Ulične fotografije pokazuju kako je Kina izgledala osamdesetih godina
Britanski fotograf Edrijen Bredšo stigao je u Peking 1984. godine i narednih 30 godina beležio kako se menjala kultura u Kini.
Šangaj, 1985. U novoj knjizi Otvorena vrata: Kina osamdesetih (The Door Opened: 1980s China), Bredšo prikazuje scene svakodnevnog života u Kini, vadeći ih iz arhive koja broji skoro dva miliona slika. Ovo je njegov odabir fotogafija, sa opisima samog autora. Uklanjanje slogana „Živeo Mao Cetung" - krečenjem, Peking 1985. Bredšo za sliku iznad kaže: „Velike crvene propagandne panoe na prometnim raskrnicama, postepeno su smenjivali reklamni bilbordi, najčešće stranih brendova elektronike, kojih nije bilo u prodavnicama. Ideja je bila da se izgradi svest dok Kina ne postane dovoljno bogata da kupi uvozne proizvode". Dva vozača tricikla uživaju u retkom prizoru - vide stranca sa dugim nosem, Šangaj 1985. „U to vreme je bilo vrlo neobično videti stranca u Šangaju, nekada kosmopolitskom kineskom gradu", kaže Bredšo. Muhamed Ali, Peking, 1985. Tokom 1985. Bredšo je proveo nedelju dana sa bokserskim šampionom Muhamedom Alijem i njegovom pratnjom i zahvaljujući tom iskustvu odlučio da ostane u Kini. „Muhamed Ali je bio jedan od prvih stranaca koje sam slikao u poseti Kini. Smatralo se da on može da im pomogne da budu domaćini Olimpijskih igara u budućnosti", kaže ona. „Rani znaci Parkinsonove bolesti nisu smetali da ga ljudi prepoznaju na svakom koraku, sa odličnim smislom za humor i spretnošću u rukama za sparing - član Magičnog kruga - Ali izazivao je osmehe i radost gde god bi se pojavio". Modna revija francuskog kreatora Pjera Kardena održana je 1985. u pekinškom Maksimu, replici restorana iz Pariza „To je verovatno bila prva modna revija u reformisanoj Kini. Izrazi lica ljudi u publici su neprocenjivi". Početak izgradnje dokova u Pudongu, Šangaj 1987. „Neverovatno mi je koliko je bila zapuštena druga strana reke u Šangaju. Nije bilo čak ni mostova. Danas su tu mostovi, tuneli, podzemne linije i vidik koji se takmiči sa Menhetnom". Vašar u Šangaju 1985. „Ko zna, možda je neko dete od ovih postalo pravi astronaut. U to vreme niko nije mislio da je to moguće". Devojčica uči da hoda dok je baka posmatra s osmehom, Čengdu 1985. „Nežnost ovog trenutka je još upečatljivija kada se uzme u obzir da je baka rođena u vreme kada je bilo normalno da ženama sakate stopala vezivanjem". Vokmen atrakcija grupi ljudi, Šangaj 1985. „Korišćenje elektronskih uređaja bilo je neverovatan statusni simbol u Kini. Gde god sam išao pitali su me koliko košta moj foto-aparat". Ulična pijaca, Hefei 1986. „Na uličnim pijacama bilo je proizvoda u velikim količinama i o svim cenama se moglo pregovarati. To je mesto odakle je krenula nova ekonomska era - sa seljacima koji su zarađivali više, kad su bili produktivniji". Čovek se rashlađuje u kanalu u Pekingu, 1985. „Osamdesetih u Kini skoro niko nije znao za rashladne uređaje. Kada bi leti temperatura dostizala 40 stepeni, ljudi bi ostajali napolju do kasno i uskakali u svaku vrstu vode". Dvorani se nameštaju za scenu u filmu Bernarda Bertolučija "Poslednji kineski car" u Zabranjenom gradu, Peking 1985. „Sa Bertolučijem sam se upoznao kada je prvi put dolazio u Peking i pregovarao o ulazu u Zabranjeni grad, za snimanje filma Poslednji kineski car. „Šetali smo po Carskoj palati i rekao mi je da je kao dete bio fasciniran pričom o caru koji je smenjen i rehabilitovan u novom sistemu. Posebno je želeo da mi pokaže prolaz u kom je poslednji car Pu Ji učio da vozi bicikl, što će biti značajan momenat u filmu", kaže Bredšo. Fotografije su zaštićene autorskim pravima.