section_heading: Stranka unionista
paragraph_text: Austrijskim gubicima na talijanskom bojištu, car Franjo Josip bio je prisiljen 15. srpnja 1859. proglasiti Luksemburški manifest kojim je najavio opsežne promjene u upravljanu Monarhijom i kraj Bachova apsolutizma. Ban Josip Šokčević (1860. – 1867.) tada je ovlašten pripremiti izbore za novi Sabor. U tom razdoblju, koje je prethodilo Austro-ugarskoj i Hrvatsko-ugarskoj nagodbi, narodnjaci, koji su u Saboru imali većinu, zagovarali su povezivanje s Ugarskom pod uvjetom da bude poštovana politička i kulturna autonomija Hrvatske. S druge strane bila je Stranka unionista (mađaroni, mađ. Horvát Unionista Párt), koja je tražila bezuvjetan savez s Ugarskom, u kojem bi Hrvatska imala tek neznatnu autonomiju, dok se protivila užem povezivanju s Austrijom. Tu su stranku predvodili Mirko Bogović, grof Julije Janković, Ljudevit Vukotinović i drugi. U Saboru je još bila zastupljena i Stranka prava, na čelu s Antom Starčevićem i Eugenom Kvaternikom, koja se zauzimala za hrvatsku samostalnost. Beč se prvotno protivio novom povezivanju Hrvatske s Ugarskom, te je podržavao Ivana Mažuranića i njegovu Samostalnu narodnu stranku, koja je zagovarala izravnu ovisnost o Austriji.