paragraph_text: U drugoj su skupini pjesama one kojima autor ilustrira iluziju i naličje artističkoga života, sudbinu modernih Don Kihota na daskama čije maske skrivaju bolnu ugroženost egzistencije pred nemilosrdnom arenom gledatelja (Uspomena na jednog plesača, Klaun, U kazalištu, Pjesma toreadora). Kreativni raspon autora kreće se u ciklusu od nadahnute lirske spontanosti i izvanrednog suglasja između motiva, raspoloženja i forme pjesama što je i urodilo s nekoliko ostvarenja antologijske vrijednosti (Tužaljka nad mrtvim tijelom A. G. Matoša; Nad otvorenim grobom, tužni zbore; Seoska crkva) pa do rutiniranoga lirskog iskaza. Slično je i s izražajno-formalnom strukturom pjesama u rasponu od čvrstih i zgusnutih formi dvostiha i soneta (Tužaljka nad crkvom i Seoska crkva) do oduljih lirskih pjesama dijaloške i poemične strukture. U maniri vezanoga stiha tradicijske provenijencije Krleža suvereno varira ritmičke mogućnosti kratkoga i dugoga, tj. razlivenoga stiha otkrivajući podjednako svoje nadahnuće i umijeće u njihovoj uporabi.