section_heading: Podrijetlo i standardizacija
paragraph_text: Iz Azije je prije 3000 godina donesena u Grčku pa kopnenim putem u Dalmaciju. U knjizi Armina Arbeitera Handbuch der Nutzglefugelzuht fur Osterreich und die Dounaulander iz 1914. dan je opis ove pasmine i prikazan crtež Kurta Zandera iz 1913. Prikazuje ju kao iznimno zanimljiv tip srednjoeuropske kokoši. Piše da u sjevernom dijelu Dalmacije (ograničeno na hrvatsku obalu i zaleđe) živi hrvatska kokoš, a u južnoj se Dalmaciji sredozemni tip kokoši. Isključuje mogućnost da je u prošlosti u neka zabačena područja stigla svježa krv, iz čega proizlazi da je ova kokoš pratip europske kokoši. U usporedbi s većinom srednjoeuropskih kokoši, koje uglavnom imaju crvenu ili žutu šarenicu (uz iznimke kao Rammelsloher, Bohmen) ova kokoša ima tamnosmeđe oči i tamne boje lica. Skupa sa svojstvenim crtama tijela podsjeća na ine sredozemne pasmine (minorka, andaluzijska kokoš). Dalmatinska kokoš ima sve moguće kombinacije boja, nerijetko i u istom leglu. Mogu biti i s kukmicama ili glatke glave. Često su tamne boje. Jako je otežan prirodni odabir svijetlih boja (bijela, svijetložuta) izazvan snažnim grabljivicama. Boje nogu ovih kokošiju su maslinasto zelene do crne. Volja im je po pravilu slabo razvijena te je prikladna za unos malih količina hrane. Dalmatinska je kokoš stalno u pokretu tražeći hranu i nije naviknuta na neprekidno hranjenje.