Tražimo jednog Rašu da mu uručimo pismo, pomozite nam
Nadica Hren ima 62 godine, u penziji je i živi u slovenačkom gradu Kočevju.
Raša je dokumenta pronašao dok je u kontejneru tražio sekundarne sirovine Početkom novembra, putovala je autobusom iz Ljubljane za Beograd, i ostala bez novčanika. Kako kaže, ispao joj je ili ga je neko ukrao - svejedno, novčanika više nije bilo. Tri dana kasnije, pozvali su je iz slovenačke ambasade da joj kažu da su dokumenta pronađena, a uz njih su joj dostavili i pismo iz prestonice Srbije. U njemu su bile lepe reči jednog Raše iz Beograda. A dobro delo nikada ne bi trebalo da prođe nezapaženo. Šta se desilo? Raša Jovanović ima 63 godine i u centru Beograda skuplja sekundarne sirovine. U pismu navodi da je u kontejneru kod Železničke stanice, među gomilom đubreta, video nečija bačena dokumenta. Sve papire je prikupio, video da je reč o ženi iz Slovenije i odneo ih u slovenačku ambasadu, uz pismo za gospođu Hren. Nadica Hren Pismo je ubrzo na društvenim mrežama objavio Denis Ovčarević, njen rođak iz Beograda, ističući da je Raša „vitez bez plašta i belog konja, ali časnog srca". Rašu sada čeka nagrada. Iz Slovenije je u Beograd, kod Denisa, stiglo pismo za njega, uz prikladnu nagradu, ali postoji jedan problem - niko ne zna gde Raša živi. Kako on navodi u pismu, telefon nema već dve godine, a kao „kontakt osobu", imenovao je izvesnog Živković Jovu iz Ostružnice. Pokušaji da se Živković kontaktira, kako bi Raša dobio pismo iz Slovenije, nisu bili uspešni, kao ni pokušaji da se Raša pronađe. Divan čovek Nadica Hren za BBC na srpskom kaže da je to što je Raša uradio - „nešto neverovatno". „Veliki je problem opet izvaditi sva dokumenta i stvarno je neverovatno da se nađe takav čovek koji će razmisliti o tome i napraviti tako divan gest". Kako kaže, naročito kad se uzme u obzir da je reč o čoveku koji skuplja sekundarne sirovine. „Takvi ljudi su neverovatno pošteni, razumeju ljude koji imaju problem, dok onima koji dobro žive to možda i nije bitno". Jovanović je u pismu naveo i da mu je drago što je mogao da bude „džentlmen prema jednoj slovenačkoj dami". Hren se na to nasmejala. „Šta da vam kažem, mislim da je to jedan divan čovek. Baš bih volela da više ne mora da sakuplja sirovine i da može da živi normalno". „Divno je i što se setio svoje mladosti, kada je služio vojsku u Sloveniji". Pismo koje je Nada Hren poslala za Rašu Nadica Hren kaže da u Beograd ne dolazi redovno, ali da ima rođake, jer je sestra njenog pokojnog muža „udata za Srbijanca", čiju je decu došla da vidi kad je ostala bez novčanika. „Poslala sam Denisu razglednicu i pismo za Rašu, unutra sam stavila nešto novca da ima za jedan lep ručak. Denis je obećao da će pokušati da ga pronađe i lično mu uruči", kaže ona. Ukoliko poznajete Rašu i znate gde ga možemo pronaći, ili imate bilo kakve informacije o njemu, pišite na slobodan.maricic@bbc.co.uk Ovo je pismo koje je stiglo u Sloveniju Poštovana madam Hren, Nekada sam govorio slovenački, ali sam ga prilično zaboravio pa Vam zato pišem na srpskom, ali latinicom da biste lakše čitali. Pretpostavljam da solidno govorite srpsko-hrvatski, a sudeći po imenu Nadica možda i potičete iz istočnih krajeva. Ja sam Jovanović Raša, vaša generacije63 god. iz okoline Beograda i povremeno sakupljam i prodajem sekundarne sirovine u centru Beograda - aluminijum, konzerve, limenke folije, sitne plastične flaše i njihove čepove zatvarače. Od toga se izdržavam u poslednje tri godine pošto sam tada izgubio posao u mom gradu. Firma je bankrotirala, meni je ostalo još dve godine do penzije, pa to moram sve da premostim, a znate kako se u Srbiji teško zapošljavaju veterani. Uzalud mi je akademsko obrazovanje... Idući tako niz ulicu od kontejnera do kontejnera, vadeći konzerve i ostalo, u jednom direktno prekoputa glavne Železničke stanice na vrhu nađem rasuta dokumenta, preko nekih novina, još neuprljana. Pogledao sam pažljivije i video da su u pitanju lični papiri od jedne gospođe koja je verovatno pokradena od džeparoša beogradskih i onda bačena. Ne budem lenj, već saberem sve pažljivo što se moglo naći, sakupim u vrećicu i pravac kući da na miru pogledam, pronađem kakvu adresu ili telefonski broj i svakako pokušam da uručim vlasniku. Raša navodi da skuplja sekundarne sirovine u centru Beograda, čime pokušava da pregura dve godine koje su mu ostale do penzije Držim da je to ljudski i gradski gest, pogotovo kada sam video da je strani državljanin i koliko mu dokumenta i sve te karte znače. I ja sam pre četiri godine u autobusu izgubio novčanik sa svim dokumentima i znam koliko je to mučna situacija. Mislio sam prvo da Vam pošaljem preporučeno poštom na kuću u Kočevje, ali nisam siguran koliko ostajete u Srbiji,pa mi pade na pamet da bi najefikasnije bilo da Vam pokušam dostaviti preko slovenačke ambasade u Beogradu koja će vas lakše i brže naći. Posebno sam, draga Nado, sentimentalan prema Sloveniji i pogotovo prema Kočevju jer sam tačno pre 40 godina služio vojsku u Ljubljani na Bežigradu. Često su nas tu oficiri vodili na vežbe, manevre i logorovanje južno od Ljubljane gde smo na straži videli i prave medvede. Za tih godinu dana naučio sam i slovenački zbog dekleta i punca (devojaka) iz Ljubljane, a kasnije, draga Nado, bio sam mlad fant (momak) oduševljen lepotama Slovenije pa sam po završetku roka (JLA) ostao još jednu nedelju da na miru uživam od Bleda pa do Maribora. Zato mi je još draže da mogu biti džentlmen prema jednoj slovenačkoj dami i istovremeno stid da vas je neki moj sugrađanin (lopov) tako drsko pokrao! Ubeđen sam da ćete brzo dobiti moju pošiljku i poruku da sledeći put pazite na svoj novčanik, želim Vam blistave penzionerske dane. Lepo bi bilo da me informišete da li ste dobili poštu. Jovanović Raša Jovanović se u pismu i priseća vremena dok je služio vojsku u Sloveniji A ovo je pismo koje traži Rašu. Pomozite nam da stigne do njega Poštovani gospodine Raša Jovanović, Nemam reči kojima bih vam se zahvalila za vaš lep gest, zato samo jedno veliko hvala. Drago mi je što ste pronađenim dokumentima probudili sećanje na našu prelepu Sloveniju. Verujem da će i u vaš život doći dani u kojima ćete uživati u penziji i u kojima ćete, umesto da skupljate stvari po kontejnerima, obići sve krajeve Slovenije u kojima ste bili kao mlad vojnik. Pa i Kočevje. Verovatno ste već saznali da je moj dragi rođak Denis objavio vaše srdačno pismo na Fejsbuku, a da se proširilo po celoj Srbiji. Verujem da je ovo možda početak da se i u Srbiji pokrene birokratija i da se stvore uslovi za pomoć ljudima koji su se našli u situaciji poput vaše. Naš rođak će vas u narednim danima pokušati pronaći i lično vam se zahvaliti. U Srbiji imate omladinu sa velikim srcem koja će ubuduće stvarati bolje uslove za život svih ljudi, a ne samo „elite". Verujem u to. Prilažem vam novac za jedan ručak, da po njemu još jednom obiđete sećanje na mladog vojnika u Sloveniji. Želim Vam mnogo zdravlja i da vam se uslovi za život poboljšaju. Verujem da se dobra dela koje učinimo uvek vraćaju dobrim. Još jednom hvala i srdačan pozdrav iz Slovenije! Nada Hren Kuća nije tesna Gde Raša živi - ne zna se. Da li uopšte ima dom - ni to se ne zna. Možda ove hladne dane provodi na ulici, mnogi koji nemaju dom pokušavaju da prežive prikupljanjem sekundarnih sirovina. Često se spekuliše o broju beskućnika u Beogradu i mediji tada navode brojke od 1.000 do 3.000, ali tačan broj nije moguće znati. „Niko nema adekvatne podatke o broju beskućnika", kaže za BBC na srpskom Nevenka Nikić Simatković iz Prihvatilišta za odrasla i stara lica se u Kumodraškoj ulici, jedinom mestu u Beogradu u kojem beskućnici mogu da potraže pomoć. „U poslednjem popisu su samo ljudi koji su u sistemu, tj. oni koji su prošli kroz razna prihvatilišta". „Ne postoji tačan broj koliko ih je na ulicama, jednostavno nema pravih podataka, zato što su beskućnici prostorno mobilni - sada su na jednoj teritoriji, posle na drugoj. „Mogu da vam kažem da smo prošle godine pružili usluge za 453 korisnika". Ono što se zna jeste da je teško pregurati zimu. Napolju je sada minus, što znači da je u Prihvatilištu gužva. „Danas već imamo 123 na smeštaju, a čim je zima taj broj se povećava. Kapacitet je 104, ali nam se dešavalo da imamo i do 140 korisnika. „Nikoga ne ostavljamo na ulici u takvim situacijama, bolje je da budu unutra, uz topli obrok i garderobu. „Često to kažem - kad čeljad nisu besna, ni kuća nije tesna", kaže Nikić Simatković. Pratite nas na Fejsbuku i Tviteru. Ako imate predlog teme za nas, javite se na bbcnasrpskom@bbc.co.uk