Da li potpisivanje peticije može nešto da promeni
Više od pet miliona ljudi u Velikoj Britaniji potpisalo je peticiju pozivajući vladu da zaustavi Bregzit ukidanjem člana 50.
Otkazivanje člana 50 traži se i na protestima Reč je o najpopularnijoj peticiji koja je objavljena na sajtu britanskoj parlamenta. Ovo je ujedno i peticija sa najviše potpisa u istoriji parlamenta, kažu istoričari. Vlada je, međutim, odbacila mogućnost poništenja Bregzita, kao što je odbacila i prethodnu peticiju kojom su građani tražili drugi referendum. Poslanica Andrea Lidsom kaže da je broj potpisnika peticije manji od 17,4 miliona ljudi koji su glasali za Bregzit na referendumu 2016. godine. Peticije u Srbiji Pokretanje peticija popularno je i u Srbiji. Većina ih je ostala samo na potpisu, ali je peticija za usvajanje promena Zakona o policija, koju je pokrenuo otac ubijene devojčice Tijane Jurić, donela konkretan rezultat. Peticiju kojom je traženo uvođenje kazne doživotnog zatvora za ubistva dece za nedelju dana potpisalo je više od 160.000 ljudi u oktobru 2017. godine. Od pokretanja peticije do usvajanja zakona prošlo je gotovo godinu dana - usvojen je u avgustu 2018. Jedna od peticija koja je potpisivana i u Srbiji i u zemljama regiona, bila je za osnivanje REKOM-a, regionalne komisije koja bi istraživala ratne i druge zločine počinjene devedesetih. Tokom kampanje u maju 2017. godine, peticiju je potpisalo više od 50.000 ljudi. Ipak, REKOM do danas nije osnovan. Među aktuelnim onlajn peticijama je ona peticija protiv gradnje gondole u Begradu, koju je za osam dana potpisalo oko 14.000 ljudi. Prva internet peticija u Srbiji koja je skrenula ozbiljnu pažnju javnosti organizovana je 2009. godine, protiv obustavljanja finansiranja Istraživačke stanice Petnica. Da li se peticijama uopšte nešto može uraditi i ima li smisla potpisivati ih? „One same po sebi ne znače ništa, ali mogu da budu vrlo koristan alat za promene", kaže Kristina Leston Bandeira, profesorka na Univerzitetu u Lidsu. Sve se svodi na to „kako ih aktivisti koriste da izvrše pritisak na predstavnike". Mogu li peticije da budu uspešne? Vebsajt Change.org saopštio je da svakog sata na tom sajtu po jedna peticija donese rezultat kampanji čiji je deo. Jedna od kampanja koju svrstavaju među uspešne je peticija iz 2015. godine koja se odnosi na smanjenje poreza na proizvode za higijenu u Velikoj Britaniji. Organizatorka Laura Korajton je tada bila studentkinja - a peticiju je potpisalo više od 320.000 ljudi. Laura Korajon tokom sprovođenja kampanje za peticiju 2015. godine Vlada je nakon mesec dana saopštila da će pokušati da promeni relevantno evropsko zakonodavstvo kako bi porezi bili ukinuti. Mnogi trgovci smanjili su cene proizvoda za higijenu. Korajton nije očekivala da će peticija biti toliko popularna, ali kaže da je broj ljudi koji je podržao njenu želju za promenom bio ključan za uspeh. „Mnogo je teže ignorisati nešto kada to potpiše 320.000 ljudi, nego kada se jedna osoba obraća poslaniku", rekla je ona za BBC. Ona kaže da je peticija dobar način da se privuče pažnja, ali da je za uspeh kampanje potrebno mnogo više. „Mnogo ljudi je pisalo poslanicima, započinjalo kampanje na lokalnom nivou ili davalo predloge na univerzitetima - to je definitivno bila kombinacija tradicionalnih metoda vođenja kampanje i peticije." Peticije pomažu da se skrene pažnja na određene probleme u društvu, kaže Betina Sajgel, američka blogerka koja je vodila tri uspešne kampanje. Sajgel je poznata po kampanji protiv dodavanja sastojaka u mleveno goveđe meso, korišćeno za đačke obroke u Americi, a tražila je i zabranu reklamiranja Mekdonaldsa u blizini škola. „Mislim da peticije generalno mogu da privuku pažnju medija pošto su vrlo opipljivi pokazatelji javnog interesa", kazala je ona za BBC. „One usmerene ka kompanijama verovatnije će uroditi plodom, jer firme imaju direktan finansijski interes da se ponašaju u skladu za zahtevima klijenata. Mislim da je mnogo teže sa peticijama usmerenim ka vlasti." Zašto ljudi potpisuju peticije? Treba istaći da nije svih 5,6 miliona ljudi koji su potpisali peticiju „Opozovi član 50" očekivalo da će se vlada iznenada složiti sa tim da Velika Britanija ostane u EU. Peticiju protiv Bregzita potpisalo je više od 5,5 miliona ljudi Ali to što ljudi potpisuju peticije za koje i sami veruju da neće biti uspešne nije nikakva novost. „Istorijski gledano, mnogi će potpisati, iako ne očekuju da se vlada odmah pozabavi tim pitanjem i pristane na zahteve", kaže doktor Ričard Hazej, istoričar sa Univerziteta u Daramu. Mnogi potpisuju peticije „zato što osećaju dužnost i iz potrebe samoizražavanjem" i „zbog ličnog osećaja odgovornosti". Oni se „nadaju da će skrenutni pažnju na temu i dati doprinos", dodaje Hazej. Hazej kao primer navodi peticiju iz 1783. godine protiv robovlasništva u kolonijama. Kako kaže, ljudi su je potpisivali iako nisu očekivali neposredne promene, a robovlasništvo je ukinuto tek 1833. godine. Šta čini savremene peticije uspešnim? I Korajton i Sajgel smatraju da peticije daju rezultat kada su konkretne i kada su zahtevi „realno ostvarivi". Na primer, „okončanje seksizma" je ozbiljan cilj, ali previše nejasan, dok je usmeravanje pažnje na porez na higijenske tampone i uloške „specifičan simptom seksističkog društva", kaže Korajton. Leston Bandeira smatra da peticija ne mora da ima jak naslov ili milione potpisnika da bi uspela. „Ako imate sistem u kome su peticije uzimaju u obzir tokom parlamentarnih procedura ili debata, onda mogu zaista da doprinesu promenama." Ona izdvaja primer peticije za finansiranje istraživanja tumora mozga. Komisija za ovo pitanje formirana je kada je oko 14.000 ljudi potpisalo peticiju. Na kraju ju je ta brojka došla do 120.000, a peticija je omogućila da se u parlamentu čuju priče obolelih od tumora mozga. Posle toga je odobreno finansiranje istraživanja. Leston Bandeira kaže da se peticije mogu podeliti na „suštinske" - koje se odnose na specifične politike koje treba menjati, i „protestne" - koje su više reakcija ili izraz nezadovoljstva. „Peticije o određenim pitanjima koja su nestranačka, najverovatnije će biti uspešne", kaže ona dodajući da najviše šansi za uspeh imaju one koje se tiču pitanja o kom zakonodavci ranije nisu razmišljali. „Protestne" takođe mogu biti efikasne, ali na drugačije načine. Šta sve ovo znači za peticiju „Opozovi član 50"? Za napuštanje EU 2016. godine glasalo je 17,4 miliona Britanaca „Problem je u tome što je javnost veoma podeljena - ne bih se iznenadila ako protivljenje peticiji bude raslo kako govorimo o njoj", kaže Leston Bandeira. Međutim, ona veruje da i dalje postoji velika verovatnoća da peticija „izvrši pritisak" na vladu i „oblikuje diskurs". „Tim se neće postići ukidanje člana 50, ali jeste pokazatelj koji da će poslanici i vlada uzeti u obzir". Čak i ako broj potpisnika premaši broj onih koji su glasali za Bregzit - peticija nema istu težinu kao glasanje, s obzirom na to da svi stanovnici Velike Britanije mogu je da potpišu bez obzira da li imaju pravo glasa ili ne. Kratka istorija peticija Izvor: Doktor Ričard Hazi, Univerzitet u Daramu