section_heading: VI. poglavlje
paragraph_text: Otac je samovao u svojoj sobi, a misli su mu neprekidno bile uz sina. Jedini vedriji izraz lica bio je kada bi dobio pismo od Jurja. Majka nikada nije dobila pismo u ruke. O sinu je znala samo kada bi otac za objedom pripovijedao o njemu. »A pita li što za kuću, za nas?« - pitala je bojažljivo majka. »Pozdravlja, a što drugo da pita? Hvala Bogu, da zaboravlja to gnijezdo!« - dodao je zlobno Stipančić. Otac je redovito slao novac Jurju, ali nakon četvrte godine morao je prodati brod, jer više nije imao novaca. Za Luciju se otac nije brinuo, on je rekao da se od žene traži samo da bude dobra domaćica, vjerna supruga i da ugađa mužu. Majci nije bilo pravo da se na sina troši toliki novac, a Luciji ne dozvoljava da ide u ženski zavod u Gradac – »jer to košta novaca.« Lucija je navršila 16 godina i dozvolili su joj da ide na ples. Bila je presretna i tamo je upoznala mladoga Bečanina Friedmana koji se u nju zaljubio.