section_heading: Drugi svjetski rat
paragraph_text: Poseban problem za partizane u BiH predstavljali su nacionalno pitanje i međunacionalni odnosi. U dokumentima se detaljno opisuje situacija u mjesnim odborima te pojedinim selima koja se nacionalno karakteriziraju kako bi se dobio uvid u podršku od određene nacionalne skupine. Partizasko političko i vojno rukovodstvo izdalo je proglas početkom 1942. u kojem pozivaju muslimane i Hrvate u obranu "srpske braće u Bosni i Hercegovini", a Srbe da pronađu "u srpskom narodu izdajice" i obračunaju se s onima koji zlostavljaju "muslimane i Hrvate".<ref>Anđelić (2003.), str. 20. - 21. Do kasne 1943., 70% partizana činili su Srbi, a Hrvati i muslimani preostalih 30%. Ukupno, tijekom cijelog rata, Srbi su u partizanima činili 61.1%, muslimani 23% i Hrvati 8.8%.<ref>Hoare (2006.), str. 10. minijatura|270px|Kuća u kojoj je održano prvo zasjedanje ZAVNOBiH-a u Mrkonjić Gradu u studenome 1943. S približavanjem kraja rata, uz oružanu borbu, sve je značajnije bilo organiziranje komunista u sklopu Narodne fronte. U sklopu pripreme za poslijeratnu vlast održano je zasjedanje Antifašističkog vijeća narodnog oslobođenja Jugoslavije (AVNOJ) u Bihaću 1942. Godinu dana kasnije, 29. studenog 1943. zasjedanje je održano u Jajcu na kojemu su ustanovljeni organi vlasti na osnovi kojih će biti izgrađen čitav državno-politički sustav poslijeratne Jugoslavije koja će biti federalna po svojem uređenju. U svezi s tim osnovano je i Zemaljsko antifašističko vijeće narodnog oslobođenja Bosne i Hercegovine (ZAVNOBiH) koji je svoje prvo zasjedanje održao 25. studenog 1943. u Mrkonjić Gradu.<ref>Anđelić (2003.), str. 21. - 22. Srpski komunisti iz Bosne i Hercegovine protivili su se tome da BiH postane federalna jedinica, dok su muslimani tražili njezinu autonomiju, uz protivljenje Srba. Ni na drugom zasjedanju AVNOJ-a ni na prvom zasjedanju ZAVNOBiH-a nije definiran položaj BiH.<ref>Vrbić, Brane. Šest republika i pet naroda. Katolički tjednik. Preuzeto 9. studenog 2013. Komunisti su bili svjesni nacionalnog pitanja, pa su u skladu s Lenjinovom teorijom o "nerazdvojivosti nacionalnog pitanja i borbe za socijalizam" nastojali, barem formalno, zadovoljiti sva nacionalna očekivanja naroda u Jugoslaviji. Bili su svjesni da će autonomija Bosne i Hercegovine privući muslimansku elitu, s obzirom na to da je autonomija BiH bila temelj svih ranijih političkih stranaka u međuraću. Kao kompromisno riješenje, ZAVNOBiH je donio riješenje da Bosna i Hercegovina "nije ni srpska, ni hrvatska, ni muslimanska, nego i srpska i muslimanska i hrvatska" te da će u njoj "biti osigurana puna ravnopravnost i jednakost svih Srba, Muslimana i Hrvata".<ref>Lučić (2013.), str. 16. Međutim, ZAVNOBiH je isticao "posebne zasluge" srpskog naroda i njegovu "vodeću ulogu". Prvi predsjednik ZAVNOBiH-a bio je Vojislav Kecmanović, liječnik iz obitelji pravoslavnih svećenika, čime je uspostavljena simbolična veza ZAVNOBiH-a sa srpskom tradicijom i srpskim narodom. "Vodeća uloga" srpskog naroda manifestirala se u nemogućnosti formiranja muslimanske nacije i stavljanja Hrvata u trećerazredni položaj.<ref>Lučić (2013.), str. 17.