Zašto sakupljači kostiju u Indiji žive u strahu
„Sakupljači kostiju" iz Utar Pradeša, indijske države na severu, već se generacijama bave poslom sakupljanja kostiju sa životinjskih leševa. Ali otkako je država zabranila ubijanje stoke 2017. godine, oni žive u strahu. Fotografkinja Ankit Srinivas pričala je s nekima od njih.
Bridžvasi Lal sakuplja kosti sa leševa životinja kako bi preživeo „Kada nas ljudi vide kako nosimo kosti, pretpostavljaju da radimo u klanicama", kaže pedesetpetogodišnji Bridžvasi Lal. G. Lal je jedan od više hiljada dalita (ranije poznatih kao Nedodirljivi) koji zarađuju od prodaje kostiju. Tokom protekle godine, nekoliko njih je reklo da su ih ljudi napadali, sumnjičeći ih da krijumčare krave za klanje. I gospodin Lal tvrdi da su mu nekoliko puta pretili. Vlasti Utar Pradeša zatvorili su mnoge klanice pošto je hinduistička nacionalistička stranka Baratija Janata pobedila na državnim izborima u martu 2017. Klanje stoke već je zabranjeno u oko osamnaest država, ali mnoge od njih su aktivno počele da nameću zabranu pošto je Baratija Janata oformila federalnu vladu 2014. godine. Dvadeset miliona kandidata za sto hiljada poslova Internet smišljen u drevnoj Indiji Ta stranka veruje da krave treba zaštititi, pošto ih većinsko hinduističko stanovništvo smatra svetim životinjama. Ali milioni Indijaca - među kojima su daliti, muslimani i hrišćani - konzumiraju govedinu. Ne zna se tačno koliko dalita u Utar Pradešu radi kao sakupljači kostiju, ali uglavnom se nalaze u okolini gradova Alahabada, Kanpura i Gonde - blizu fabrika koje otkupljuju kosti i melju ih u prah koji se potom koristi za proizvodnju raznih hemikalija. „Za kilogram kostiju dobijemo samo 3-5 rupija (oko četiri dinara)", kaže g. Lal. „Nije to neki častan posao, ali uspevam da prehranim porodicu." Lal kaže da je zbog posle u poslednje vreme izložen pretnjama Međutim, g. Lal kaže da se sada plaši, zbog toga što je tokom poslednjih nekoliko godina ubijeno preko deset ljudi u ime zaštite krava. Većina žrtava su muslimani - a postaju mete napada često samo na osnovu glasina. „Moramo da budemo vrlo oprezni i upravo zbog toga krećemo rano, još po mraku, i završavamo s poslom pre 10 ujutro", kaže g. Lal. Fabrike mrve kosti kako bi napravile prah koji se koristi za preradu hemijalija „Mi smo daliti, tako da nas svakako ne poštuju previše", kaže on. „A uz ovaj posao zaista postajemo Nedodirljivi. Ljudi nas izbegavaju kad vide da idemo ulicom." Uprkos zakonima koji ih štite, diskriminacija i dalje predstavlja svakodnevicu za 200 miliona dalita u Indiji. „Ne možete ni da zamislite kakav je miris trulog mesa. Ljudi misle da smo se navikli na njega, ali nismo. Nego naprosto nemamo izbor." Surdživ, koji ne želi da otkrije svoje pravo ime, kaže da taj posao iziskuje veliku fizičku i mentalnu energiju. Sugrev kaže da je za posao potrebno dosta snage „Obično pređemo oko 45 km peške u potrazi za mrtvim životinjama. Takođe, ljudi nas pozivaju kad u njihovom domaćinstvu ugine životinja. Nije to ponosit posao - ljudi nas u svojim kućama ne ponude ni vodom." On kaže da to nije fer, s obzirom na značaj njihovog posla. „Razmislite o tome, mi igramo važnu ulogu u društvu - mi uklanjamo životinjske leševe sa polja i iz domaćinstava. Ali niko nas ne poštuje." Sakupljanje životinjskih kostiju prati stigma u Indiji On se nada da će njegova deca, koja su takođe počela da sakupljaju kosti, kad-tad uspeti da nađu neki drugi posao. „Teško je sve to. Oni nisu obrazovani i niko ih neće zaposliti čim sazna da žive od sakupljanja kostiju. Ali ja želim da im nađem nešto drugo." Baisaku, koji takođe želi da otkrije samo svoje lično ime, slaže se s tim, dok odlaže ono što je u toku dana sakupio na veliku, smrdljivu hrpu kostiju. „Znam da vam je teško da stojite ovde, ali mi to radimo već decenijama. Voleo bih da nađem neki drugi posao - ali ko bi nas zaposlio?" „Mi ne ubijamo životinje, samo sakupljamo njihove kosti", kaže Baisaku. On se, takođe, brine zbog napada grupa koje staju u zaštitu krava na muslimate i dalite. „Mi ne ubijamo životinje", kaže on. „Mi samo uzimamo njihove kosti kada uginu. Ali neki ljudi su prosto neznalice i stalno nas zlostavljaju. „Video sam mnogo bolesnih krava - često punih rana. Voleo ih kad bi se ljudi zapravo brinuli o kravama, umesto što maltretiraju nas." „Voleo bih da nađem neki drugi posao - ali ko bi nas zaposlio?", pita Baisaku On dodaje da je posao iscrpljujući - moraju da hodaju satima u potrazi za leševima sa kojih će pokupiti kosti. Kada ih nađu, odnose ih na ramenima ili ih prevoze biciklima. Ponekad zadobijaju povrede, ali ne mogu da priušte odlazak u bolnicu, pošto im je prihod mali i neredovan. Da li je ovaj slon pušač U Indiji 12 velikih nosoroga više nego prošle godine Majmun otmičar bebe u Indiji „Jedan dan mogu da pronađem 50 kg kostiju za prodaju, ali neki drugi dan ću pronaći samo pet kila", kaže g. Baisaku. „A nekim danima ne nađem ništa. U ovom poslu nema garancija." On često pozajmljuje novac kako bi prehranio petočlanu porodicu. Posao podrazumeva pešačenje kilometrima u potrazi za lešinama i kostima Dodaje da pretnje nasiljem samo život čine težim. Pre nekoliko meseci ga je, kaže, dok se vraćao kući posle „jutarnje ture sakupljanja kostiju", zaustavila grupa muškaraca. „Nosio sam veliki leš na biciklu", priseća se. „Pitali su me jesam li ubio kravu. Pokušao sam da im objasnim da su pogrešili, ali svejedno su me maltretirali. Taj incident me plaši svaki put kad ga se setim." Čotu, koji je dao samo svoje lično ime, spada u retke koji su napustili svoj poziv. Sada radi kao ispomoć u kući. Ali ponekad, kad mu ustreba dodatni novac, on sakuplja kosti. Ali se nada da će uskoro moći sasvim da prekine s tim. Čotu ima još jedan posao, ali sakuplja kosti da bi didatno zaradio „U čemu je poenta da radite posao koji ljudi ne razumeju? Mi čistimo prirodu, ali zauzvrat samo dobijamo uvrede i pretnje. „Zar je toliko teško ukazati nam poštovanje?" Ankit Srinivas je honorarna fotografkinja koja živi u Alahabadu.