section_heading: Performans
paragraph_text: Performans može, ovisno o načinu na koji umjetnik „upotrebljava” tijelo, biti oralni ili zvučni, govorni, tjelesni ili plesni. Evelina Turković u tekstu Javno tijelo naziva performans „najneposrednijom umjetničkom formom u suvremenoj umjetnosti, u kojoj umjetnik ukida sve barijere i arteficijelne prijenosnike vizualne poruke, sve međuspojeve između njega i gledatelja”. Da bi performans uspio, to jest da bi umjetnikova namjera došla do cilja, važna je publika, odnosno reakcija gledatelja koji samim svojim prisustvom i promatranjem čine ključan dio performansa. Ta „umjetnikova namjera” najčešće je neka idejna poruka tematski vezana uz sam performans - bila to poruka ili kritika društva, odnosno želja umjetnika da istakne određeni problem u društvu ili da izvuče na površinu fobiju od kršenja društvenih pravila i normi, i to prvenstveno izlaganjem vlastitog nagog tijela na javnom prostoru.