section_heading: 1995.
paragraph_text: Vremenom je Slobodan Milošević shvatio da vojno neće moći ostvariti sve što je bilo planirano, pa je "politikom sporazuma", za koju je zajedno s premijerom t.zv. RSK Borislavom Mikelićem vjerovao da je tada bila najpovoljnija za (pobunjene) Srbe u Hrvatskoj, nastojao zadržati već ostvareno, odnosno osvojeno.Dr. sc. Ante Nazor, ravnatelj Hrvatskog memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata: Srpski tisak o uzrocima pada "RSK" (V. dio), Hrvatski vojnik, broj 360, rujan 2011. No smatrajući Mikelića izdajnikom i protiveći se njegovoj politici, vodstvo pobunjenih hrvatskih Srba okrenulo se Palama. Na sjednici t.zv. Skupštine t.zv. RSK u Kninu 29. svibnja 1995. Borislav Mikelić je smijenjen, a dana je suglasnost na "odluku o državnom ujedinjenju RSK i Republike Srpske". Zbog toga je u intervjuu od 9. lipnja 1995. Borislav Mikelić osudio Milana Martića i Milana Babića za sprječavanje svakog pokušaja dogovora s Hrvatskom. Objašnjavajući razloge zbog kojih je "protiv brzog, ishitrenog i nepromišljenog ujedinjenja", zapravo je istaknuo Miloševićev plan kako skinuti sankcije srbijansko-crnogorskoj federaciji i ostvariti krajnji cilj velikosrpske politike - ujedinjenje zemalja koje su proglasili srpskim u jednu državu: Tu prije svega mislim na skidanje sankcija SR Jugoslaviji i da rukovodstvo s Pala prihvati plan Kontaktne skupine. Tad bi SR Jugoslavija mogla ući u konfederaciju ili federalni odnos s Republikom Srpskom, a onda bi se RS Krajina oslonila na takav oblik uređenja ("Jesam Miloševićev čovek", Intervju, br. 362, 9. lipnja 1995., 15).