Nemačka i Holokaust: Zašto se potomci preživelih Jevreja vraćaju
„Ne smemo da pružimo nacistima priliku da imaju Nemačku bez Jevreja", kaže Mario Markus.
Više od 33,000 Izraelaca je dobilo nemačko državljanstvo od 2000. godine Više od 50 godina redovno posećuje sinagogu Frenkelufer u Berlinu. Deo ove sinagoge izgoreo je 1938. godine, tokom užasnog nasilja nad Jevrejima. Napad na Jevreje postao je poznat kao Kristalna noć. Sinagoga je zatim oštećena i u Drugom svetskom ratu. Sada je u planu renoviranje. Mario Markus kaže da se percepcija Nemačke o Jevrejima promenila Markusovi deda i baba koji su odlazili u istu sinagogu tridesetih, ubijeni su u Holokaustu. Njegovi roditelji su preživeli i vratili se u Nemačku početkom pedesetih. Za njega, život u Nemačkoj najbolji je način borbe protiv nacističke ideologije. Skrivanje identiteta Nakon Holokausta, pripadnici jevrejske dijaspore želeli su da prekinu kontakte sa Nemačkom za sva vremena. Putujući po inostranstvu, Mario je često krio vlastiti nemački identitet. Frenkelufer sinagoga je dom za nemačke Jevreje „Ponekad bih govorio ljudima da sam iz Belgije ili Švajcarske da bih izbegao dalju raspravu." On je i predsednik Masortija Nemačke, konzervativnog jevrejskog pokreta. On kaže da se percepcija umnogome promenila u poslednjih deset godina. Ljudi više ne reaguju burno kad god kaže da je iz Nemačke. „Sada postoje samo tri odgovora. Idem tamo, bio sam tamo ili moja deca su tamo. U Izraelu se to potpuno promenilo." Dolazak kući I u samoj Nemačkoj se menjaju stavovi, a broj Jevreja koji žive u ovoj državi, raste. Albert Ajnštajn je odlučio da se ne vraća u Nemačku nakon što je Hitler došao na vlast Više od 33,000 Izraelaca dobilo je nemačko državljanstvo nakon 2000. godine, pokazuju podaci nemačkog parlamenta. Sve više je i onih koji podnose zahtev za nemačkim pasošima iz Velike Britanije - zbog Bregzita. Neki se vraćaju tragom nostalgičnih uspomena predaka. Drugi dolaze iz praktičnih razloga, kao što su brak ili prilika za posao u zemlji sa četvrtom najjačom ekonomijom na svetu. Svetski jevrejski kongres je 2017. godine procenio populaciju Jevreja u Nemačkoj na oko 100,000. Neki drugi kažu da je ta brojka bliže 150,000. Za porast je uglavnom zaslužan priliv dece i unuka preživelih iz Holokausta. Brak Sara Mozer je upoznala muža na Univerzitetu u Kaliforniji. On je katolik i Nemac. Neki Jevreji nisu blagonakloni prema onima koji se venčaju sa ljudima druge vere. Poricanje Holokausta je u Nemačkoj kažnjivo delo Dok je razgovarala sa mužem Timom, Sara je shvatila koliko toga imaju zajedničkog. „Iako sam se oduvek najpre osećala kao Jevrejka, shvatila sam da nam je više zajedničko nemačko poreklo nego bilo šta drugo. Bilo mi je neobično, jer to nije nešto sa čim sam se identifikovala, niti sam želela da se identifikujem. Bilo mi je strano i pomalo zastrašujuće, iskreno da kažem." Ona se nerado preselila u Nemačku. Danas žive u Berlinu sa devetogodišnjom ćerkom. Govore otvoreno o različitom porodičnom poreklu. Timov deda je snimao filmove za Gebelsa, Hitlerovog ministra propagande tridesetih. Negde u isto vreme, Sarina baka i deda bili su primorani da beže iz Nemačke. Njih dvoje smatraju da je važno da njihova ćerka upozna obe strane vlastitog porodičnog nasleđa i vere. Preživeli Iako generacije rođene kasnije možda na prošlost i sadašnjost Nemačke gledaju drugačije, za preživele kao što je 97-godišnja Margot Fridlander odluka o povratku u Nemačku bila je veoma teška. Margot Friedlander says Jews always faced hostility „Uvek kažem da su delili postelju i hranu sa nama. To je nešto što nikad ne mogu da zaboravim. To je i nešto što mi je pomoglo da se vratim u Nemačku - poznajem Nemce koji su bili dobri ljudi." Njene roditelje i mlađeg brata ubili su nacisti, ali je ona preživela skrivajući se sve do 1944. godine. Odavanje pošte Samo godinu dana pre završetka rata, pripadnici tajne nacističke policije uhvatili Margot. Poslata je u koncentracioni logor Terezinštat u bivšoj Čehoslovačkoj. „Nisam religiozna ali jesam Jevrejka. Nikad se toga ne bih odrekla. Rođena sam kao Jevrejka i tako želim i da umrem. Pomolim se svaki put pred spavanje. Mislim da to nisam radila u koncentracionom logoru." Posle rata, Margot Fridlander je započela novi život u Sjedinjenim Američkim Državama. Njeni memoari - „Izvuci najviše iz života" - zasnovani su na poslednjim rečima koje joj je uputila majka, njenoj motivaciji da preživi. Margot nije mislila da će se vratiti u Nemačku, ali sada pronalazi utehu u tome što o Holokaustu govori deci po školama i održava u životu uspomene na one koji su stradali. „Budući da sam spasena i da sam preživela, moram govoriti te stvari. Povratak u Nemačku i ono što tu radim posebno me učvršćuju u uverenju da radim makar nešto za one koji više ne mogu da govore." Holokaust Iako je nacistički progon Jevreja počeo 1933. godine, masovna ubistva poznata kao Holokaust odigrala su se tokom Drugog svetskog rata. Nacistički režim je ubio šest miliona Jevreja Za samo četiri i po godine ubijeno je šest miliona Jevreja, pokazuju podaci Jad Vašema, glavnog istraživačkog centra o Holokaustu. Drugim rečima, život je izgubilo sedam od deset Jevreja koji su tada živeli u Evropi. Ranih četrdesetih, nacisti su čvrsto rešili da podignu logore za istrebljenje u sklopu onoga što su zvali „konačnim rešenjem". Pred kraj 1941. godine, kamp Čelmno, prvi od šest kampova za istrebljenje, podignut je u Poljskoj. Ubrzo su otvoreni kampovi Aušvic-Birkenau, Belzec, Majdanek, Sobibor i Treblinka. Žrtve Holokaust je bio najveće masovno ubistvo u istoriji Holokaust je bio najveće masovno ubistvo u istoriji. Nacistička ideologija je Jevreje označila kao smrtne neprijatelje arijevske rase i nacisti su osmislili plan kako da ih „potpuno istrebe". Na meti su se našli i mnogi drugi. Procenjuje se da su nacisti ubili čak 15 miliona civila. Među žrtvama su: Kosa žrtava koristila se za punjenje dušeka, zlatni zubi su otapani, a zlato čuvano na bankovne račune SS-a. Mržnja Margot Fridlander se vratila u Nemačku 2010. godine. Za samo devet godina mnogo toga se promenilo. Ultra-desničarska stranka Alternativa za Nemačku sve je jača. Ali Fridlander se ne plaši. „Ljudi mrze Jevreje. Hoće li se to nekada, nekada promeniti? Ne znam. Ako je hiljadama godina bilo tako - hoće li biti potrebno još hiljadu?" Ultra-desničarska stranka Alternativa za Nemačku sve je jača. Ali Fridlander se ne plaši Jevreji su vekovima proganjani. U hrišćanskoj Evropi, većinsko stanovništvo ih je tolerisalo, ali je bilo strogo ograničeno gde Jevreji mogu da žive i kakve poslove mogu da obavljaju. Ali istorijat progona Jevreja u Evropi ne počinje sa nacistima. Rajnski masakri Jevreja odigrali su se tokom Prvih krstaških ratova, više od 800 godina pre nego što su nacisti došli na vlast. Mnogi Jevreji su pobijeni ili su morali da pređu u hrišćanstvo, a mnogi su oduzeli sebi živote da bi izbegli pokrštavanje. Kao što je Arno Majer, američki istoričar rođen u Luksemburgu specijalizovan za savremenu Evropu, naveo u studiji Konačno rešenje: „Napad na Jevreje 1096. godine postavio je opasan presedan, posadivši fatalni otrov u evropsku psihu i maštu." Napadi U avgustu prošle godine, ultradesničarske grupe okupile su se u gradu Čemnicu, 260 kilometara južno do Berlina, pokrenuti glasinama da su dva imigranta uhapšena zbog ubistva. Ekstremističke bande izvodile su nacističke pozdrave i napale jedan restoran u jevrejskom vlasništvu. Uvea Dziubalu napali su desničari „Stajao sam baš tu, na oko metar od vrata restorana, a grupa je bacala svakakve predmete. Jedan kamen me je pogodio u rame", kaže Uve Dziubala. „Nisam baš razumeo šta se sve govorilo, ali reči koje su mi ostale urezane u pamćenje su: jevrejska svinjo i odlazi iz Nemačke." Uveova porodica živi u Nemačkoj generacijama - vekovima. Nakon Holokausta, vratili su se u nekadašnji Karl Marks Štat u Istočnoj Nemačkoj. Uve i njegov brat otvorili su ovde jevrejski restoran pre devetnaest godina. Ovaj šop je često meta neonacista Prema zvaničnim podacima, prošle godine je u Nemačkoj počinjeno 1.799 zločina iz mržnje nad Jevrejima, što je skok od više od deset odsto u poređenju sa 2017. godinom. Među njima je 62 slučaja nasilja nad Jevrejima. Tokom 2017. godine, zabeleženo je 37 slučajeva nasilja. To je trend koji se primećuje širom Evrope, zajedno sa porastom nacionalizma. Dziubala je optimista, ali je očigledno da ga je nedavni napad ozbiljno potresao, a on sada dvaput razmisli gde ide noseći jarmulku po gradu. Ubistvo Prve nedelje juna, predsednik regionalnog saveta centralnog nemačkog grada Kasela ubijen je iz pištolja u vlastitom vrtu. Valter Lubke ubijen je najverovatnije zbog promigrantskih stavova Valter Lubke je dobijao pretnje smrću, verovatno zbog pro-migrantskih stavova. Ubica koji je priznao zločin, osvedočeni je neo-nacista koji je ranije već napadao migrante. U skorije vreme, desničarski napadi uglavnom su usmereni protiv imigranata, ali su žrtve i Jevreji poput Uvea Dziubale. Ulepšavanje istorije Da bi umirila jevrejsku zajednicu, nemačka vlada je postavila diplomatu doktora Feliksa Klajna za prvog izaslanika zemlje sa zadatkom da nadgleda i bori se protiv antisemitizma. Klajn je prvi izaslanik sa zadatkom da nadgleda i bori se protiv antisemitizma Klajna brine porast krajnje desnice - on kaže da više od 90 odsto antisemitskih napada i dalje potiče od krajnje desnice, dok je samo pet odsto muslimanskog porekla. „Zaista sam zabrinut zbog činjenice da imamo sve veći broj političara koji tvrde da treba da prestane da nas bude sramota zbog onoga što je Nemačka radila u prošlosti i da treba da budemo ponosni na dostignuća nemačkih vojnika u prošlosti. Ova vrsta diskursa pre samo deset godina bila je nezamisliva." Pomirenje Sve veći broj napada zabrinjava zajednicu, ali se Jevreji i dalje vraćaju u zemlju koja je nekad davno progonila njihovu rodbinu. Njegovi baka i deda pobegli su iz nacističke Nemačke tridesetih Džoš Vajner uči za rabina na koledžu Zaharijas Frankel u Berlinu. Njegovi baba i deda pobegli su iz nacističke Nemačke tridesetih. „Ne možete da smatrate čitavu Nemačku potpuno zlom, jer niko nije rođen kriv. Imam prijatelje Nemce. Oni su ljudi od kojih mnogo učim." Roditelji Done Svarthout koja je američki akademik, pobegli su iz Nemačke još kao deca. Ona je dobila nemačko državljanstvo 2010. godine i preselila se u Berlin sa troje dece i mužem. „Zaista mislim da ima nečeg u mojoj duši ili je nešto podgrevano u mom detinjstvu što me je povezalo sa jezikom, zvukom, kulturom i hranom. Mislim da se ovde osećam više Jevrejkom, zato što sam nekako uspela da pronađem tu vezu sa nemačko-jevrejskom kulturom", kaže ona. „Pomirenje ne znači oproštaj, to znači pronaći način da i dalje gajite odnos sa potomcima počinilaca - a mi upravo to i radimo." (Ovaj članak je nastao na osnovu radijskog dokumentarca emitovanog na Svetskom servisu BBC-ja, u emisiji Srce i duša, koju je producirala Naomi Šerbel-Bol)