Srbija i SAD: Ko su bili ambasadori u Vašingtonu
Najcenjenije diplomate, političari, naučnici, narodni heroji, gradonačelnik glavnog grada - odlazak na mesto ambasadora u Vašingtonu za mnoge je bila kruna karijere.
Diplomatski odnosi Beograda i Vašingtona prošli su kroz brojne teške faze tokom skoro 140 godina postojanja Za skoro 140 godina diplomatskih odnosa Srbije i Sjedinjenih Država (SAD), mesto jugoslovenskog ili srpskog predstavnika u Vašingtonu bilo je među nekoliko najvažnijih. „To je posao koji zahvata celog čoveka, 24 časa dnevno, sedam dana u nedelji. Naša ambasada je mala, a Vašington je veliki - ne samo po tome što je centar supersile, već su tu i brojne institucije sa kojima sarađujete, poput Kongresa, Bele kuće, ministarstva SAD, brojni tink-tenkovi, diplomatska zajednica, dijaspora", kaže za BBC na srpskom Ivan Vujačić koji je u Vašingtonu službovao sedam godina. Igrom slučaja, on je za to vreme predstavljao tri države, što zbog promena imena, što zbog promena granica - Saveznu Republiku Jugoslaviju, Srbiju i Crnu Goru i Srbiju. Aktuelnom ambasadoru Srbije u SAD Đerđu Matkoviću istekao je mandat koji je počeo 2014. godine. Matković je karijerni diplomata koji je skoro četrdeset godina u srpskoj diplomatiji, ali mu je vašingtonski mandat prvi u karijeri. Prethodno je bio treći sekretar ambasade u Kanadi, prvi sekretar u Zimbabveu, zamenik šefa misije u Mađarskoj i prvi savetnik u ambasadi u SAD. U Beogradu je radio kao šef protokola Ministarstva spoljnih poslova, ali i kao savetnik Aleksandra Vučića za spoljnu politiku dok je aktuelni predsednik bio prvi potpredsednik i predsednik Vlade Srbije. Medijske spekulacije kao njegovog naslednika najčešće pominju sadašnjeg direktora Kancelarije za saradnju sa Kosovom i Metohijom Marka Đurića, ali zvanične potvrde ove informacije nema. Šta treba da zna ambasador u SAD? Budimir Lončar jedan je od najpoznatijih diplomata koji su služili u Vašingtonu. Njegovih pet godina u američkoj prestonici od 1979. do 1984. godine došle su pomalo i uprkos njegovim željama. „Ja nisam želeo da idem u Vašington, želeo sam da idem u Italiju. Ipak, to je bilo najvažnije mesto u predvečerje svetskih promena i Tito je odlučio gde ću ići - pojavile su se indicije da se menjaju stvari u Sovjetskom savezu i očekivala se reakcija Zapada, pa je to bilo vreme neizvesnosti, iščekivanja i najave novog, mada nedefinisanog početka", priseća se danas 96-godišnji Lončar u razgovoru za BBC na srpskom. Budimir Lončar i danas je aktivan u diplomatskoj i akademskoj zajednici Pre odlaska u Ameriku, Lončar je „pekao zanat" u na ambasadorskim pozicijama u Indoneziji i Nemačkoj, važnim centrima za tadašnju Jugoslaviju. „Bio sam drugi čovek Ministarstva spoljnih poslova, sa dugom karijerom iza sebe koja je počela u Njujorku kao konzul, a radio sam i u Misiji pri Ujedinjenim nacijama - tih šest godina su prelomna tačka u mom diplomatskom radu. Kao načelnik analize i planiranja i najbliži savetnik Koče Popovića za strategiju bavio sam se Amerikom kao jednim od centara moći u polarizovanom svetu." Daleko lošije iskustvo sa mandatom u Vašingtonu imao je Živorad Kovačević, američki student i gradonačelnik Beograda od 1974. godine. Kovačević je u Sjedinjene Države otišao da predstavlja Jugoslaviju 1987. godine, ali je samo dve godine kasnije povučen. „Često je pominjao mandat u Americi jer je to umnogome obeležilo nastavak njegove karijere, uživao je u diplomatskom poslu. Bio je vraćen pre kraja mandata zbog neslaganja sa politikom Slobodana Miloševića i to je obeležilo njegov profesionalni rad do kraja života - postojala je gorčina, ali nikakvo žaljenje", kaže Maja Bobić koja je sa Kovačevićem blisko sarađivala u Evropskom pokretu u Srbiji. Jednog od najistaknutijih antiratnih aktivista njegova saradnica opisuje kao čoveka koji je umeo da razgovara sa ljudima. „Bio je veoma dobar komunikator, dobro se izražavao, iznosio je mišljenje i u okruženju sa kojim se ne slaže - razumeo je vrednost dijaloga i to je ključno za tu poziciju. Imao je visoke standarde, ali je bio i dosta skroman, bez lažne pretencioznosti." Poslednji jugoslovenski ambasador u Americi, pa makar i „skraćene" Jugoslavije, kaže da je ličnost ambasadora veoma važna. „Najvažniji je kredibilitet - da ima svoju specifičnu težinu koju je ranije izgradio ili u međunarodnim odnosima, ili u zemlji iz koje dolazi. Treba verno da prenosi ono što mu se govori, kao i da ima puno poverenje onih koji ga šalju", kaže Ivan Vujačić. Šta može ambasador u Vašingtonu Budimir Lončar u SAD je predstavljao zemlju sa dvadeset miliona stanovnika, predvodnicu Pokreta nesvrstanih, na granici evropskog Istoka i Zapada. „Mogao sam da dođem veoma visoko u administraciji, daleko više nego što je to bila veličina zemlje. Bili smo afirmisani kao predvodnici nesvrstane politike, imali smo sopstveni put kojim se krećemo, bili smo i barometar za razumevanje kuda se kreće Sovjetski savez, imali smo produbljene odnose sa Nemačkom." Posle raspada SFRJ, menja se i snaga beogradskog predstavnika u Vašingtonu, posebno što su od 1992. godine diplomatski odnosi takvi da dve zemlje nisu ni razmenile ambasadore već su komunicirale preko otpravnika poslova. Ipak, u svom ambasadorskom mandatu Ivan Vujačić nailazio je na otvorena vrata domaćina. „Predsednika vidite prilikom preuzimanja akreditacije, a u Belu kuću uglavnom odlazite kod zamenika savetnika za nacionalnu bezbednost, zamenika državnog sekretara u Stejt departmentu. U odnosu na neke druge zemlje, Amerikanci su mnogo otvoreniji i dostupan nam je daleko viši nivo." Ambasador Vujačić upoznao se sa kulturom Amiša dok je službovao u SAD Neformalna diplomatija u tom slučaju dodatno dolazi do izražaja, posebno u Americi. „Moja supruga mi je mnogo pomogla jer se od partnera očekuje da budu deo vašingtonskih klubova i udruženja. Ona je bar pola radnog vremena radila na tome i to mi je omogućilo susrete sa članovima Vrhovnog suda, direktorom FBI-ja, senatorima", kaže Vujačić. On pojašnjava da je ambasadorsku misiju prihvatio sa svim njenim ograničenjima. „Ambasador može da razjasni američkoj strani naše poglede na izvesne probleme, da blagovremeno i tačno izveštava o tome šta mu sagovornici govore, o klimi koja se stvara i daje sugestije u vezi sa vođenjem naše politike. Posao ambasadora nije da stvara, već da sprovodi politiku i na nju eventualno utiče svojim sugestijama", kaže Vujačić. Šta posle službe u SAD Jedan od prvih posleratnih ambasadora komunističke Jugoslavije Vladimir Popović posle Vašingtona poslat je u Kinu, kao prvi jugoslovenski predstavnik u ovoj zemlji. Veljko Mićunović bio je pedesetih godina prošlog veka najpre ambasador SFRJ u Sovjetskom Savezu, potom je odslužio jedan mandat u Sjedinjenim Državama, da bi onda bio upućen na još jednu službu u Moskvu. Bilo je i ambasadora koji su se po povratku u zemlju bavili politikom - Marko Nikezić je sedamdesetih godina prošlog veka postao vođa srpskih komunista smenjen zbog optužbi za suviše liberalan pristup komunizmu. Posle ambasadorske službe u Vašingtonu, Budimir Lončar bio je ministar spoljnih poslova Jugoslavije, specijalni predstavnik Generalnog sekretara Ujedinjenih nacija za Pokret nesvrstanih, pa i deo hrvatske diplomatije kao savetnik predsednika Stjepana Mesića i Ive Josipovića. Bivša hrvatska predsednica Kolinda Grabar Kitarović odslužila je ambasadorski mandat u Vašingtonu od 2008. do 2011. godine, a na to mesto došla je sa pozicije ministarke inostranih poslova. Stejt department je središte američke diplomatije Živorad Kovačević je posle sukoba sa Slobodanom Miloševićem napustio jugoslovensku diplomatiju i posvetio se razvoju civilnog društva i dijaloga u regionu. „Poznavanje aktera, američke politike pomogli su mu u nastavku karijere - nije mnogo koristio kontakte, ali je njegovo ime otvaralo vrata na transatlantskom nivou. Napisao je i knjigu o Americi i njenoj ulozi u ratovima u Jugoslaviji, bio je kritičan i prema ulozi Vašingtona, ali i prema lokalnim političarima", kaže Maja Bobić koja danas radi u Međunarodnom evropskom pokretu. Ambasador Vujačić po povratku u Srbiju posvetio se akademskoj karijeri i radu na Ekonomskom fakultetu. „To mesto nije škola za politiku, ambasador u Vašingtonu treba da poznaje politiku sopstvene zemlje i da ima dobre veze u međunarodnim odnosima, da ima iskustvo i znanje o zemlji u koju dolazi", zaključuje on. Pratite nas na Fejsbuku i Tviteru. Ako imate predlog teme za nas, javite se na bbcnasrpskom@bbc.co.uk