section_heading: U jugoslavenskoj monarhiji
paragraph_text: Starčevićanci u razdoblju Prvoga svjetskog rata teže rješavanju hrvatske sudbine „bez skrbnika“. Međutim poslije smrti Mile Starčevića, 1917., pošli su putem koji je trebao rezultirati novom jugoslavenskom državom. Kormilo stranke naslijedio je Ante Pavelić (stariji). Hrvatski sabor formalno je proglasio prekid svake državno-pravne sveze Hrvatske, Slavonije i Dalmacije s Austrijom (29. listopada 1918.) te pristup Državi Slovenaca, Hrvata i Srba. Narodnom vijeću priznao je vrhovnu vlast. Isti dan raspuštena je Hrvatska stranka prava, jer je "ostvarila svoj program". Iako su se u raspravama o ujedinjenju Starčevićanci pozivali na hrvatsku državnopravnu tradiciju, Ante Pavelić st. je čak bio u odboru koji je izradio prijedlog da se ujedinjenje odmah provede i naputke za izaslanstvo koje je imalo poći u Beograd i zahtijevati da ustavotvorna skupština odluči o uređenju države. Sam Pavelić predvodio je to izaslanstvo kad je regent Aleksandar 1. prosinca 1918. proglasio ujedinjenje, što je označilo i kraj većeg utjecaja pravaša na politički život, a ulogu nacionalne integracijske ideologije u novim državnim okvirima preuzela je Hrvatska pučka seljačka stranka Stjepana Radića. Starčevićanci se 1919. uključuju u novu stranku – Hrvatsku zajednicu. Međutim Čista stranka prava odbija se raspustiti, kao što odbija i novo državno ujedinjenje i ustrojstvo. U Zagrebu je, 1. ožujka 1919., godine objavljen Republikanski program, prema kojem se stranka naziva Hrvatska stranka prava, a potpisali su ga predsjednik dr. Vladimir Prebeg i tajnik dr. Ante Pavelić (mlađi), kasniji vođa HSP-a. Rad te stranke, kao i svih ostalih za neko vrijeme, bio je zabranjen 6. siječnja 1929., uvođenjem Šestosiječanjske diktature. Jedan od istaknutijih pravaša u tom razdoblju bio je Milan Šufflay koji će 19. veljače 1931. biti ubijen na kućnom pragu, a ubojice, policijski agenti, neće nikad biti uhićeni, već će naći utočište u Beogradu.<ref> Na sličan način je 1933. god. ubijeni Ivo Pilar, a 1932. godine je pokušan atentat na Milu Budaka, koji se potom pridružuje Anti Paveliću koji je emigrirao 1929. godine i u inozemstvu organizirao protujugoslavenske Ustaše.