Serž Gejnzbur: Erotske pesme izgubljene u prevodu
Mnogi muzičari su pokušali da interpretiraju pesme francuske legende Serža Gejnzbura - ali nijedan nije bio uspešniji od njegove ljubavnice i muze Džejn Birkin, piše Ket Paund.
Serž Gejnsbur i Džejn Birkin Kada je Serž Gejnzbur umro, 1991, tadašnji francuski predsednik Fransoa Miteran je izrazio žaljenje zbog gubitka „našeg Bodlera, našeg Apolinera", čoveka koji je „pesmu uzdigao na nivo umetnosti." Tokom svoje karijere duge pet decenija, Gejnzbur je prigrlio sve: od šansone, mamba i yé yé-a do roka, regea i elektronike, uvodeći tekstove koji su bili, svaki na svoj način, dubokoumni, šaljivi ili provokativni, a ponekad i krajnje skaredni. Često je pribegavao visprenoj igri rečima, postupku zbog kog njegove tekstove možemo tumačiti na dva, ponekad i tri načina, doprinoseći tome da njegove kompozicije i danas zvuče potpuno originalno i vanvremenski. Čak ni u njegovoj zemlji niko nije uspeo da utisne njegovim pesmama svoj autorski pečat. Iako je od 1990-ih naovamo broj njegovih sledbenika rastao, šire gledano, kod anglofone publike nije uživao priznanje, možda zbog toga što se nije pojavio niko ko bi za njega uradio ono što su Mort Šumen i Skot Voker učinili za Žaka Brela - njihovi izuzetni prevodi i izvođenja, uobličeni u izuzetne, potpuno osobene verzije, nude polaznu tačku za upoznavanje sa Brelovim delom. Aktuelni projekat Mika Harvija, bivšeg saradnika Nika Kejva, očigledno je nastao iz divljenja i poštovanja. Međutim, u njegovim verzijama neprestano povrh preslikanih aranžmana ide bukvalni prevod, zbog čega ova muzika ne doseže dalje od prijatne imitacije koja služi za isticanje jedinstvenosti originala. Čak ni u njegovoj domovini niko nije uspeo da utisne njegovim pesmama svoj autorski pečat. Džejn Birkin želi da Gejnzburov rad prestavi mlađim generacijama Jedina osoba koja je stigla nadomak tog cilja jeste Džejn Birkin, Gejnzburova muza i ljubavnica, pošto joj je posebna povezanost sa njim ulila samopouzdanje da reinterpretira njegove pesme na potpuno osoben način, najpre u sočnim verzijama inspirisanim arapskim uticajima na albumu Arabesque iz 2002, dok sada, na albumu Le Symphoniqye, inspirisanom Gejnzburovim klasičnim uticajima, izvodi njegove pesme u pratnji simfonijskog orkestra. U razgovoru za BBC Kulturu, Birkin objašnjava: „Serž je često puštao klasičnu muziku, na primer Šopena ili Bramsa, ljudima koje je voleo. Želeo je da nam da samo ono najbolje iako je bio savršeno u stanju da i sam komponuje." U svom karakterističnom šarmantno-samoprekornom stilu, ona kaže da je strahovala da će ispasti pomalo pretenciozna ili da će zbog toga što nema snažan glas orkestar morati da se „stiša". Međutim, pesme su ispale veličanstveno, udahnjujući novi život ne samo Gejnzburovoj muzici, već takođe i pesmama koje je napisao za Birkin i glumicu Izabel Ađani. Kada je Serž Gejnzbur umro, 1991, tadašnji francuski predsednik Fransoa Miteran je izrazio žaljenje zbog gubitka „našeg Bodlera, našeg Apolinera" Birkinina strast za otkrivanjem novih interpretacija njegove muzike motivisana je zahvalnošću: „Znala sam da mu to dugujem. Ako bih uspela da ga povedem na put oko sveta i ubedim ljude da je on bio izuzetan autor, onda bih vratila makar deo tog duga ", objašnjava ona. Ipak, svesna je toga da nepotpuno razumevanje predstavlja prepreku za predstavljanje njegovog dela novoj publici: „Ako ne živite u Francuskoj, mislim da ne možete u potpunosti da razumete lepotu njegovih pesama. Variations sur Marilou je najerotskija pesma ikada napisana. Ali mislim da drugi to ne mogu da shvate." Sam Gejnzbur je bio svestan toga da bi mu engleske verzije njegovih pesama donele šire priznanje i njihov izostanak ga je frustrirao. „Nije mu bilo jasno zašto nisu koristili njegovu muziku i onda obrađivali tekstove jer su tako pristupali Aznavurom delu." Omot singla Je t'aime… moi non plus iz 1969. Birkin je slušala verzije Mika Harvija, međutim šarmantno ih odbacuje. „Da, ali to su najjednostavnije pesme, one u kojima već ima mnogo anglicizama i stoga je na neki način lako provući se." Ipak, priznaje da je „veoma teško biti neveran prema nečemu što je toliko originalno". Svesna je i teškoća prevođenja pesama sa višestrukim značenjem. „Pokušala sam da obradim ‚Fuir le Bonheur', jednu od najjednostavnijih pesama. Nimalo nije lako." I sama je u prošlosti pokušala da stupi u kontakt sa Stivenom Sondhajmom. „Mislila sam: ‚on ima tu uglađenost'", ali nažalost, nikada nije odgovorio. „Možda pismo nikada nije stiglo do njega", razmišlja ona. „Nisam znala njegovu adresu. Na kraju sam pismo adresirala na njujoršku dvoranu gde sam gledala njegov mjuzikl." Očigledan izbor interpretatora Gejnzbura na engleskom je pevač grupe Pulp Džarvis Koker Na predlog brata Endrjua razmišlja o tome da ponudi britanskom univerzitetu projekat dualnog prevoda: „U jednom bi se vodilo računa o rimi, a u drugom bi značenje bilo primarno." Petparačke priče Reč je o primamljivoj zamisli, i ako ikada bude došlo do njene realizacije, izbor osobe koja bi izvodila pesme trebalo bi da padne na Džarvisa Kokera, velikog Gejnzburovog poštovaoca koji zasigurno razume teškoće prevođenja. Njegovu sposobnost da iznedri svežu a ipak intimnu englesku verziju pesme „Svratio sam da ti kažem da idem" na tribjut-albumu Monsieur Gainsbourg u mnogome je rezultat njegovog insistiranja da sam prevede pesmu, nakon što mu je bila poslata verzija prevoda za koju je rekao da „to čak nije ni bio engleski." „Naslov je glasio ‚Ako sam uopšte ovde, to je zbog toga da bih ti rekao da moram da odem'", kaže on za BBC Kulturu. „Čak i sa mojim užasnim znanjem francuskog, pomislio sam da je daleko bolje reći ‚Svratio sam da ti kažem da idem.'" Skromno tvrdi da je bilo „sebično" od njega što je tako postupio s obzirom na to da sebe smatra velikim obožavaocem i da je želeo da učestvuje u projektu, „ali jednostavno nisam mogao da otpevam prevod koji su mi dali i da budem zadovoljan. Ako želite da otpevate pesmu, morate joj dodati malo sebe." Serž bi bio polaskan da je čuo svoju pesmu otpevanu na engleskom - Birkin Okušao je ponovo sreću na koncertu posvećenom albumu Melody Nelson održanom u dvorani Barbikan pre nekoliko godina, ali kaže da nije bio zadovoljan rezultatom, iako se nonšarlantan način izgovaranja reči savršeno uklopio sa muzikom. Serž Gejnzbur i Džejn Birkin Na pitanje da li bi želeo da izvede još pesama, zastaje na kratko, a zatim odgovara: „Morao bih bolje da ih razumem. Ne znam. Sada kada mi to pominjete, razmišljam: ‚da, možda je to dobra ideja.'" Veoma mu se svidela Birkinina namera pošto je u jednom trenutku pokušavao da nagovori izdavačku kuću Faber da prevede tekstove. „Možda bi trebalo da razgovaram sa njom", razmišlja. „To ponajviše zavisi od toga da li možete da pronađete najbolju osobu za taj posao, ali mislim da je vredno truda." Ideja o saradnji Birkin i Kokera bez zadrške zvuči dobro Bobu Stenliju, temeljnom poznavaocu pop muzike i autoru pesama benda Saint Etienne, ali kada se pokrene pitanje u kom smeru bi trebalo krenuti kada se obrađuju Gejnzburove pesme, on naglašava da su muzički aranžmani, naročito oni koje je pisao Žan Klod Vanije, nerazdvojni deo celine. „Ako to uklonite, pesme jednostavno ne zvuče tako ubedljivo." Iako nije čuo Birkinine albume, veruje da je njen pristup dobar. Da bi bilo koja alternativna verzija zvučala dobro, a ne kao nešto što je izvedeno, „morate imati nekog ko može svojim aranžmanima dosegnuti taj kvalitet." On takođe smatra da bi isticanje galske prirode te muzike bila velika greška. „Ako bi se uklonila francuština iz obrade, to bi upalilo. Na kraju krajeva, Melodi Nelson je bila iz Sanderlenda." Očigledno, ukoliko bi Koker i prihvatio da bude Gejnzburov Skot Voker, ne samo da bi morao da se pojavi i njegov Mort Šumen, već takođe i briljantni savremeni aranžer koji bi kompozicijama udahnuo novi sjaj. Pratite nas na Fejsbuku i Tviteru. Ako imate predlog teme za nas, javite se na bbcnasrpskom@bbc.co.uk