section_heading: Gejski ponos
paragraph_text: Frank Kameny brzo je primijetio ključne promjene koje su donijeli stonvolski neredi. Kao jedan od organizatora gejskog aktivizma 1950-ih, pokušavao je uvjeriti ljude da se homoseksualci ne razlikuju od heteroseksualaca. Kada je organizirao prosvjede ispred Bijele kuće i State Departmenta pet godina prije uspio je skupiti samo deset sudionika koji nisu privukli gotovo nikakvu medijsku pažnju.<ref>Cain 2007, str. 90-91. Poslije je izjavio: ''Prije Stonewalla smo imali 50-60 gejskih skupina u zemlji. Godinu dana poslije bilo ih je najmanje 1500. Dvije godine poslije bilo ih je barem 2500''.<ref name="Carter 2004, str. 245-246"/> I Randy Wicker kao i Kameny požalio je zbog svoje reakcije nakon nemira, nazvavši je jednom od najvećih pogrešaka svog života.<ref>Clendinen, Nagourney 1999, str. 25. Kay Lahusen, koja je fotografirala prosvjed 1965. godine, izjavila je: ''Do 1969. ovaj se pokret obično nazivao homoseksualnim ili homofilnim.... Novi aktivisti smatrali su stonvolsku pobunu rođenjem gejskog oslobodilačkog pokreta. To je svakako bilo rađanje gejskog ponosa velikih razmjera"''.<ref>LaFrank 1999, str. 21. Prema Carteru, Stonewall je bio drugačiji od drugih pobuna koje su se dogodile prije zato što su bile uključene tisuće ljudi, neredi su trajali dugo (šest dana), prvi je put privučena velika medijska pažnja te je izazvao stvaranje mnogo udruga za promicanje LGBT-ovskih prava.<ref>What made Stonewall Different (Što je Stonewall učinilo drukčijim), Carter, David; The Gay & Lesbian Review Worldwide 2009(16) str. 3-11.