section_heading: Životopis
paragraph_text: U susjedstvo Opatičke ulice smjestila je i s jedne strane Lisinskog, a s druge teško bolesna Vraza. Prepiska s drugim svjedoči o duboku poštovanju koje je za nju osjećao i njezinu iskrenu suosjećanju s bolesnim sinom koji ju je, kao i Lisinski, prerano napustio. Poznata je bila po uzrečici To bu prošlo – a drugo bu došlo, kojom je tješila bližnje, ali i u svojim je tragičnim prilikama često izgovarala. Sreća ju je naime često izdavala: sin Jurica umro je od šarlaha navršivši jedva četiri godine, kćer u 21. ostavivši dvoje djece, unuka umire već u drugoj godini i ostao joj je samo unučić Nikola. Suprug Aleksa umro je na imanju u Kostelu 1884., a i Nikica nekoliko mjeseci poslije u siječnju 1885. od trbušnog tifusa. No nikakva nedaća nije pokolebala njezina nastojanja u dobročinstvu. mini|250px|Spomen ploča na kući Vancaševih u Opatičkoj ulici u Zagrebu Dom Vrancaševih bila je i dom ilirskih ideja i iliraca koji su se tu okupljali, tražili i nalazili pomoć i prijatelje. U salonu Vancaševih Lisinski je skladao i prvi put slušao izvođenje svojih arija iz Ljubavi i zlobe (pjevala ih je Sidonija Rubido Erdödy), a mnogi je ovdje recitirao svoje literarne prvence pokazujući tako pripadnost ilirskom pokretu. Svatko je od uvijek dobrodošlih gostiju bio dočekan kavom po vlastitu ukusu (u kući se nalazilo dvanaest strojeva za kuhanje kave!) i lulom i duvan-kesom, kojih je uvijek bilo točno na broj. Tu su se svakodnevno sastajali Ljudevit Gaj, Dimitrije Demeter, Vjekoslav Babukić, Ljudevit Vukotinović, Stanko Vraz, poslije i Petar Preradović, Ivan Trnski, Vatroslav Lisinski, Bogoslav Šulek, Ivan Mažuranić, Ivan Kukuljević, Josip Juraj Strossmayer i niz manje poznatih ilirozanesenjaka.