Džakarta, grad koji najbrže tone
Džakarta, glavni grad Indonezije sa 10 miliona stanovnika, jedan je od gradova koji najbrže tonu na svetu. Ako se nešto ne učini u vezi sa tim, delovi tog mega-grada mogli bi potpuno da potonu do 2050. godine, smatraju istraživači. Da li je već prekasno?
Grad je podignut na močvarnom zemljištu, Javansko more ga zapljuskuje, a kroz njega teče 13 reka. Stoga nije iznenađujuće što su poplave u Džakarti česte i što se, prema mišljenju stručnjaka, stanje pogoršava. Međutim, ne radi se samo o nepredvidivim poplavama, već ovaj ogromni grad bukvalno propada u zemlju. Severna Džakarta tone 25 centimetara svake godine „Mogućnost da Džakarta potone nije za šalu", kaže Hiri Andreas, koji već 20 godina proučava klizišta u Džakarti na Tehnološkom institutu u Bandungu. „Procenjujući prema modelima koje imamo, 95% severne Džakarte će potonuti do 2050. godine." Hiri Andreas pokazuje brane koje sprečavaju da more poplavi kuće To se već dešava - severna Džakarta je potonula 2,5 m za 10 godina i nastavlja da tone. Neki delovi grada potonu i do 25 cm godišnje, što je više nego dvostruko u odnosu na globalni prosek za obalne mega-gradove. Džakarta tone u proseku od 1 do 15 cm godišnje, tako da se trenutno skoro polovina grada nalazi ispod nivoa mora. Efekat toga najočigledniji je u severnoj Džakarti. U gradskoj četvrti Muara Baru, cela jedna poslovna zgrada stoji napuštena. Nekada se u njoj nalazilo ribarsko preduzeće, a sada je samo veranda na prvom spratu i dalje funkcionalna. Prizemlje ove napuštene zgrade je sada pod zemljom Potopljeno prizemlje zgrade puno je stajaće vode. Okolno zemljište je na višem nivou, pa voda nema kuda da se odlije. Zgrade koje su toliko duboko potonule retko su napuštene, jer u većini slučajeva vlasnici pokušavaju da ih poprave, ponovo grade ili nađu druga privremena rešenja. Međutim, ono što ne mogu da učine je da spreče da zemlja uvlači ovaj deo grada u sebe. Poplavljena napuštena zgrada Riblja pijaca na otvorenom nalazi se na samo pet minuta vožnje odatle. „Staze su nalik talasima, krive se gore-dole, pa ljudi mogu da se sapletu i padnu", kaže Ridvan, stanovnik Muara Baru koji često odlazi na riblju pijacu. Dok se nivo podzemnih voda smanjuje, tlo po kom posetioci pijace hodaju tone i pomera se, stvarajući neravnu i nestabilnu podlogu. „Svake godine zemlja samo nastavlja da tone", kaže Ridvan. On je jedan od mnogih stanovnika ovog kraja koji su zabrinuti zbog toga što se dešava u njihovom komšiluku. Velika pukotinia u temelju riblje pijace Severna Džakarta je uvek bila lučki grad, pa se u njoj i danas nalazi jedna od najprometnijih luka u Indoneziji, Tandžung Priok. Njena strateška lokacija na ušću reke Cilivung u Javansko more, bila je jedan od razloga zbog kojih su holandski kolonizatori u 17. veku odlučili da na tom mestu naprave svoj glavni centar. Danas u ovoj opštini živi 1,8 miliona ljudi, koji predstavljaju mešavinu radnika u sve manje prisutnim lučkim preduzećima, siromašnog priobalnog stanovništva i nemalog broja bogatih Indonežana kineskog porekla. Fortuna Sofija stanuje u luksuznoj vili sa pogledom na more. Na prvi pogled nije vidljivo da njena kuća tone, ali kaže da se u zidovima i stubovima pojavljuju pukotine na svakih šest meseci. Fortuna kaže da kada pada kiša voda potpuno potopi bazen „Moramo stalno da je popravljamo", kaže dok stoji pored svog bazena, na svega nekoliko metara od privatnog doka. „Ljudi iz održavanja kažu da su pukotine izazvane pomeranjem zemljišta". Već četiri godine živi u toj kući, koja je do sada nekoliko puta poplavljena: „Morska voda se ulije i potpuno prekrije bazen, a sav nameštaj moramo da premestimo na prvi sprat". Međutim, uticaj na male kuće pokraj mora je pojačan. Stanovnici koji su nekada imali pogled na more, sada vide samo sumoran sivi nasip, koji iznova grade u nastojanju da spreče ulivanje morske vode. „Plima postaje oko 5 cm viša iz godine u godinu", kaže ribar po imenu Mahardi. Ovi problemi nisu omeli građevinska preduzeća. Uprkos rizicima, sve više luksuznih stanova pojavljuje se u severnoj Džakarti. Edi Ganefo, rukovodilac saveta Indonežanskog udruženja za stambenu izgradnju, kaže da je zahtevao od vlasti da zaustave dalji rad na toj lokaciji. Međutim, „sve dok možemo da prodamo stanove, izgradnja će se nastaviti", kaže. Ostatak Džakarte takođe tone, premda sporijim tempom. U zapadnoj Džakarti zemljište tone i do 15 cm godišnje, u istočnoj Džakarti do 10 cm godišnje, u centralnoj Džakarti 2 cm, a u južnoj Džakarti samo 1 cm. Zašto Džakarta tone Porast nivoa mora, izazvan klimatskim promenama, utiče na priobalne gradove širom sveta. Nivo mora raste zbog termalne ekspanzije (voda se širi zbog dodatne toplote) i topljenja polarnog leda. Brzina kojom Džakarta tone zabrinjava stručnjake. Iako to može delovati iznenađujuće, stanovnici Džakarte uglavnom se ne bune, jer su klizišta samo jedan od bezbroj infrastrukturnih problema sa kojima moraju da se nose svakog dana. To je deo objašnjenja za ovo što se dešava. Velika brzina kojom Džakarta tone delom je rezultat preteranog crpljenja vode iz zemljišta, za piće, kupanje i druge svakodnevne potrebe stanovnika. Voda iz cevovoda u većini krajeva nije dostupna ili nije proverena, tako da ljudi nemaju izbora, već moraju da pumpaju vodu iz izdana duboko pod zemljom. Međutim, kada se voda iz zemlje ispumpa, zemljište iznad nje tone kao da se nalazi na izduvanom balonu, što dovodi do klizišta. Situacija je dodatno pogoršana labavim propisima na osnovu kojih skoro svako, od vlasnika pojedinačnih stambenih kuća do upravnika velikih tržnih centara, može sam za sebe da sprovodi izvlačenje podzemnih voda. „Svi imaju pravo, od stanovnika do industrije, da koriste vodu iz zemlje, sve dok se to radi na uređen način", kaže Hiri Andreas. Problem je u tome što uzimaju više nego što je dozvoljeno. Ljudi kažu da nemaju izbora, pošto nadležni organi ne mogu da zadovolje njihove potrebe za vodom. Stručnjaci potvrđuju da vodoprivredna preduzeća mogu da obezbede samo 40% neophodne vode u Džakarti. Većina stanovnika Džakarte zavisi od vode iz zemlje Zakupodavac u centralnoj Džakarti, poznat samo kao Hendri, upravlja pansionom u vidu bloka zgrada nalik na studentski dom, koji se zove kos-kosan. Hendri već 10 godina ispumpava vodu iz zemlje da bi opskrbio stanare svog pansiona. Jedan je od mnogih u njegovoj ulici koji to rade. „Bolje je da koristimo sopstvenu vodu iz zemlje, nego da se oslanjamo na državu. Za kos-kosan kao što je ovaj potrebno je mnogo vode." Lokalna uprava tek je skoro priznala da postoji problem sa nelegalnim crpljenjem vode iz zemlje. Gradska uprava Džakarte je u maju izvršila inspekciju 80 zgrada u ulici Džalan Tamrin u centralnoj Džakarti, punoj nebodera, tržnih centara i hotela. Ustanovili su da 56 zgrada ima svoju pumpu za podzemnu vodu, a u 33 zgrade se voda izvlači nelegalno. Guverner Džakarte Anis Basvidan smatra da bi svi trebalo da imaju dozvolu, jer bi tako nadležni organi mogli da izmere koliko se vode izvlači iz zemlje. Onima koji nemaju dozvolu bila bi ukinuta upotrebna dozvola za zgradu, a to se odnosi na sva preduzeća u jednoj zgradi. Inspekcija zgrada u centru Džakarte otrila je da je mnogo ljudi bez dozvole ispumpavalo vodu Vlasti se takođe nadaju da će Veliki Garuda, zid dužine 32 km koji se gradi na otvorenom moru duž Džakartanskog zaliva, zajedno sa 17 veštačkih ostrva, pomoći u spašavanju grada koji tone. Njegova izgradnja koštaće oko 40 milijardi američkih dolara. Projekat podržavaju holandska i južnokorejska vlada. Njegovim sprovođenjem u delo bi se napravila veštačka laguna u kojoj bi nivo vode mogao da se smanji, kako bi se omogućilo oticanje gradskih reka. Pomogao bi i sa poplavama, do kojih dolazi tokom kišne sezone. Zid pored mora treba da spreči poplavu Međutim, tri holandska neprofitna udruženja su 2017. godine objavila izveštaj koji je doveo u pitanje zid na moru i veštačka ostrva, odnosno mogućnost da se njima reši problem klizišta u Džakarti. Jan Jap Brinkman, hidrolog u holandskom institutu za istraživanje voda Deltares, tvrdi da to može biti samo privremena mera. Smatra da bi se time samo obezbedilo dodatnih 20-30 godina za zaustavljanje dugoročnih klizišta u Džakarti. „Postoji samo jedno rešenje, a svi znaju koje", kaže. Izgradnja zida pored mora je u toku To rešenje je potpuni prestanak crpljenja vode iz zemlje i isključivo oslanjanje na druge izvore vode, kao što su kišnica, rečne vode ili voda sprovedena cevovodima iz veštačkih rezervoara. Smatra da to mora da se izvrši u Džakarti do 2050. godine kako bi se izbegla ozbiljno velika klizišta. Alternativni izvori vode poput reka su veoma zagađeni Ova poruka za sada nije ozbiljno shvaćena, a guverner Džakarte Anis Basvidan smatra da će i manje drastične mere rešiti stvar. Kaže da ljudi smeju legalno da izvlače vodu iz zemlje, sve dok je zamene primenom takozvanog biopori metoda. On podrazumeva kopanje rupe u zemlji prečnika 10 cm i dubine 100 cm, kako bi zemljište upilo vodu nazad. Kritičari smatraju da se na taj način voda nadomešćuje samo na površinskom nivou, dok se u Džakarti voda često ispumpava sa dubina od nekoliko stotina metara ispod površine zemlje. Kuće koje gledaju na okean, sada gledaju i na branu Tehnologija za zamenu podzemne vode duboko na njenom izvorištu postoji, ali je izuzetno skupa. U Tokiju je primenjen ovaj metod, nazvan veštačko punjenje, kada je grad bio suočen sa katastrofalnim klizištima pre 50 godina. Vlada je takođe ograničila crpljenje vode iz zemlje, a preduzeća su morala da koriste recikliranu vodu. Nakon toga su se klizišta zaustavila. Da bi tako nešto uspelo u Džakarti, neophodni su alternativni izvori vode. Hiri Andreas iz Tehnološkog instituta u Bandungu smatra da bi bilo potrebno i do 10 godina da se reke, brane i jezera očiste tako da voda iz njih može da se sprovodi cevovodima, odnosno da se koristi kao zamena za izdane duboko pod zemljom. Predsednik Joko Vidodo kaže da će biti potrebno više godina da se očiste reke Džakarte Stanovnici Džakarte usvojili su donekle fatalistički stav prema svojoj budućnosti u gradu koji tone. „Život ovde je rizičan", kaže Sofija Fortuna u svom domu. „Ljudi su ovde svi prihvatili taj rizik."