Tito i variola vera: Kako je maršal vodio bitku sa epidemijom
Te 1972. godine, Josip Broz Tito spremao se da proslavi jubilarni 80. rođendan, a sa njim se za slavlje 25. maja spremala čitava Jugoslavija. Televizija Beograd je te godine pokrenula svoj Drugi program i to u boji.
Josip Broz Tito imao je poseban odnos sa medijima Ipak, prvi potvrđeni slučaj velikih boginja, za koje se u Jugoslaviji verovalo da su iskorenjene, zapretio je da pokvari mnoge planove, kako Titu, tako i Jugoslovenima. „Tito nije imao potrebu da se bori za glasove - nijednom se nije pojavio na televiziji tokom epidemije. „To je gospodski ostavio drugima, a svakako se nije ponižavao da nosi vakcine po Novom Pazaru ili kojekuda", priseća se epidemiolog Zoran Radovanović, jedan od onih koji se borio sa najvećom jugoslovenskom epidemijom. Do 19. maja 1972. godine, kada je iz bolnice izašao poslednji oporavljeni pacijent, trajala je epidemija variole vere. Šest dana kasnije, na stadionu Jugoslovenske narodne armije - današnji stadion Fudbalskog kluba Partizan - održano je tradicionalno obeležavanje Dana mladosti. Medijska slika epidemije Jakša Šćekić upisao je 1971. godine Pravni fakultet i u proleće naredne godine sve je delovalo spremno za drugi semestar prve akademske godine. Njegov otac Jovan bio je jedan od najcenjenijih novinara tadašnje Televizije Beograd. „Tada je sa emitovanjem počeo Drugi program Televizije Beograd, a moj otac je radio informativnu emisiju 24 časa. „To je bila jedina informativna emisija na tom kanalu, a sve je emitovano u boji", priseća se Šćekić, kasnije i sam novinar. Šćekić kaže da je epidemija postala centralna tema emisije njegovog oca. „Svake večeri, on je imao vanredne emisije koje su trajale pola sata - sat. „Kao gosti su dolazili ministri, lekari - tačno se znalo ko dolazi, država je to određivala i niko od njih nije mogao da odbije da gostuje." Ovako je izgledao pacijent oboleo od velikih boginja Prema podacima Radio-televizije Srbije, naslednice nekadašnje Televizije Beograd, prva informacija o pojavi variole objavljena je u centralnom Dnevniku čak sedam dana nakon što je slučaj potvrđen. RTS navodi da je javnost potom sve do 15. aprila svakodnevno obaveštavana o širenju boginja, kada su informacije svedene na sporadične. Podaci Televizije Beograd govore da je u emisiji „24 časa" novinar Jovan Šćekić jedini saopštio ime preminulog obolelog Novopazarca, a njegov sin danas navodi da su ljudi tada imali potpuno drugačiji odnos prema onome što država saopšti. „Nemojte očekivati da je u medijima 1972. godine bilo vlasti i neke opozicije - prenosilo se ono što je država, odnosno Komunistička partija govorila. „Samim tim, lakše se sprovodilo ono što je država nameravala." Epidemiolog Radovanović kaže da je informisanje bilo usmereno na ono što je i lekarima bilo ključno. „Informacije su bile dozirane i više usmerene na proces vakcinacije - gde i kada stižu vakcine, gde se nalaze vakcinalni punktovi. „Bile su to informacije koje su smirivale javnost jer je osnovno bilo - vakcinisati." Televizija Beograd je 9. aprila 1972. godine objavila da je milion i 700 hiljada građana u Beogradu revakcinisano protiv velikih boginja. Lekari na Kosovu sprovode masovnu vakcinaciju Da li je Tito vakcinisan „Nije bilo javnih podataka da li je vakcinisan, ali ja pretpostavljam da jeste jer je on bio veoma oprezan čovek. O tome su donosili odluku i njegovi lekari, pa sam ja skoro uveren da je vakcinisan jer je to bilo u njegovom interesu. Rizik je u njegovom slučaju bio mali, ali postojala je mogućnost da neko od onih koje prima bude u poslednjem danu inkubacije", kaže epidemiolog Zoran Radovanović. Titove veštine komunikacije „On je bio čovek koji je znao s ljudima" - ovom rečenicom Josipa Broza Tita opisuje Ivo Goldštajn, hrvatski istoričar. „Svedoci i memoaristi navode njegovu bitnu karakteristiku, koju današnji političari često nemaju - znao je da sluša druge ljude i to mu je bio obrazac ponašanja. „Čak je i u poznim godinama znao da kratkim govorom otvori sastanak, a onda da dugo vremena, čak i satima, pažljivo sluša sagovornike, pa čak i postavlja potpitanja." I ono što se danas često može čuti - pozivanje političara na „mišljenje struke" prilikom donošenja ključnih odluka - donekle se može pronaći u Titovoj biografiji. „Neke strateške odluke su bile njegove, poput postavljanja strateških ciljeva posleratne modernizacije - industrijalizacija, urbanizacija, elektrifikacija, i drugi, ali konkretni projekti na terenu bili su uglavnom u rukama stručnjaka. „Limitirana demokratizacija i liberalizacija koju je inicirao početkom pedesetih omogućila je stručnjacima da se čuju, kao što je otvorila i izvesni prostor za preduzetničke inicijative i u društvu i u nauci." Te 1972. godine i kraljica Elizabeta posetila je Jugoslaviju i sastala se sa Josipom Brozom Goldštajn, autor jedne od najobimnijih savremenih biografija Josipa Broza koju potpisuje zajedno sa ocem Slavkom, kaže da se Tito susreo sa problemom u komunikaciji sa javnošću onog trenutka kada su stasavale prve generacije koje se nisu borile u Drugom svetskom ratu. „Televizija je bila novi medij u Titovoj komunikaciji sa javnošću i iskoristio ju je već 1968. godine kada je očinskim govorom smirio bunt studenata, samo nekoliko dana posle De Gola koji je to isto učinio u Francuskoj. „Ali to je na neki način bila labudova pesma - Tito, kako su godine prolazile, imao je sve manje pravog kontakta sa javnošću zbog svojih godina, kao i zbog reboljševizacije svoje politike početkom sedamdesetih 20. veka kada su se od njega distancirali neki intelektualni krugovi, ponajviše u Beogradu, Zagrebu i Ljubljani, a deo naroda percipirao ga je kao predvodnika elite otuđene od stvarnog života", zaključuje Goldštajn. Dan mladosti koji se nije mogao propustiti Kako se bližila druga polovina maja, a vakcinacija uspešno tekla širom Jugoslavije, bilo je jasno da se epidemiološka situacija popravlja. Poslednji oboleli je 19. maja 1972. godine otpušten iz beogradske klinike, dok je potvrđena smrt 40 pacijenata. „Tito se uopšte nije pojavljivao u medijima da govori o epidemiji, umesto njega su to činili resorni ministri, sekretari, državno-partijski službenici. „Nije se pojavio ni na početku, a ni na kraju - ni da proglasi kraj epidemije", kaže novinar Jakša Šćekić. Nepunu sedmicu posle otpusta poslednjeg izlečenog pacijenta, na stadionu JNA održan je masovni skup kojim je tradicionalno obeležavan Titov rođendan. Jugoslovenski lider primio je štafetu iz ruku radnika iz Bihaća Branka Mandića. Štafeta je te godine krenula sa Iriškog venca kod Novog Sada 15. aprila, na dan koji se u izvorima Radio-televizije Srbije navodi baš kao datum kada su informacije o epidemiji postale ređe i uglavnom su govorile o normalizaciji situacije. U radu Dimitra Grigorova o štafeti mladosti, kada se govori o 1972. godini, ne postoji nijedan podatak koji ukazuje da su pripreme i realizacija prenošenja štafete na bilo koji način bili ugroženi epidemijom zbog koje su bili zabranjeni masovni skupovi. Ni sam scenario svečanosti ne osvrće se na savladanu bolest već je u centru pažnje bio Titov jubilarni rođendan, a Grigorov navodi da je cilj zaključne svečanosti bio da simbolizuje „stvaralaštvo, misli i osećanja svih mladih ljudi u našoj zemlji". Ipak, najveća novina te epidemijske godine bila je televizijska - prenos sleta je prvi put realizovan u boji. Pratite nas na Fejsbuku i Tviteru. Ako imate predlog teme za nas, javite se na bbcnasrpskom@bbc.co.uk