paragraph_text: Slično djeluje orijaški Buda iz Kamakure u Japanu i na današnje putnike. Kad sunce zalazi, pokazuje svoje pravo lice. Tako govore Japanci i u pravu su. Ogromni brončani Buda najjasnije u sutonskom osvjetljenju zrači mir nadzemaljske sigurnosti onog na kojeg se ne može utjecati. Čovjek, koji poput nekog patuljastog bića stoji ispred 14 m visokoga giganta, zaboravlja na nekoliko trenutaka u kojem vremenu živi. Postoje dva orijaška kipa Gotama Bude, kojega Japanci nazivaju Budsu, na japanskom tlu. Stariji se nalazi u samostanu Todaijiri u Nari i visok je 16 m. Svoj postanak zahvaljuje carevu zavjetu. Još se zna da su pri lijevanju kipa utrošili 18.656 hvati drvenog uglja, da je za pozlatu trebalo 10.446 unci zlata, da je za radove bio odgovoran Kuninaka no Murai Kimimaro, unuk nekog doseljenog Kineza. Ali više se ne zna kako je taj Daibutsu prvobitno izgledao. Tokom stoljeća bio je četiri puta djelomično uništen i ponovno obnovljen. Samo lotosovo sjedalo s promjerom od 21 m potječe iz prvotnog vremena. Kip sam ocjenjuju povjesničari umjetnosti, kakav je u sadašnjem obliku i koji potječe iz godina 1701. – 1708., kao "odvratnu i smiješnu karikaturu".