paragraph_text: Postrojbe Armije RBiH i travničkog MUP-a su oko četiri sata ujutro 8. lipnja 1993. napale selo. Skupina od desetak vojnika HVO-a bezuspješno je branila selo. Tek oko sedam sati ljudi su mogli iz skloništa i bježali su ka šumi. Hrvati su bježeći naišli na susjede Muslimane te strance, u odorama Armije RBiH, namazani blatom i bojama. Vojnici su postrojili hrvatske civile za strijeljanje. Nakon predstave s lažnim strijeljanjem tjerani su kroz šumu. Vodili su ih po ispitivanjima. Agresori su ubili civile: Vinka Jankovića, Tomu Stojaka, Dragana Marijanovića, Ivo Lauš, Franjo Stojak, Berta Kozina, Mara Gazibarić, Ivo Galić i jedan neidentificirani stariji civil. Pokopani na raznim lokacijama po selu. Ubijeni zarobljeni hrvatski branitelji su Fabijan Lauš, Zlatko Marijanović, Drago Erić, Pero Kozina, Pero Kolenda, neindentificirani mlađi muškarac, Branko Mrkonja, Miroslav Kozina, Anto Stojak, Kazimir Kozina. Preostali Hrvati bili su zatočen u zaselku Gornjim Čuklama, u selima Brajkovići, Šušanj i Mehurići (gdje je bio mudžahedinski logor). U napadu su muslimanski agresori spalili 32 kuće, u jedanaest kuća su se uselili Muslimani-Bošnjaci, u preostale kuće i gospodarske objekte su provalili i opljačkali. Nakon pokolja u Čuklama, uslijedili su pokolji u Orašcu, Ovnaku (27 Hrvata), Brajkovićima, Podovima i Krpeljićima.<ref>Narod.hr rž: ''8. lipnja 1993. Travnik – mudžahedini i stravična sudbina zarobljenih Hrvata'', 8. lipnja 2016. (pristupljeno 5. ožujka 2018.)