paragraph_text: Poslije rata nastanio se i dobio posao u Beogradu, gdje se oženio i primio pravoslavlje. Ovo posljednje su mu neki zamjerili, ali, kako sam kaže, on je to učinio "dobro promišljeno, iz najdubljeg uvirenja bez nagovora, pritiska i prisiljavanja"<ref>Dušan Petrović, Uspomena na Kalora Dragutina Milodanovića, Subotica, 1894., str. 34-35.: "Ta za Boga, obe su vire prave čiste hrišćanske, nema među njima nikakve bitne razlike, ja sam to učinio iz uvirenja. Mene nije na to u Srbiji niko gonio, ta Bunjevci su i tako po jeziku i krvi rođena braća Srbima, a virska razlika u današnje vrime ne dili srodne narode... Ja ne mislim vraćati se u svoju staru domovinu, to sam učinio dobro promišljeno, iz najdubljeg uvirenja bez nagovora, pritiska i prisiljavanja, no ja htedoh da priđem na pravoslavnu viru još u Subotici, ali me baš sami Srbi odvraćahu, veleći, da bih ja, koji zastupam uvirenje, da su Bunjevci Srbi rimokatoličke vire, i koji se borio za to, da to uvirenje postane općim, veoma pogrišio, da priđem u pravoslavlje, upravo da bih time škodio našoj stvari, i da bi moglo izgledati, kao da sam to učinio uslid kakvog pritiska. Ti su razlozi mogli važiti za tadašnje moje prilike, no pošto ja ne mislim vraćati se u staru domovinu, i pošto sam postao srpskim državljaninom, to su sada pristali oni razlozi. Što učinih, učinih iz najdubljeg ubeđenja svoga i uviren sam da se neću pokajati". Radio je kao činovnik u Ministarstvu vanjskih poslova u odsjeku za tisak, tj. bio je prevoditelj mađarskih listova. Izvještavao je Jovana Ristića, tadašnjeg predsjednika ministarstva u Srbiji, o tome što pišu mađarski listovi o Srbiji i srpstvu. Nakon pada Ristićeve vlade 1880. godine i po dolasku vlade Milutina Garašanina, bio je neko vrijeme stalan suradnik (suurednik) političkog lista Videlo, organa napredne stranke. Zbog zasluga učinjenih naprednoj stranci dobio je mjesto mlađeg poštara na Glavnoj poštanskoj stanici u Beogradu.Alba Kuntić, "Preporod Bačkih Bunjevaca i uloga Ilije Garašanina", Istorijski časopis, 32 (1985.), str. 240-41.<ref>Dušan Petrović, Uspomena na Kalora Dragutina Milodanovića, Subotica, 1894., str. 32-33. Bio je i član Beogradskog novinarskog društva.<ref>''Srbadija. Časopis za zabavu i pouku'', III, sv. 3, (1883.), str. 117-118.