Šimpanze u politici: Pet trikova koje ljudi mogu da nauče
Postoje neverovatne paralele između političkog sveta ljudi i šimpanza.
Moderni političari bi mogli da nauče nešto od šimpanzi Profesor Džejms Tilej je otkrio šta možemo da naučimo o politici - posmatrajući borbu za moć unutar grupe šimpanza. 1. Drži prijatelje blizu, ali neprijatelje još bliže Ne mogu da verujem da učestvujemo u politici - sa TOBOM Politika šimpanza funcioniše tako što prave međusobne saveze. Da biste stigli do vrha, morate da uključite sve prijatelje i prihvatite sve neprijatelje. Većina saveza se zasniva na okolnostima, ne na prijateljstvu. Majmun otmičar bebe u Indiji Zašto sakupljači kostiju u Indiji žive u strahu 2. Kada gradite savez, izaberite nekog slabog, ne jakog Jednaki partneri - jednaka podela plena Šimpanze imaju tendenciju da formiraju minimalne pobedničke koalicije. To znači da će se dve slabe šimpanze držati zajedno protiv snažnijeg saveza, pre nego što će se slabi ujediniti sa jačim. Ovo ima smisla ako razmišljamo ovako - ako se slažem sa nekim slabim, podelom plena će mi biti bolje nego da se združim sa jačim. 3. Dobro je da me se plaše, ali je bolje da me vole Isplati se biti popularan Predvodnici šimpanza mogu da budu i strašni i da vladaju strahom. Ali, oni ne traju dugo. Da biste bili uspešan vođa među šimpanzama, potrebno je da imate podršku koju gajite. Idealna kombinacije je nežnost i čvrsta ruka. 4. Dobro je biti voljen, ali je još bolje da budete u mogućnosti da podelite dobra sa drugima Samo za tebe, prijatelju Vođe koji najduže vladaju su one koji mogu da prikupe hranu, vodu i ostale potrepštine i da ih koriste za kupovinu podrške. U BBC radio programu „Analiza: Politika primata", govorilo se o predvodniku grupe šimpanza koji je vladao više od 12 godina tako što je delio meso ukradeno od lovaca. 5. Spoljne pretnje mogu da povećaju podršku (ako stvarno postoje…) Ništa ne drži grupu zajedno više nego - zajednički neprijatelj, pravi ili zamišljeni Kada se suočavaju sa spoljnom pretnjom, grupe primata se udružuju i zaboravljaju na unutrašnje borbe. Zanimljivo je da nema mnogo dokaza da namerni diverzantski ratovi funkcionišu identično i na ljude - osim ako ne postoji velika neočekivana pretnja.