section_heading: Počeci hereze
paragraph_text: Razni izvori koncem 12. st. spominju postojanje krivovjerja u Bosni. Tako npr. knez Vukan iz Zete 1199., želeći diskreditirati i banovinu i Dubrovčane, piše papi Inocentu III. da u Bosni sve vrvi od krivovjeraca te da ih i sama vladarska kuća (bana Kulina) potpomaže. To je dalo povoda papi da zatraži od hrvatsko-ugarskoga kralja, seniora bosanskog bana, da nastupi protiv njih.<br>Kralju je povjereno da uništi bilo kakav trag krivovjernika, da im konfiscira imanja i da ne poštedi nikoga, pa čak ni bana. Unatoč tome nije došlo do većih bitaka, a sukobi s "krivovjernicima" su se sveli na sitne "čarke". Kralj je želio uspostaviti funkcionalniji nadzor nad bosanskom biskupijom pa se u Rimu krajem 12. stoljeća zauzimao da biskupija potpadne pod jurisdikciju nadbiskupa u Splitu. Papa je ujedno poslao svog izaslanika (legata) Ivana de Casamare da izvidi stvar. Reakcija bana je bila sazivanje skupa na Bilinom polju te je u prisustvu velikog broja podanika i vjernika pred papinim izaslanikom Ivanom de Casamareom javno potvrdio vjernost učenjima katoličke crkve 8. travnja 1203. kako je Rim zatražio (Bilinopoljska izjava). Te godine su se "bosanski krstjani" (to je bilo ime kojim su se katolički kršćani optuženi za krivovjerje sami nazivali) odrekli hereze, iako postoje sumnje u iskrenost doga čina. Time je izbjegnut veći sukob, no spomen na krivovjerje nije uništen te se od tog vremena u izvorima spominje "Crkva bosanska".