Zdravlje i biljke: Zašto je dobro živeti sa biljkama i negovati ih
„U kaktuse verujemo" moto je jednog od mnogih strastvenih ljubitelja biljaka koji se može naći na društvenim mrežama.
Ovaj dom pun biljaka u Antverpenu je predstavljen u knjizi „Divlji enterijeri" U stvari, prema istraživanju kompanije „HoumHau", kaktus je do sada najinstagramičnija sobna biljka, sa izvanrednih dvadeset tri miliona postova posvećenih ovoj bodljikavoj lepoti. Na drugom mestu je fotogenična hoja, a zatim monstera, poznata i kao „švajcarski sir". Ne treba zaboraviti ni popularne zelene biljke za prečišćavanje vazduha, poznate po nadimcima zmijau ipauk. Ova opsesija milenijalaca i generacije Z posebno je porasla poslednjih godina. Ali zašto baš ove mlađe generacije toliko vole negu biljaka? Britanska autorka Elis Vinsent bavi se ovim pitanjem u novoj knjizi Preoblikovanje života, svojevrsne memoare o prirodi koji prate stvarne događaje u njenom životu. „Kada je mnogo stvari u mom životu krenulo u različitim pravcima u odnosu na ono što sam očekivala, pronašla sam utehu u baštovanstvu i biljkama", kaže ona. Autorka kaže da oseća „snažnu emocionalnu vezu" sa biljkama. „Nešto je duboko dirljivo u tome što možete videti kako nešto klija, cveta ili se čak pretvara u seme", kaže Vinsent za BBC. „Prava radost se oseti kada se vidi rast ili povratak omiljene višegodišnje biljke kroz zemlju nakon duge, mračne zime. „Sezonska promena biljaka i šireg prirodnog sveta mi pomaže u svakodnevnom životu. Baštovanstvo je za mene takođe nešto vrlo meditativno", kaže. Knjiga je pogodila u živac čitaoce njenih godina, koji su, kaže, „pronašli odjek" u njenim iskustvima „pronalaženja života koji im je rečeno da treba da vode i za koji očekuju da će im nekako nedostajati". Vinsent kaže da je takođe dobila utiske od mnogih čitalaca koji su tokom karantina u njenoj knjizi nalazili „utehu i smirenje". Pogledajte video o organskoj hrani i baštovanstvu u Srbiji: Za šarenije bašte i zdraviju hranu u Srbiji: Razmena semena - „Idi u peršun” I milenijalci i generacija Z odrasli su u pejzažu koji je bio sve više opsednut životom na mreži, a knjiga počinje u vreme prvih dana tehnološkog napretka početkom ovog veka,, ili kako Vinsent kaže, dolaskom operativnog sistema Windows 95 u njenu porodičnu kuću. „Od tada smo tražili tehnološki napredak - gejmbojevi, tamagočiji, mobilni telefoni, MSN mesindžer. Očekivalo se da će sve biti brže, povezanije od prethodnog", kaže. To se zatim nastavilo i u odraslom dobu. „Započeli smo poslove koji su sve više bili na mreži i očekivali smo trenutno zadovoljstvo od aplikacija na našim telefonima: zabavljanje, dostavu, taksi, majstori - sve se može brzo dobiti." Autorka i „biljna influenserka" Elis Vinsent, kao i mnoge iz njene generacije, u biljkama nalazi „utehu" Šta je protivotrov za taj brzi i žestoki digitalni život? Nega sobnih biljaka i baštovanstvo, smatra Vinsent. „Sa baštovanstvom ništa nije trenutno. Ništa nije zagarantovano. „To je spora, fizička aktivnost za ispitivanje strpljenja - a sve to lično smatram izuzetno opuštajućim kada je ostatak mog života tako brz." I naravno, postoji i ekološka dimenzija. „Mi smo generacija koja je sve više svesna planete na kojoj postojimo i kako treba da se povežemo i pazimo na nju. „Baštovanstvo je deo klimatske svesti, kao i upotreba boce za vodu koja se može višekratno koristiti." Ipak, tokom istraživanja materijala za knjigu, otkrila da fenomen nege sobnih biljaka ima dugu istoriju. „Otkrila sam da je moja generacija baštovana - milenijalaca, koja je fascinirana sobnim biljkama i vidi baštovanstvo kao oblik brige o sebi, najnovija u nizu generacija, unazad vekovima, koja se u vreme previranja ili poteškoća zadržala na zemlji ili naginjala ka zemlji". Kaže da je za vreme svakog velikog napretka čovečanstva i industrijalizacije postojao pokret koji je pozivao na povratak zemlji. „Na primer, salonske palme koje mogu da se nose sa slabom osvetljenošću i koje se mogu premestiti od kuće do kuće bile su popularne u viktorijansko doba - kao i sada." Ovaj dom pun biljaka u Antverpenu je predstavljen u knjizi „Divlji enterijeri" Vinsent su u istoriji inspirisale brojne stručnjakinje za biljke, među kojima je i Ketrin Vajt, književna urednica koja je u slobodno vreme bila baštovanka. „Nikad se nije oblačila za baštu - izlazila bi u odelima od tvida i feragamo cipelama." Džamejka Kinkejd i Elis Voker su takođe napisale eseje o bašti, „koje baštovanstvo stavljaju u kontekst kolonijalizma i ropstva". Marijen Nort, umetnica koja je putovala svetom slikajući floru i faunu, i Gertrud Džekil i Bet Čato, koje su „obe preuzele patrijarhalno uporište dizajna bašte i radikalno promenile način na koji sadimo danas", opisuje Vinsent.. „Divlji enterijeri" Paradoksalno je da, iako negujuće biljke deluju kao protivotrov digitalnom životu, upravo je život na internetu pomogao milenijalcima i generaciji Z da se pronađu i formiraju globalnu zajednicu. Vinsent je bila samouka, ali kaže da je učila od iskusnijih uzgajivača i baštovana na Instagramu. Svoj nalog @noughticulture otvorila je 2015. godine. Postoji čitav svet takozvanih „biljnih influensera" poput Vinsent. Možda je najpoznatiji Hilton Karter iz Baltimora (@hiltoncarter) koji je napisao nekoliko knjiga na temu sobnih biljaka. Najnovija knjiga Divlji enterijeri raskošno je ilustrovana monografija koja prikazuje kako biljke mogu poboljšati dom. Kartera zovu „biljnim influenserom", „biljnim tatom" i „biljnim lekarom", kaže on za BBC. Svaki dom je, kaže, „smireniji i privlačniji" sa biljkama, „posebno u prostoru koji ima puno tvrdih ivica, čini ga čistijim i prozračnijim jer ima zeleni život oko sebe". U njegovoj knjizi su prikazani domovi, između ostalog, bračnog para iz Antverpena Sofi Vertongen i Janika De Nifa - „Oni se bave neverovatnim poslom povezivanja dizajna sa biljnim svetom" - i Džola Bernstajna u Londonu, za koga kaže da je „maksimalista kada se radi o umetnosti i predmetima, ali minimalista kada su biljke u pitanju". Hilton Kartep Ljubav prema biljkama „zgrabila" je Kartera iznenada pre nekoliko godina, te je „u roku od nekoliko meseci prešao sa deset na pedeset ili šezdeset biljaka". Ubrzo je dom pretvorio u „zatvorenu džunglu", kaže kroz smeh - a njegova supruga je prihvatila takvu situaciju, dodaje. A kako je nastala njegova opsesija? „Osećao sam se kao dete u prodavnici slatkiša. Imati ovo živo biće u svom domu čini vas usredsređenim na svakodnevnu brigu o nečemu za šta ste sada vezani. „U procesu nege postoji nešto terapeutsko, pomoću čega možete da meditirate ili pobegnete, i da dva sata jednom nedeljno potpuno odlutate." Čemu služe medonosne bašte i kako ih napraviti: Pčele su ugrožene korišćenjem pesticida i modernom poljoprivrednom proizvodnjom. Imati biljke je u određenom smislu kao i imati kućne ljubimce - one vam donose radost, ali im takođe treba ljubavi i pažnje. „Biljke nisu rekviziti. Treba im svetlost i hrana. Morate da budete spremni da se posvetite nečemu što živi", kaže Karter. Kao da, ako posetite sklonište za životinje, kući ne donesete svako štene ili mače, već jednog psa, opisuje on. „Ako dobijete tonu biljaka i ne znate kako da se brinete o njima, na kraju ćete biti vrlo tužni i trošićete mnogo novca." Karter ističe da biljke „privlače vašu pažnju ako, na primer, imaju nedovoljno svetlosti". A ako bi morao da da i savet za negu biljaka? „Pratite svetlost i biće lakše postati roditelj biljke." Minimalistički pristup biljkama u kući takođe može biti efikasan Sigurno ima puno ljudi koji žele da postanu upravo to. U Londonskom baštenskom muzeju, središtu ideja, izložbi i istraživanja oko kulture i istorije sobnih i dvorišnih biljaka u Britaniji, održavaju se redovni i izuzetno popularni sajmovi biljaka u zatvorenom prostoru, kao i radionice. Direktorka muzejskog odeljenja za edukaciju Džanin Nelson kaže za BBC da su sobne biljke, posebno paprat i palme, bile popularne u viktorijansko doba. „To se poklopilo sa zanimanjem za sakupljanje biljaka i putovanja." Tek posle rata, pedesetih godina prošlog veka, prvi baštenski centar otvoren je u Velikoj Britaniji, koji je postao popularniji 1970-tih. „Od tada, sa centralnim grejanjem, kuće su bile toplije za uzgajanje mnogo drugih i novih biljaka." „Odrastala sam 1970-tih i imali smo ogromnu monsteru koja je dostigla plafon, a zatim počela da raste duž njega", seća se Nelson. „Moj brat je uzgajao biljke poput avokada iz kamena. Mislim da su tada biljke u domaćinstvu bile popularne zbog ideje 'dobrog života' o povratku prirodi i idealizma tog vremena." Za mlađe generacije, kaže ona, nedostatak bašti i sve češćeg života u gradovima doveo je do „nepovezanosti" sa prirodom - sobne biljke su način da se ponovo povežu sa njom. Muzej bašte organizuje sajmove biljaka u zatvorenom prostoru koji su popularni među Londoncima „Emocionalno su korisne za mentalno blagostanje. A biljke takođe mogu biti način da razmislite o svom kulturnom poreklu ili se setite praznika." Ona citira nedavnu knjigu Sju Stjuart-Smit, Dobro odgajani um. „Autorka citira studiju koja je utvrdila da je prisustvo sobnih biljaka - ili gledanje scena prirode - podstaklo ljude da donesu odluke koje su pokazale viši nivo velikodušnosti i poverenja i imale efekat po zajednicu. „Opisuje ženu koja je počela da brine o kaktusima, smatrajući da je proces vrlo lekovit i terapeutski. Ona piše da su 'biljke poput ljudi, potrebna im je vaša pomoć. „Bez vas one ne žive'." Pratite nas na Fejsbuku i Tviteru. Ako imate predlog teme za nas, javite se na bbcnasrpskom@bbc.co.uk