Kosovski oficir za vezu: „Komunikacija Beograda i Prištine nikad nije prekidana"
Valjdet Sadiku pet godina radi u kancelariji u jednom od hodnika sedišta Delegacije Evropske unije u Srbiji. Ipak, javnost ga gotovo uopšte nije upoznala, uprkos činjenici da je pitanje Kosova jedno od najčešćih u javnoj sferi.
U kancelariji Valjdeta Sadikua, na zidu visi slika Hašima Tačija, a tu je i kosovska zastava Dok iza njegovog radnog stola stoji zastava Kosova, a na zidu vise slike kosovskog predsednika Hašima Tačija i uramljene Deklaracije o nezavisnosti Kosova, Sadiku kaže da se u svom mandatu jasno predstavljao. „Moj službeni naziv je oficir za vezu. Želimo biti korektni - mi smo potpisali taj sporazum pa i na sajtu Ministarstva spoljnih poslova Kosova stoji Kancelarija za vezu. Ali, ja jesam ambasador", kaže Sadiku. Sa jedne takve misije je i došao u Beograd - u julu 2013. godine imao je sedam dana pauze od završetka ambasadorskog mandata u Hrvatskoj do početka službe u Beogradu. Spremao se za odlazak na službu u Australiju, a završio je u Beogradu jer je njegov prethodnik, Ljuljzim Peci, posle dva dana u Srbiji - podneo ostavku. „Sve je bila velika nepoznanica - od grada, u kome nikad ranije nisam bio, do posla. Nismo imali ništa više sem odluke da se kancelarije otvore, nismo znali ništa više ni o poslu, ni o mandatu." Danas ima pet godina staža u odnosima Beograda i Prištine koje nekoliko puta tokom razgovora opisuje kao komplikovane, specifične, osetljive. Na zidu Sadikuove kancelarije je i uramljena Deklaracija o nezavisnosti Kosova iz februara 2008. godine Zašto je napredak u pregovorima usporio Tokom njegovog mandata u Beogradu, često se menjala klima u odnosima sa Prištinom. Kaže da je napredak 2013. i 2014. godine bio najopipljiviji jer je bilo entuzijazma, volje i rezultata, ali i velikih napora međunarodne zajednice. „Možda je uzrok tome što se tada govorilo o opštim sporazumima, koji nisu govorili o detaljima - a to je bila olakšavajuća okolnost jer su strane mogle da ih interpretiraju na svoj način. Sada, kada se traže preciznije definicije, nema toliko prostora za interpretaciju." Ivica Dačić i Hašim Tači, potpisnici Briselskog sporazuma 2013. godine U međuvremenu, problemi nisu samo nastajali - mnogi su se rađali. Iz Beograda odlazi posle zabrane rukometašicama i karatistima kosovskih reprezentacija da igraju u Srbiji, a fudbalerima Crvene zvezde da se prijateljski nadmeću u Gračanici. „Moguće da bi odgovor i pre pet godina bio isti - to ne mogu da prejudiciram. Ali realnost se promenila u međuvremenu i sada je vreme za precizne formulacije i precizne odgovore." Iako se i Beograd i Priština žale na izostanak komunikacije oko istrage ubistva Olivera Ivanovića, Sadiku kaže da njegova kancelarija nije bila deo tog procesa razmene informacija - ali baš tu vidi prostor za buduću saradnju. I nema nijednu dilemu da će se briselski razgovori nastaviti. „Niko ne dovodi u pitanje nastavak dijaloga", kaže Sadiku dodajući da se samo razmatra modalitet kako nastaviti razgovore. Šta radi oficir za vezu Valjdet Sadiku u Beogradu, a Dejan Pavićević u Prištini imali su zadatak da olakšaju primenu briselskih sporazuma. „Meni je veoma drago da za ovih pet godina, bez obzira na teške stvari kroz koje smo prošli, mi nijednog trenutka nismo prekinuli komunikaciju." Tako je bilo, tvrdi, i prilikom hapšenja direktora Kancelarije za Kosovo i Metohiju Marka Đurića u Kosovskoj Mitrovici. „U kontaktu smo bili od početka - od njegovog ilegalnog ulaska, pa sve do hapšenja i povratka u Beograd." Oficiri za vezu Oficir za vezu Srbije Dejan Pavićević po dolasku u Prištinu u julu 2013. godine Ipak, Sadiku kaže da je mnogo više posla imao na rešavanju problema ljudi koji neminovno svakodnevno nastaju kada su odnosi Beograda i Prištine bez rešenja. „Rešavali smo probleme privrednika, koji su, na primer, tražili sertifikate za prevoz zapaljivih materija, pa sve do saobraćajnih udesa ili pitanja pritvora. Važno je za porodice pritvorenika da se procedure, umesto za nedelju-dve, rešavaju za sat-dva našim direktnim kontaktima." Zapadni Balkan: Sve dalje od EU Spasavanje redova Đurića Virtuelni rat Beograda i Prištine Smatra da pozicija koju je obavljao pet godina ima velikog potencijala koji treba da se iskoristi dogovorom pregovarača. „Treba razmišljati kako o širenju mandata i ovlašćenja, tako i o uvećanju osoblja", predlaže Sadiku. Beogradsko proleće Sadiku je rođen i odrastao u Prištini, gde je osnovnu školu završio u zvaničnom sistemu SFRJ, a potom gimnaziju u paralelnom sistemu kosovskih Albanaca. „Odrastao sam u delu Prištine gde je živela samo jedna srpska porodica. Išao sam u školu na albanskom jeziku i nije ni bilo mogućnosti za druženje pa nisam imao srpskih prijatelja u ranoj mladosti." Sadiku na otvaranju festivala „Mirdita, dobar dan", u društvu Nataše Kandić Kaže da je zato stekao prijatelje tokom oficirskog mandata u srpskoj prestonici, koju opisuje kao po svemu veliki grad. „To ne znači da se sa svima slažem, ali način neslaganja, način komuniciranja tokom neslaganja je najlepše što nosim iz Beograda." Srpski jezik govori gotovo bez greške, a to objašnjava i studijama u Sarajevu, ambasadorskim mandatom u Zagrebu, kao i majčinim crnogorskim poreklom. Ipak, to znanje jezika gotovo da nije demonstrirao u srpskoj javnosti - i to je bio svestan izbor. „Dijalog je osetljiv proces i treba da cenimo političku hrabrost lidera da rešavaju pitanja koja se gomilaju svaki dan. Ne želite da učinite nešto što će biti otežavajuća okolnost kada se sutra sretnu predsednici ili premijeri." Sličnu poruku ostaviće i svom nasledniku. „Ovo je osetljiv proces i za njega treba imati strpljenja i razumevanja, ali i odlučnosti." Za uzvrat, prilikom povratka u sedište kosovskog Ministarstva spoljnih poslova gde mu je radno mesto, iz Beograda nosi - proleće. „Ovaj period, ovo godišnje doba, april i maj, posebno su interesantni - proleće je najupečatljivije u Beogradu", zaključuje Sadiku.