Zdravlje, hirurgija i sijamske bliznakinje: „Oduvek smo znale da smo drugačije“
U decembru 2001. u Birmingamu je izvršen opasan operativni zahvat kako bi se razdvojili tromesečne sijamske bliznakinje, Sančija i Eman Mauvat.
The twins were separated at Birmingham Children's Hospital in a ground-breaking operation Njihov usud je bio toliko redak da su od samog rođenja bile u žiži interesovanja svetskih medija. Šta danas rade devetnaestogodišnje sestre koje su uspešno stasale uprkos medicinskim prognozama? Kako medicinsko osoblje tvrdi, u operacionoj sali se osetilo „blago podrhtavanje", a onda se klicanje zaorilo prostorijom. Na koncu naporne šesnaestočastovne operacije, dve male devojčice bile su razdvojene. Provele su prva tri meseca života povezane kičmom. Bio je to izuzetan dan u Birmingemskoj dečjoj bolnici - prvi put je takva operacija izvedena u Ujedinjenom Kraljevstvu, a bila je tek treća u svetu. Na opštu radost, operacija je u potpunosti uspela. Emi i Dejvidu, ushićenim roditeljima Sančije i Eman, laknulo je kada su konačno zasebno mogli da uzmu u naručje svoje ćerke. Svetski mediji zabeležili su prve razdvojene zagrljaje u toj porodici. Sančija i Eman su sada na fakultetu, zajedno s mlađom sestrom Damaris, koja je rođena samo 11 meseci posle bliznakinja i bila je uz njih tokom njihovog jedinstvenog - ali i ciljano sasvim običnog - odrastanja. „Ljudi obično ne pričaju o tome da su bili spojeni, ali mi smo na to navikle", kaže Eman, prisećajući se toga kako su dospele na ovaj svet. Lekari su prognozirali da bi sestre mogle da vode normalan život ako se uspešno razdvoje. Obe imaju spinu bifidu, ali, uz po jednu slabiju nogu, nije se moglo znati kako će to uticati na njihov razvoj. „Nisu znali da li ćemo prohodati", kaže Sančija. „Kada nam je uspelo, ljudi su rekli da je to čudo." Prvo je Sančija, suprotno očekivanjima, počela da se gega sa dve godine, a Eman je pošla njenim stopama oko pet nedelja kasnije. Nedugo potom, trčale su po porodičnom domu u Grejt Baru, predgrađu Birmingema. U ranim danima, osnovnu školu su prekidale redovne posete bolnici i neobičan televizijski nastup u kom se govorilo o njihovom napredovanju. „Od malih nogu smo znale da smo drugačije - bolnički pregledi, operacije, a i nismo mogle da radimo sve što su radili naši prijatelji", priseća se Eman. Kaže da su drugari iz odeljenja „veoma dobro prihvatali" njihovu situaciju, te da su stekle prijateljstva koja traju do današnjih dana. Kažu da im zbog slabije noge treba 20 minuta za razdaljinu koja se pravali za pet, i da se potpomažu kolicima i štakama. „Prihvatile smo naš hendikep kao male", kaže Sančija. „Nismo nikom dozvoljavale da nam govori šta ne možemo da uradimo." Navodi primer iz najranijih školskih dana. „Sećam se da sam se sa četiri godine osećala drugačijom", kaže ona. „Igrali smo se šuge i neki dečak mi je rekao: 'Ti to ne možeš zbog noge'. „[Pomislila sam] Da, imam hendikep, ali niko ne treba da vam govori šta možete a šta ne možete da radite'. I trčala sam tog dana, nije bilo sjajno, ali uspela sam. „Kada vam neko kaže nešto takvo, daje vam snagu da pomislite: 'Da, ja to mogu!'" „Njih dve su se spojile u jedno" Izazov za hirurge - devojčice su bile spojene u korenu kičme Operacija neophodna za razdvajanje kičmenih stubova Sančije i Eman, koji su bili spojeni u korenu, nikad pre nije bila izvedena u Ujedinjenom Kraljevstvu. Lekarski tim predvođen Tonijem Hoklijem razdelio je kičmeni stub i razdvojio neke osnovne organe, među kojima su i bešike. Opisujući kasnije proceduru, Hokli je izjavio za Gardijan: „Njih dve su se spojile u jedno. A došlo je i do izvesne rotacije. Morali smo da sečemo tako da svaka devojčica dobije svoj kičmeni stub i da napravimo kanal kako bismo ga pokrili. „Tehnika sečenja je uobičajena, ali potrebno je znati gde treba da se pravi rez. Pomagali su nam stimulatori nerava." Nakon što su im kičme razdvojene, dečji hirurg Piter Gornal i jedan od vodećih svetskih stručnjaka za sijamske blizance Luis Spic, iz dečje bolnice Grejt Ormond strit, pažljivo su razdvojili neke organe devojčica, koji su bili celi, ali spojeni. Kao tinejdžerke, bliznakinje su postale zatvorenije o prošlosti, ali radoznalost je često izjedala njihove školske drugove. „Ljudi su bili znatiželjni - pitali bi nas da li je to istina. Ali mi smo želele da to ostane među nama", kaže Sančija. „Guglali bi o nama. Mislila sam da će prestati da pričaju - to je obična pomama - ali nisu." Toni Hokli, veoma cenjeni neurohirurg koji je razdvojio bliznakinje, postao je blizak porodični prijatelj. Setio bi se svakog rođendana i redovno je posećivao dom Mauvatovih. Iznenada je umro 2009, u šezdeset petoj godini, a prošle godine su bliznakinje prisustvovale komemoraciji, na zadovoljstvo njegove porodice i kolega. Veza sa Birmingemskom dečjom bolnicom nastavila se i kada su Sančija i Eman primakle zrelom dobu. Obe su tamo stekle radno iskustvo i srele se s nekim od osoblja koje je, 16-ak godina ranije, bilo u operacionoj sali s njima. „Bilo je to baš kul", kaže Sančija. „Videle smo anesteziologa koji nas je uspavao, kao i stažiste koji su bili tamo kad smo rođene. „To iskustvo je bilo veoma zanimljivo i značajno. Ne uzimamo ga zdravo za gotovo." Srednjoškolske dane im je prekinula pandemija koronavirusa, pošto je škola zatvorena u martu. „Oduzeta nam je", kaže Sančija. „I dalje se trudimo da prežalimo to." Nepokolebane, bliznakinje i njihova sestra Damaris - koja je bila u istoj generaciji - održale su virtuelno matursko veče. Čak su napravile letke i pozivnice. „Bio je to divan dan", kaže Eman. „Tako smo zaokružile školsku godinu, plešući po dnevnoj sobi." Taj događaj bio je najblistaviji trenutak izolacije. „April je bio sumoran", priseća se Eman, dodajući da im je Kovid-19 odneo bliskog rođaka. „Bilo je teško. Ali karantin nam je pokazao kako da poštujemo jedni druge - izneo je ono najbolje u nama." Pandemija je dodatno zbližila tri sestre, ako je to uopšte moguće. Bliznakinje za Damaris samo imaju reči hvale. „Ona je naša zvezda vodilja", kaže Sančija, objašnjavajući da ih je sestra bezbroj puta podržala nakon operacija ili kada bi imale težak dan. „Oslanjamo se jedna na drugu, ali Damaris je ono što nas povezuje", dodaje Eman. „Uvek je bila tu, uz nas." Sijamski blizanici Sve tri devojke su sada na fakultetu. Sančija studija sajber bezbednost, Eman političke nauke i međunarodne odnose, a Damaris izučava pedagogiju. Sančija takođe uči kako da kodira, u sklopu želje da se u industriji zaposli više crnkinja. „U tehnološkom sektoru treba više crnaca", kaže ona. „Ja sam sa Kariba - takvih [u ovom poslu] nema mnogo. Želim da to promenim i pokažem sebi da sam sposobna." Za to vreme, Eman sanja da uđe u politiku i tvrdi da joj je inspiracija Aleksandrija Okazio-Kortez. „Novi model političara će biti drugačiji - živimo u svetu koji evoluira", kaže ona. Bliznakinje su svesne koliko su sreće imale što su preživele opasnih prvih nekoliko nedelja života, ali sebe vide kao obične mlade žene - sa velikim ambicijama, u svetu sačinjenom od porodice, prijatelja i vere. „Morate osećati zahvalnost prema životu", kaže Eman. „Čitale smo o drugim blizancima [koji su umrli]", dodaje Sančija. „To je toliko tužno. To smo mogle da budemo nas dve." Pogledajte video o operaciji razdvajanja sijamskih bliznakinja Sijamske bliznakinje razdvojene operacijom- uspešno se oporavljaju Pratite nas na Fejsbuku i Tviteru. Ako imate predlog teme za nas, javite se na bbcnasrpskom@bbc.co.uk