neke druge nestanu bez traga - mogu da deluju nasumično. Postoji čak i teorija zavere o tome kako su teorije zavere nastale (u skladu sa klasičnom formulom zavera, u nju je navodno bila upletena CIA). Ali u njihovoj neobičnosti kriju se nekakvi obrasci. Najnovije razmišljanje sugeriše da se teorije zavere filterišu nekom vrstom prirodne selekcije, koja omogućuje da se one koje ispunjavaju određene uslove brzo rašire društvima - dok druge ostaju osuđene na tavorenje po najmračnijim ćoškovima interneta. Šta neku zaveru čini atraktivnom masama? I mogu li one ičemu da nas nauče o problemima sa kojima se suočavamo - i kako da ih rešimo? Uverljivi krivci Kao prvo - uspešne zavere uvek imaju pravog pravcatog zlikovca. Kroz istoriju, mnoge naširoko prihvaćene teorije zavere za tragične incidente ili trendove uverljivo su okrivljavale omiljene negativce među stanovništvom. Prema analizi Viktorije Pagan, klasične istoričarke sa Univerziteta u Čikagu, za uspeh rimske zavere o trovanju vrlo verovatno je delom zaslužan način na koji je ona predstavila žene iz više klase i robove, koje je moćna muška elita smatrala zastrašujućim. Iako se civilizacija u velikoj meri oslanjala na iskorišćavanje obe ove grupe, muškarci su se stalno brinuli da će se njihovo podređeni okrenuti protiv njih. Na žene visokog statusa generalno se gledalo sa podozrenjem a često su predstavljane kao pretvorne i opasne. Robovi su, s druge strane, bili poznati po tome da su s vremena na vreme ubijali gospodare - a postojala je i vekovna paranoja da su ponekad služili kao špijuni, tako da nikako nije moglo da im se veruje. Ukratko, zavera bande smrtonosnih žena koje su izdale njihove robinje bila je idealna - uvek će biti mnogo atraktivnija od istine. Kolektivna anksioznost U međuvremenu, u savremenom svetu, nije slučajno što se popularne zavere dotiču tema kao što su vanzemaljski život, verske manjine, moćne elite, rivalske zemlje, misteriozne tehnologije i uništavanje životne sredine. „Širom sveta, ljudi obično veruju u teorije o kulturološkim i istorijskim događajima koji su se desili na nekim konkretnim mestima", kaže Karen Daglas, socijalna psihološkinja sa Univerziteta u Kentu. Svako društvo ima vlastite strahove i opsesije - a uspešne teorije zavere ih obično umešno iskorišćavaju. Uzmite na primer Rumuniju, gde mnoge žene odbijaju da se njihove ćerke vakcinišu protiv HPV-a, virusa odgovornog za 99 odsto rakova grlića materice. Uspešne teorije zavere obično iskorišćavaju strahove i opsesije jednog društva Godine 2008. - prve kada se vakcinacija našla u ponudi - primilo ju je samo 2,5 odsto Rumunki kojima je bila namenjena. Ova stopa bila je toliko niska da se od programa vakcinacije u školama potpuno odustalo. To posebno iznenađuje kad se ima u vidu da je na drugim mestima u Evropi vakcina protiv HPV-a izuzetno popularna, sa procentom primanja od oko 80 odsto ili više, a pri tom ova zemlja ima dugi istorijat najveće stope smrtnosti od raka grlića materice na evropskom kontinentu. Postoji nekoliko razloga za sumnjičavost rumunskih majki prema vakcini, ali je istraživanje pokazalo da je jedan od njih obilje teorija zavere o pravim razlozima za pružanje ove usluge. Među njima je i ideja da je to pokušaj kontrole svetske populacije tako što će žene učiniti neplodnim, kao i da je to medicinski eksperiment farmaceutske industrije - mada ne postoje dokazi ni za jedno od ta dva. Njih je, pak, možda dodatno motivisao istorijat petljanja sa plodnošću žena u ovoj zemlji, zajedno sa opštim nepoverenjem u zdravstveni sistem; I dalje je običaj da pacijenti potkupljuju medicinsko osoblje čak i za osnovnu negu, a mnoge žene u studiji tvrdile su da su sumnjičave zašto je program vakcinacije besplatan. U nekim slučajevima, smatra se da brige poput ovih ostaju uspavane u našim umovima, sve dok ih neki događaji - kao što su političke promene - na aktiviraju. To može da dovede do toga da one pokrenu naše kolektivno verovanje u teorije zavere. Antisemitske teorije - kao što je ideja da su Jevreji moćni i upleteni u tajne zločinačke planove - u istoriji su se javljale tokom vremena društvenih nedaća, kao što su periodi nezaposlenosti. To se verovatno dešavalo zato što ljudima pružaju priliku da preusmere krivicu za nešto što bi moglo da bude rezultat složenog seta društveno-ekonomskih okolnosti na jedno jedino žrtveno jagnje. Istraživanje je pokazalo da su ljudi koji su društveni identitet organizovali oko sindroma žrtve podložniji teorijama zavere koje od Jevreja prave zlikovce, a to bi moglo da važi čak i na nivou čitavih društava. Tribalizam Ovo se uklapa u još jedan zajednički sadržalac popularnih zavera - osećamo se bolje u okviru vlastite društvene grupe, istovremeno nipodaštavajući one koje doživljavamo kao rivale. „To može biti vaša nacionalna grupa, vaša rodna grupa, ili šta god", kaže Daglas. „Postoje dokazi da ljude privlače teorije zavere koje potvrđuju njihove predrasude." Ističući razlike između „podobnih grupa" i „nepodobnih grupa", teorije zavere mogu da dovedu i do jačih društvenih veza - i pruže osećaj zaštićenosti od onih koje ljudi doživljavaju kao pretnju. U skladu s tim, teorije zavere često su široko rasprostranjene u grupama uvučenim u zajednički sukob. U Rumuniji vlada opšte nepoverenje prema zdravstvenom sistemu, što bi moglo da objasni obilje teorija zavere o HPV vakcini Neizvesnost „Neka istraživanja sugerišu da se ljudi više okreću teorijama zavere kad se suočavaju sa kriznim situacijama", kaže Daglas. Ideja da su 5G mreža i druge pređašnje mobilne telefonske mreže nekako loše po naše zdravlje prisutna je već godinama - otkako je tehnologija ušla u široku upotrebu pre tridesetak godina. Za početak, bila je krivo optužena da je odgovorna za autizam, neplodnost i rak, između ostalog - ali je generalno ograničena na najtvrđe teoretičare zavere. Pojavljivanje misterioznog novog korona virusa u decembru 2019. godine postavio je scenu za novu verziju ove istrajne ideje. Dvadeset drugog januara - kad je virus još uvek zarazio samo 314 ljudi, dovevši do šest smrtnih ishoda, objavljen je članak koji je sve promenio. Bio je to intervju sa opskurnim porodičnim lekarem u jednom belgijskom listu naslovljen „5G ugrožava živote a da to niko ne zna". Ključno, on je povezao opasnost od 5G mreže sa novim korona virusom iako ne postoje dokazi koji potkrepljuju jednu takvu tvrdnju. I to je bilo to. „Teorije zavere obično se pojavljuju brzo kad se desi nešto važno", kaže Daglas. „Pojave se iznebuha dok je u toku nekakva kriza ili sukob koje ljudi istinski žele da objasne i za koje žele odgovore." Ona ističe da su skorašnji požari u Australiji takođe doveli do niza popularnih zavera. Teorija o 5G mreži nazvana je „koktelom zavera", budući da obuhvata nekoliko najvećih strahova čovečanstva smućkanih u jednu izvrsno izdašnu mešavinu. Baš kao i večiti strah od nove i nevidljive tehnologije, koji se čini da se provlači kroz mnoge popularne teorije, on iskorišćava stalnu nervozu zbog pojavljivanja Kine kao globalne supersile. Još jedan razlog zbog kog bi teorije o 5G mreži mogle da budu atraktivnije od istine je da je to u suštini priča. Bajke, legende, anegdote i glasine način su na koji naš mozak pokušava da razluči ovaj svet - korene vuku unazad desetinama hiljada godina i to je ono što nas verovatno i čini ljudima. U vreme krize, moguće je da se okrećemo zaverama zato što nas one umiruju. Teorije zavere imaju sve elemente dobre priče - strašne negativce, kreativne zaplete i moralne lekcije. Zbog ovoga, dobro skrojena zavera može da raspali maštu javnosti, i to na način sa kojim priča o „virusu koji se pojavio potpuno neočekivano i ubio hiljade ljudi bez razloga" prosto ne može da se nosi. Neki psiholozi su uporedili teorije zavere sa religioznim verovanjima, tako što nam one pomažu da se osećamo kao da posedujemo više kontrole, uzevši nepredvidive ili nasumične događaje i učinivši da izgledaju predodređeno ili da su ih oblikovali ljudi. Drugi su otišli toliko daleko da čak sugerišu da je upravo to razlog zašto se one tako dobro primaju: po sadržaju, zapletima i svrsi, neobično su bliske verovanjima koje šire mnoge organizovane religije. Neki ljudi veruju u teorije zavere do te mere da će čak ugroziti vlastite živote u pokušaju da dokažu da su u pravu. Smatra se da su ljudi podložniji teorijama zavere tokom krize Rupe u znanju Na sličan način, vodeće teorije zavere često se bave nekom dvosmislenošću ili misterijom, od neobjašnjenih avionskih nesreća do iznenadnih smrti slavnih ličnosti. Tamo gde vlasti ne mogu ili ne žele da pruže više informacija, ove rupe u znanju mešaju se s opštim nepoverenjem - gurajući tako javnost pravo u ruke onih koji tvrde da imaju sve odgovore. Ovo je pojačano činjenicom da nauka, vladine istrage i drugi legitimni oblici sakupljanja informacija umeju da budu bolno spori, u međuvremenu ostavljajući privremenu prazninu u kojoj drugi izvori mogu da se nametnu. Nakon što je osramoćeni naučnik Endrju Vejkfild devedesetih godina prošlog veka pogrešno tvrdio da MMR vakcine mogu da dovedu do autizma, bile su potrebne čitave decenije istraživanja da bi se nedvosmisleno utvrdilo da to nema apsolutno nikakvog naučnog osnova . Na kraju, teorije zavere mogu da postanu toliko popularne da upadnu u petlju pozitivne povratne informacije, u kojoj što se više o njima raspravlja, to legitimnije one zvuče. Na primer, skorašnja analiza tvitova koji pominju 5G mrežu i Kovid-19 pokazala je da je samo 34,8 odsto njih sadržalo ideju da su ta dva povezana, dok je većina ili odbacivala teoriju ili nije izražavala nikakvo mišljenje. Nažalost, bilo da su korisnici ismevali ideju ili objašnjavali zašto je ona neistinita, i dalje su joj dizali profil. I zaista, napredak društvenih mreža i uspon novih tehnologija bili su veliki trenuci u istoriji teorija zavere. „Naravno, pronaći ćete više geografski lokalizovanih zavera u određenim zemljama za koje drugi ljudi čak ni ne znaju", kaže Daglas. „Ali istina je da je način na koji komuniciramo sa ljudima danas i na koji konzumiramo informacije mnogo globalniji nego ranije, tako da su neke teorije zavere prosto veoma, veoma poznate širom sveta." Neke teorije zavere, kao što su one koje uključuju ekskluzivne grupe ljudi koji u tajnosti upravljaju svetom, sada su svuda prisutne, primećuje ona. Skrivene namere Kako se naša društva menjaju, tako se menjaju i zavere - a Rasel Mjuirhed, politički naučnik sa Koledža Dartmut, u Nju Hempširu, zabrinut je zbog pravca u kom se one kreću. „Obično teorije zavere propagiraju ljudi sa margina - one su praktično oružje nemoćnih, za pozivanje moćnih na odgovornost", kaže on. „Ali u ovom trenutku nove stvari potiču od moćnih, što je zaista izuzetno." Otkako je izbila pandemija Kovida-19, brojni svetski lideri izrazili su javnu podršku srodnim teorijama zavere, koje se često izuzetno dobro poklapaju sa njihovim vlastitim ciljevima. Na primer, američki predsednik Donald Tramp nedavno je sugerisao da je video dokaze da je virus korona potekao iz kineske laboratorije, dok su njegove vlastite obaveštajne agencije rekle da ne postoje dokazi za to. Venecuelanski predsednik Nikolas Maduro tvrdio je upravo suprotno - da je pandemiju izazvalo biološko oružje kojim je napadnuta Kina (ali, još jednom, nema dokaza za to). Manipulišu nama, sugeriše Mjuirhed, i to našim vlastitim oružjem. „Političari se trude da izbrišu činjenice i dokaze i preoblikuju svet u nešto što više odgovara njihovim ciljevima." Kako su nastale teorije zavere Čitav scenario je dodatno pogoršan činjenicom da mnoge zemlje, kao što su SAD, u ovom trenutku doživljavaju rekordni nivo političke polarizacije. „To je na neki način motivisalo ovu novu zavereničku priču", kaže Mjuirhed. On navodi primer „Picagejta", potpuno opovrgnutu i naširoko osuđenu teoriju zavere koja je povezala menadžera kampanje bivše američke predsedničke kandidatkinje Hilari Klinton sa navodnom mrežom zlostavljača dece u podrumu jedne picerije. Uprkos tome što je potpuno izmišljena, ona je stekla ogromnu podršku 2016. godine, kulminirajući čovekom koji je otvorio vatru iz jurišne puške na restoran. „Ova zavera ne pokušava da objasni ništa u vezi sa svetom", kaže Mjuirhed. „Ona samo predstavlja Hilari Klinton, ne samo kao nekoga ko, prema mišljenju ljudi, u poređenju, predstavlja nekog manje poželjnog od njenog protivnika, već kao vrstu ljudskog bića koje je gore od naciste." U knjizi „Mnogi ljudi govore", koju je Mjuirhed napisao zajedno sa političkom naučnicom Nensi Rozenblum sa Harvardskog univerziteta, on predstavlja drugi novi trend u svetu zavera: zaveru bez teorije. „Ne samo da deca nisu držana u zarobljeništvu u toj piceriji, već nije čak ni bilo podruma", kaže Mjuirhed. „Ono što nas je iznenadilo jeste što je ovaj narativ bio potpuna izmišljotina, od samog početka do kraja." On objašnjava da teorije zavere obično počinju sa nekim zrncem istine - događajem u stvarnom svetu koji je lako videti a teško razumeti, kao što je nekakav atentat ili napad - a onda se on nadograđuje. Ali poslednja generacija zavera preskače ovaj prvi korak i čini se da je uspešna bez obzira na to koliko je brutalno očigledno da je lažna. „Plašim se da će obični ljudi koji pokušavaju da shvate ovaj svet postati veoma dezorijentisani dok se kreću kroz ovakvu vrstu snežne mećave zavereničkih fikcija i laži", kaže Mjuirhed. Zavera „Picagejt" stekla je široku podršku 2016. godine, uprkos tome što je bila potpuno izmišljena Šta, dakle, možemo da uradimo po tom pitanju? „Ne možemo naprosto da se hvatamo u koštac sa svakom zaverom ponaosob", kaže Mjuirhed. Prema njegovom mišljenju, deo problema leži u tome da su ljudi postepeno počeli da gube veru u eksperte, vlade i moćne ustanove. Da bismo popravili sistem, on predlaže da vratimo legitimitet demokratiji - reformišemo vlade i ponovo obučimo institucije. „U SAD, to je urađeno u prvim decenijama dvadesetog veka. To je rehabilitovalo vladu za nove generacije i dovelo do raznih progresivnih reformi, kulminirajući ženskim pokretom sifražetkinja." Daglas, sa druge strane, misli da je potrebno više istraživanja. „Mislim da je veoma, veoma važno razumeti odakle potiču teorije zavere i kako se one šire, jer postoje jaki dokazi da verovanje u njih nosi sa sobom značajne posledice." Konkretno, ona objašnjava da postoji vrlo malo studija o tome zašto neke zavere imaju izuzetno dug vek, kao što su zavere o Ravnoj Zemlji, iluminatima i sletanju na Mesec, dok druge izumru relativno brzo - mada je ona počela time ozbiljnije da se bavi. Štaviše, uprkos decenijama istraživanja i beskrajnom interesovanju javne publike, još uvek ima mnogo pitanja bez odgovora u ovoj oblasti. „Mislim da postoji opšti konsenzus među istraživačima da se nalazimo u dobu zavera, ali, ako ćemo pravo, nemamo pravih dokaza za to", kaže Daglas. Ko zna, možda bi to mogla da bude sledeća zavera… Pratite nas na Fejsbuku i Tviteru. Ako imate predlog teme za nas, javite se na bbcnasrpskom@bbc.co.uk