section_heading: Farsa u liturgijskoj glazbi
paragraph_text: Farsa (lat. farcire = popuniti, ispuniti) je u starokršćanskoj glazbi bio naziv za jednu od mnogih vrsta tzv. tropiranja. Pod tropiranjem se razumijeva umetanje novih tekstovnih odlomaka, a katkad i novih melodija, u službene liturgijske tekstove. Takvi se umetci susreću od 9. do 13. stoljeća. Tropirali su se gotovo svi dijelovi ordinarija i proprija mise te časoslova. Budući da su se tropi usklađivali s formom i stilskim značajkama gregorijanske melodije kojoj su dodani, a prilagođavali su se i ukusu vremena, to je nastao čitav niz oblika. Srednjovjekovni pisci i crkveni glazbenici su ih pored općenitije oznake tropus nazivali i laudes, laudes festivae (jer su se tropi pjevali većinom za većih, svečanijih služba), zatim farsa, neuma, versus (kasnije versus intercalares), prosa, prosula itd. Tridentski koncil je ukinuo praksu tropiranja.