section_heading: Moskovska Patrijaršija i cijele Rusije
paragraph_text: Obuhvaća pravoslavne crkve u nekadašnjem Sovjetskom Savezu, osim onih u Gruziji. Čuva se stari, neispravljeni (julijanski) kalendar, a u bogoslužju se upotrebljava crkvenoslavenski jezik. Godine 989. kijevski knez Vladimir nameće kršćanstvo narodu te tako kršćansko pravoslavlje postaje službena vjera njegove države. Knez Jaroslav (1019. – 1054.) stavlja Crkvu pod jurisdikciju konstantinopolskog patrijarha, koji je imenovao kijevskog mitropolita. Godine 1240. Kijev su osvojili Mongoli. Moskovski knez Dimitrije ustaje protiv Tatara 1380. godine, ali je tek Ivan III. Moskovski (1440. – 1505.), odmah poslije pada Konstantinopola (1453.), uspio osloboditi zemlju. Ivan III. je smatrao Moskvu trećim Rimom. Godine 1589. carigradski patrijarh Jeremija daje mitropolitu Ivanu titulu patrijarha Rusije. Patrijaršiju je ukinuo Petar Veliki (1721.) i zamijenio je Svetim Sinodom. Patrijaršija je ponovo uspostavljena tek poslije 1917. izborom patrijarha Tihona (+1925). Poslije izvjesnog interregnmuma (međuvlašća), 1943. godine izabran je za patrijarha mitropolit Sergije, koga je naslijedio patrijarh Aleksije (1945. – 1971.). Povijest Ruske Crkve poznaje velike crkvene i duhovne vođe, kao Sergija Radonješkog (1314. – 1391.), Dimitrija Rostovskog (1651. – 1709.), Tihona Zadonskog (1724. – 1783.), Serafima Sarovskog (1759. – 1833.), ali i velike raskolničke pokrete, kao raskoljnike, za vrijeme patrijarha Nikona (1652. – 1658.). Moskovska Patrijaršija dala je autonomiju Japanskoj i Kineskoj pravoslavnoj crkvi.