section_heading: Životopis
paragraph_text: mini|lijevo|Kapetan Augustus Keppel u pozi Apolona Belvederskog, 1753. Reynolds je pohađao gimnaziju u Plymptonu u kojoj je njegov otac, svećenik, bio ravnatelj. Mladi Reynolds se tamo podrobno upoznao s tekstovima iz antike i tijekom svog života se mnogo zanimao za književnost, te su mnogi od najboljih britanskih autora 18. stoljeća (Samuel Johnson, Edmund Burke te Oliver Goldsmith) postali njegovim najbližim prijateljima. Reynolds je odrana želio postati umjetnik, a od 1740. četiri godine je bio šegrtom u Londonu Thomasu Hudsonu, konvencionalnom portretistu. Po povratku u London 1744. godine, počeo je slikati u duhu starih majstora (poput kraljevskih portreta Van Dycka koje je vidio u Londonu) i razvio je neovisan stil obilježen masnim potezima kista i debelim namazima i tekstura boje, kao na primjer na njegovom portretu kapetana Johna Hamiltona (1746.). mini|Lord Heathfield, 1787. God. 1749. Reynolds je isplovio sa svojim prijateljem Augustom Keppelom na Menorcu, jedan od Balearskih otoka Španjolske. Pad s konja ga je prikovao za krevet na pet mjeseci i ostavio mu trajno unakažen ožiljak na usni koji je istaknuta značajka na njegovim kasnijim autoportretima. S Menorce odlazi u Rim, gdje je ostao dvije godine, posvećujući se proučavanju velikih remek djela grčko-rimske skulpture i talijanskog slikarstva. Dojmovi ovog posjeta su nadahnuli brojne njegove slike i teorijske rasprave do kraja života, te je smatrao da se stipendijom za putovanja u Italiju može najbolje postići podizanje statusa slikarske struke u rodnoj Engleskoj. Na povratku kući obišao je Firencu, Bolognu i Veneciju, gdje je usvojio kompozicije i boje velikih renesansnih mletačkih slikara 16. stoljeća kao što su Tizian, Tintoretto i Paolo Veronese, ali i kiparsku definiciju oblika karakterističnu za firentinske i rimske slikare; što je kasnije vjerno prenosio svojim učenicima.