„Noć ulaska“: Žene koje tvrde da im je prva bračna noć uništila brak
Venčanja su predmet velikog interesovanja širom planete, ali za žene u nekim delovima sveta ova „svečana" ceremonija ume da bude traumatična i noć koju nikad neće zaboraviti - iz potpuno pogrešnih razloga.
U nekoliko arapskih i muslimanskih zemalja, od žena se očekuje da budu devica kad se udaju. BBC na arapskom razgovarao je sa ženama različitog društvenog porekla o uticaju koje su njihove prve bračne noći imale na njihove potonje bračne živote i kako je izraziti izostanak seksualnog obrazovanja uticao na njihov brak. Slede životne priče žena različitih godišta - čiji su životi na dan njihovog venčanja bili okrenuti naglavačke. Somaja - 23 godine Somaja je dobila bitku sa porodicom koja je odbijala da joj dozvoli da se uda za Ibrahima, čoveka kog je strasno volela i smatrala idealnim mužem za svaku devojku. Nije bila ni svesna da je, jednom kad ostvari svoj san, očekuje veliki šok. Tokom njihove prve zajedničke noći, poznatije kao „noći ulaska", sva ljubav nestala je zbog njegovih sumnji u njenu „nevinost". Kao studentkinja na Univerzitetu u Damasku, u Siriji, Somaja (23) je bila blizu da diplomira arapsku književnost. Ali je i bila opsednuta Ibrahimom, koji se zarekao da ništa neće omesti završetak njenih studija i diplomiranje. Uprkos odbijanju njene porodice da dozvoli da se oni venčaju, budući da ona još nije diplomirala a on još nije našao kuću za budući par, Somaja je bila nepokolebljiva. Na kraju se udala za Ibrahima, uloživši svu svoju veru u ljubav i njegovu podršku. Sukobila se s čitavom porodicom, otišavši čak toliko daleko da je tvrdila da će rado živeti sa njegovom majkom, koju je poštovala kao vlastitu. Ali prve bračne noći, Somaja je doživela šok. Njen novi muž se „nestrpljivo i ne davši joj ni trenutka da predahne, ostrvio na nju da joj što je pre moguće penetrira himen, tvrdeći da njegova ljubav prema njoj opravdava njegovo nasrtanje." „Sarađivala sam", kaže Somaja, „i uprkos svojoj iscrpljenosti, popustila." „Romantika je najednom iščezla" Ali svaka naznaka romantike kao da je najednom iščezla. Njegovo lice je promenilo boju i izraz, a ona objašnjava da je shvatila da on sumnja da ona nije devica čim je rekao da „nema nikakvih krvavih fleka". Većina žena krvari, u različitoj meri, tokom probijanja himena, ali, prema doktorima i ekspertima, do krvarenja ne dolazi nužno kod svake žene. Himeni su mnogi i razni: neki mogu da se probiju samo hirurškim putem; drugi su toliko nežni da se probuše bez krvarenja; a neke devojke su čak rođene bez himena ili se njihovi himeni slučajno probuše kao posledica povrede koju su zadobile u detinjstvu. Opisujući muževljevu reakciju, Somaja kaže da je „njegov pogled bio poput bodeža zarivenog u njene grudi, ubio me je a da toga nije bio ni svestan." „Nije čak ni pokušao da razgovara sa mnom. Osećala sam se zanemareno i poput osumnjičenog koji iščekuje suđenje. Pre braka, razgovarali smo o mnogim stvarima", dodaje ona, „pa čak i o našoj prvoj bračnoj noći, koja je trebalo da bude najbolja noć u našem životu." „Mislili smo da znamo mnogo jedno o drugom, ali sve je to palo u vodu kad se 'nije pojavio znak devičanstva'." „Krvava posteljina" Iako su takvi incidenti uobičajeni u njenom društvu, Somaja nije očekivala da će ga iskusiti i sama, zato što je pretpostavila da su se stavovi mladića u međuvremenu izmenili i da su njihova uverenja drugačija od onih generacije njihovih deda, naročito zato što je njen verenik bio intelektualac, otvorenih stavova i univerzitetski obrazovan. Ali kad je drugog dana njihovog bračnog života on predložio da odu kod lekara kako bi potvrdili njenu nevinost, ona je bila zapanjena. Testovi nevinosti za devojke su vekovni običaj, ali motivi za testiranje i metodi inspekcije razlikuju se od društva do društva. U konzervativnijim porodicama, nije neuobičajeno da se devičanstvo devojke proslavi njene prve bračne noći uz značajnu pompu, kao što je teatralno pokazivanje krvave posteljine porodicama mlade i mladoženje, a nekad se održava i posebna ceremonija kako bi se obeležio značaj „potvrde". Postoje načini da se dočaraju željeni dokazi - relativno je lako „nanovo ušiti" himen hirurškim putem, a postoje i kineski veštački himeni - protetike koje odaju utisak nedirnutog himena, a kad se izlože pritisku ispuštaju crvenu tečnost koja izgleda kao krv. Ali žene, kao što je Rozana, mogu da dožive potpuno drugačiji ishod, čak i da budu ubijene u ime „časti". „Posle seksa bih se osećala prljavo" Posle posete ginekologu narednog dana, Somaja je otkrila da je njen himen debeo i da će se probušiti samo ako rodi prirodnim putem. Njenom mužu se oteo uzdah olakšanja i lice mu se razvuklo u osmeh, ali već je bilo kasno. Somaja je donela odluku i čvrsto rešila da se razvede što je pre moguće. Objašnjavajući zašto je potrajalo dok nije podnela zahtev za razvod, Somaja kaže: „Moj muž mi je postao kao stranac. Plašila sam se da će oponašati ono što bi društvo moglo da kaže o mojoj nevinosti. Nisam mogla da predvidim šta će uraditi sledeće. Od njega je moglo da se očekuje bukvalno bilo šta. Nisam više mogla da budem sigurna u vlastitu bezbednost u blizini nekoga ko je uništio višegodišnju vezu za samo nekoliko sekundi." Posle kratke pauze, Somaja dodaje: „Iskreno, ne znam kako da opišem svoje stanje i šta sam osećala prema njemu posle te noći, ali nisam mogla da podnesem da živim s njim nakon što je čitavo moje biće sveo na bezvrednu membranu. Na kraju krajeva, ja sam ljudsko biće, a ne samo tkivo oko neke membrane." Od tada se Somajino psihološko stanje pogoršalo. Nije primala posete i prestala je da izlazi iz kuće. Osećala se kao da igra tradicionalnu rodnu ulogu, gde supruga mora da bude pitoma i bespomoćna bez odobrenja muža. U naredna tri meseca, ona se nevoljno upuštala u seks s njim nekoliko puta. „Kad bi ušao u mene, obuzelo bi me gađenje", rekla je. „Nisam ga želela i ništa nisam osećala prema njemu, zato što je moja strast one noći bila ugašena. Samo bih čekala da svrši s tim i ostavi me na miru. Posle seksa s njim osećala bih se prljavo i kao prevarant, zato što je to bila više dužnost i zadatak koji moram da izvedem, umesto čina ljubavi." Savet za prvu bračnu noć Somaja nije usamljen slučaj u njenom društvu, jer ima još mnogo takvih kao što je ona iza brižljivo zaključanih vrata, koje drže jezik za zubima i izbegavaju prekor i osudu društva. Ali deca i porodice kasnije pate zbog nedostatka otvorenosti da se o ovom problemu priča slobodno i iskreno. Amal Al-Hamid, psihijatrica, govorila je za BBC o psihološkom stanju žene tokom njene prve bračne noći. Ona nudi savete parovima koji će se uskoro venčati kako bi im pomogla da izbegnu nepredviđene probleme: „Psihološki saveti obično se ne traže u našem društvu, zbog potpuno pogrešnih predrasuda." Al-Hamid smatra da odlazak na sesije predbračnog savetovališta može da pomogne da dođe do srećnog početka bračnog putovanja, čije je sidro dijalog i razumevanje. „Parovi moraju da potraže psihološki savet kako bi se opskrbili korisnim i relevantnim informacijama i da pitaju bilo šta - koliko god to lično bilo - o intimnosti koja ih čeka, o različitim vrstama himena i kako da se osiguraju da penetracija ne ostavi trajne ožiljke na ženi, tako da to bude noć uživanja umesto noć bola." „Nažalost", dodaje Al-Hamid, „mnogi ljudi misle da znaju puno o psihologiji i psihološkom stanju sveže udate žene, ali bezbroj iskustava dokazuje upravo suprotno." „U mnogim slučajevima", primećuje ona, „takvi problemi se ne rešavaju i ostavljaju se da se vremenom zagnoje, samo da bi na duže staze postali još komplikovaniji." „Dokaz čednosti" BBC je pitao 20 muškaraca kako bi reagovali kad bi se suočili s „odsustvom znakova nevinosti" tokom njihovog prvog čina intimnosti. Muškarci su bili uzrasta između 20 i 45 godina, oženjeni i samci, uključujući akademike, lekare, nastavnike i one koji za sebe smatraju da su „otvorenog uma" po ovom pitanju. Reakcije? Odgovori su bili direktno ili indirektno negativni. Većina ispitanika izjednačila je „krvave fleke sa čednošću i dokazom devičanstva mlade", što je, tvrdili su oni, kamen temeljac srećnog bračnog života zasnovanog na poverenju i razumevanju. Nije preostalo ljubavi niti strasti Nekoliko meseci kasnije, Somaja je poverila mužu svoju želju da okonča njihov brak, rekavši mu da nema načina da preinači svoju odluku zato što se, kako je rekla, plaši za svoj život pored njega i zato što u njoj više nije preostalo ljubavi niti strasti nakon te prve sudbonosne noći. Ona je otkrila i kako smatra da ju je njegova „bezosećajna" sumnja uvredila i ponizila. Ona kaže: „On je bio šokiran, jer je smatrao da kao muškarac ima pravo da dovede u pitanje je li njegova žena prethodno imala seksualne odnose. On je rekao da mu ne pada na pamet da se razvede od mene dok god sam živa i posavetovao me da dobro razmislim o svom 'buntovničkom ponašanju' jer će se ono zasigurno završiti 'kajanjem i žaljenjem'." „Naše društvo ima dvostruke aršine", kaže Somaja. „Seksualni podvizi muškaraca se prihvataju pa čak i pohvaljuju, ali kad su u pitanju žene, takvo ponašanje je razlog za društveno odbacivanje i ponekad kažnjivo smrću." „Moj otuđeni muž bio je jedan takav muškarac, kikotao se dok se hvalisao prijateljima vlastitim seksualnim istorijatom, ali je kipteo od besa kad bih se ja makar malo našalila", dodala je ona. Nakon što je njena porodica odbila da je podrži u njenom zahtevu za razvod, opisavši njene razloge kao „sitničave i trivijalne", Somaja je u junu prošle godine napustila Siriju i uputila se u Evropu. Džumana - 45 godina Džumana je proživela najveći deo života u Siriji u kvartu Al-Bab u Alepu, pre nego što se 2016. godine preselila u Brisel, u Belgiji. Ona je za BBC rekla da je 20 godina čekala da sprovede svoj razvod u delo. „Imala sam 19 godina kad je moj otac odlučio da ću se udati za rođaka, protivnom mojim željama." „Nisam ga želela. Volela sam da učim, ali su me naveli da verujem da je on prava osoba za mene i da ću se vremenom navići na njega. Ljubav će doći sama od sebe kasnije, govorili su." Među mnogim konzervativnim porodicama i onima iz ruralnih krajeva, postoji pravilo da starija rodbina, i sa mladine i sa mladoženjine strane, čeka u domu mladenaca dok se „nevinost" mlade ne ispita i potvrdi. Džumana se živo seća prve bračne noći i sa osetnim bolom, kao da se juče desilo. „On je zatvorio vrata i rekao da treba da požurimo, jer starija rodbina iz porodice napolju čeka potvrdu." „Bilo je apsolutno grozno", kaže ona. „Moj muž mi se nije obraćao, samo se posvetio izvršenju zadatka bez razgovara sa mnom, čak ni na nekoliko minuta, dok sam se ja tresla od straha i gađenja." Džumana dodaje da je „uprkos mom fizičkom bolu i emotivnom rasulu, jedina briga mog muža bila ta krvava fleka." Osramoćena „Nisam krvarila te noći, tako da je moj muž narušio mir noći urlikom: 'Nema krvi!' i obasuo me rafalom uvreda koje ne mogu da se nateram da ponovim. Oči su mu bili kao komadi žerave koja će me svakog trenutka spržiti." Sat ili više vremena koliko je bila ophrvana šokom i strahom, Džumana je bila oduzeta i nije mogla da prozbori ni reč. Nisu čekali do jutra, već su je iste noći odvukli do ginekologa da potvrdi njenu nevinost. „Sećam se lekara koji me je tešio kao da mi je otac", priseća se ona, „i prekorevao mog muža za to što je uradio." Džumana je bila prisiljena da živi sa mužem koji ju je javno ponizio, zato što njena porodica i svi oko nje nisu želeli da podrže njenu želju sa razvodom, ni te noći niti narednih 20 godina bračnog razdora. Dvadesetak godina i četvoro dece kasnije, Džumana nije zaboravila uvredu koju je doživela. Čim je stigla do Brisela sa svojom decom, okončala je brak, kaže ona, da bi se osvetila bivšem mužu i društvu jer ju je izneverilo. Ona kaže da joj život u Briselu sa decom odgovara i ne namerava ponovo da se udaje. Umesto toga, jedva čeka da ostvari akademske snove koji su joj prethodno uskraćeni i želi da odgoji decu drugačije nego što je ona bila odgojena. „Srećna sam sada", kaže ona, „zato što sam uspela da dovedem dve ćerke ovamo. Nisam se samo razvela od muža, razvela sam se i od društva koje se uopšte nije ponelo pravično prema meni." Rozana i Amina o hirurškom zahvatu obnove himena Rozana objašnjava zašto se rastala od verenika sa kojim je bila pet godina. „Verovala sam mu i mnogo sam ga volela. Tokom jednog od naših susreta, gnjavio me je da imamo seks, doživevši me, tehnički, kao suprugu. Na kraju sam poklekla pred njegovim navaljivanjem i jednog dana uradila to." Šest meseci kasnije, međutim, njena i porodica njenog verenika strašno su se posvađali i došlo je do dalje nesreće kad su se razišli i njih dvoje. „U našem društvu nema pogovora kakva se kazna primenjuje za gubitak nevinosti", kaže ona, dodajući, sa osećajem konačnosti: "Smrt." „Srećom, tu je bila moja prijateljica da mi pomogne. Posavetovala me je da posetim diskretnog ginekologa pod čijim nožem ću se podvrći zahvatu obnove himena i dobiti potpuno novi himen proizveden u Kini." „Bez te minorne operacije, bila bih odavno mrtva." Amina, koja potiče iz konzervativne i prilično siromašne porodice, pala je na pragu kupatila i malo prokrvarila. Ne shvativši šta se desilo, prepričala je događaj majci. Ova ju je hitno odvela kod ginekologa na pregled, gde se pokazalo da je probušila himen. Ona kaže: „Taj dan bio je jedna velika patnja za moju majku. Nije znala da šta da radi. Nakon što se posavetovala sa moje tri tetke, zakazan je zahvat obnove himena. Takve procedure obavljaju se u potpunoj tajnosti, jer su zabranjene u našoj zemlji, i zato što većina ljudi ne bi verovala da mi se desila takva nesreća, već bi do kraja mog života sumnjala u moju nevinost." „Testovi nevinosti" U nekoliko arapskih i muslimanskih zemalja, mnoge žene se pred brak podvrgavaju testu nevinosti, nakon čega buduća mlada dobija sertifikat koji potvrđuje da je ona devica. Hjuman rajts voč osudio je Indoneziju i druge arapske i muslimanske zemlje u kojima se sprovode bolni „testovi nevinosti". Obično starije žene dobiju zadatak da izvedu invazivnu inspekciju koja podrazumeva zabijanje dva prsta u vaginu kako bi se odredilo da li je himen još tu ili nije. Ova praksa, široko rasprostranjena na Bliskom Istoku i u Severnoj Africi, opisana je u izveštaju HRV-a objavljenom 2014. godine kao „oblik rodnog nasilja i nehumana diskriminacija žena, kao i teško kršenje ljudskih prava." Studija koju je sproveo BBC pokazala je da Indija, Avganistan, Bangladeš, Iran, Egipat, Jordan, Libija, Maroko i druge arapske zemlje, kao i Južna Afrika - vode na međunarodnoj listi testiranja nevinosti. Prema izveštaju HRV-a, Egipat, Maroko, Jordan i Libija nalaze se među zemljama u kojima se najviše sprovodi testiranje nevinosti. U reakciji na ovo, vlasti Maroka i Egipta decidirano su negirale tu tvrdnju i naglasile da se ova praksa vrši u tajnosti i protivno zakonu. Napomena: Imena četiri sagovornice izmenjena su na njihov zahtev