Avganistan, žene i porodično nasilje: Zarki je muž odsekao nos, a hirurg je besplatno operisao
Ovaj članak sadrži eksplicitne slike i opise nasilnog zlostavljanja Posle više od 10 nedelja agonije, Zarka je ugledala tračak nade - u malom ručnom ogledalu mogla je da vidi njen novi nos.
Zarka je zadovoljna ishodom operacije Bio je prekriven šavovima i krvnim podlivima, ali odmah se osetila dobro. Prošla su dva meseca otkako je njen muž zamahnuo džepnim nožićem na njeno lice. „Srećna sam, dobila sam nazad svoj nos", rekla je ona lekarima dok su joj previjali ranu. „Dobar je. Veoma dobar". Porodično nasilje nad ženama uobičajena je pojava u Avganistanu. Anketa na koju se pozvao Fond za stanovništvo Ujedinjenih nacija kaže da je 87 odsto Avganistanki doživelo najmanje jedan oblik fizičkog, seksualnog ili psihološkog nasilja. U najgorim slučajevima, žene su napadane kiselinom ili noževima. Često su počinioci njihovi muževi ili rođaci. Zarka ima 28 godina i šestogodišnjeg sina. Tokom deset godina braka navikla je da je muž tuče, ali nije očekivala da će otići toliko daleko. „Govorio mi je da sam nemoralna osoba", kaže ona. „Rekla sam mu da to nije istina". Zarka je dopustila BBC-ju da prati njen oporavak i u intervjuima je opisala porodično nasilje koje je prethodilo brutalnom napadu nožem. Doktor Zalmaj Kan Ahamadzaj izveo je operaciju bez naknade Zarka je bila budna tokom trosatne operacije, pod lokalnom anestezijom. „Kad sam videla sebe danas u ogledalu, nos se u velikoj meri zacelio", rekla je ona videvši prvi put svoje lice. Doktor Zalmaj Kan Ahmadzaj, jedan od retkih hirurga u Avganistanu koji može da izvede rekonstrukciju lica, rekao je da je impresioniran Zarkinim napretkom. „Njena operacija je prošla veoma dobro. Nije bilo infekcije - samo mala upala, ali to nije predstavljalo problem", rekao je on. Zarka nije bila njegova prva pacijentkinja. Tokom nešto više od decenije, doktor Zalmaj je lečio desetine Avganistanki koje su unakazili muževi, očevi ili braća. Predata nasilniku nakon trampe Zarka potiče iz veoma siromašne porodice iz oblasti Kairkot, 250 kilometara južno od Kabula, kod granice sa Pakistanom. Ne ume da čita niti piše. Njen brak je ugovorio njen stric dok je bila dete. „Bila sam tada veoma mlada, nisam znala ništa o životu ili braku", rekla je ona. Zarka se ne seća koliko je godina imala u vreme veridbe, a ne može da se seti ni da je bilo ko tražio njen pristanak. Imala je 18 godina u vreme venčanja. Godinama kasnije, otkrila je da ju je trampio njen ujak, koji nije mogao da priušti cenu kako bi se oženio jednom od četiri sestre njenog muža, tako da je ponudio Zarku umesto plaćanja. Takođe je saznala da je njen muž tukao sestre. Zarka je za operaciju dobila lokalnu anesteziju Zarkin muž bio je otprilike njenih godina i radio je kao čuvar tuđe stoke. Bio je veoma nasilan od početka njihovog bračnog života, ispričala je ona. U maju ove godine nasilje je postalo nepodnošljivo i Zarka je pobegla u roditeljski dom. Ali nije tražila muževljevu dozvolu i on je pošao da je traži. Otac je isprva odbio da je pusti da se vrati, ali je popustio nakon što je njen muž pronašao ljude koji su garantovali da će Zarka biti bezbedna. Međutim, čim se vratila u bračni dom situacija se pogoršala. „Kad sam se vratila iz roditeljskog doma, ponovo me je pretukao i nasrnuo na mene nožem", rekla je ona. „Pobegla sam u komšijsku kuću zato što je pretio da će mi odseći nos". Komšije su intervenisale, ali to je bilo samo privremeno olakšanje. Zarkin muž ju je namamio kući obećanjem da će je poslati nazad roditeljima. Umesto toga ju je odveo u neku drugu kuću. „Ščepao mi je za odeću rekavši: 'Gde to bežiš?'", prisetila se Zarka. „Bila je tu neka mala bašta i on je izvukao nož iz džepa i odsekao mi nos". Zarka posle operacije, pre nego što su skinuti zavoji Muž ju je ostavio u lokvi krvi, a njeni vapaji dozvali su komšije koji su joj pritekli u pomoć. Jedan je uspeo da pronađe odsečeni ostatak nosa. Zarka je obilno krvarila i borila se za vazduh. Odvedena je kod lokalnog doktora, koji je rekao da ne bi bilo nemoguće ponovo joj spojiti odsečeni nos. Ponuda za operaciju stiže preko društvenih mreža Zarka je tek bila započela proces oporavka od napada. Osećala se slomljeno i ružno, ispričala je. Policija je strpala njenog muža u zatvor, ali Zarka je osećala očajničku potrebu za lečenjem koje će joj oporaviti lice. „Želela sam samo nos", rekla je. „Ništa više." Fotografije njenog lica oblivenog krvlju su podeljene na internetu i privukle su pažnju doktora Zalmaja. On je postavio na društvene mreže ponudu da je leči besplatno i uz pomoć lokalnih zvaničnika uspeo da je dovede u Kabul na operaciju. Zarka se gleda u ručnom ogledalu posle operacije Zarkino selo je pod kontrolom Talibana. Lokalni političari pregovarali su sa borcima da bi ona mogla da otputuje u Kabul. U tom periodu, doktor Zalmaj se zarazio korona virusom a njegova žena je preminula od te bolesti. Četrdesetdevetogodišnji doktor sahranio je ženu u gradu Džalalabadu i vratio se na posao u vreme kad je Zarka stigla u Kabul. „Kad je došla kod mene, njeno stanje je bilo veoma loše. Nos joj je bio gadno inficiran", rekao je on. Zarki je prepisao antiseptičke i pilule protiv infekcije i posle otprilike pet nedelja, ona se vratila u Kabul i bila podvrgnuta operaciji 21. jula. „Prvo smo radili na srednjem delu njenog nosa koji je bio posečen nožem", rekao je doktor Zalmai. „Uzeli smo tkivo sa nazolabijalnih bora (kože oko nosa) i uradili rekonstruktivni hirurški zahvat". Doktor Zalmaj je rekao Zarki da će se ona oporaviti i da će ponovo imati nos. Dva meseca posle napada, to je bilo sve što je želela da čuje. „Protok krvi je normalan. Nervi će takođe funkcionisati", uveravao ju je on. Da bi nastavila proces, Zarka će morati na još operacija, koje ne može da priušti Doktor Zalmaj je rekao da bi inače naplatio 2.000 dolara za ovakav zahvat. Umesto toga, on joj je obezbedio lekove neophodne za oporavak vredne oko 500 dolara. Operacija je korak napred. Ali Zarki će možda trebati još zahvata i silikonski implant da bi se njen nos približno vratio u prvobitni oblik - medicinski tretman koji ona ne može da priušti. Ona takođe ne može da priušti psihološku terapiju zbog traume od napada i operacije - deo procesa oporavka koji se često zanemaruje. Zarka se sada uglavnom najviše brine za mladog sina, koji je i dalje sa porodicom njenog muža. Pita se gde je njen sin i da li će ikada uspeti ponovo da ga vidi. „Mnogo mi nedostaje, kad god jedem nešto, setim ga se", rekla je ona. Njen otac i stric ne žele da se bore za starateljstvo nad sinom. Plaše se da će Zarkin muž doći po sina kad ga puste iz zatvora i da će je ponovo povrediti. Oni su savetovali Zarku da ne traži starateljstvo. „Oni kažu da zaboravim na dečaka", rekla je ona. „Ali ja to ne mogu". Pratite nas na Fejsbuku i Tviteru. Ako imate predlog teme za nas, javite se na bbcnasrpskom@bbc.co.uk