section_heading: Povijest
paragraph_text: U Finskoj je od ranije djelovao tajni pokret za osamostaljenje Finske. Pokret je potajno poslao u Njemačku gotovo 2000 mladića na vojnu naobrazbu. Već sredinom veljače 1918. njemačko izvježbani "Lovački bataljun" vraća se pod zapovjedništvo von Manerheima, što je bijelima donijelo osjetno pojačanje. Sredinom ožujka general Mannerheim kreće s 'Bijelom vojskom' (fin. Suojeluskunta, šve. 'Skyddskår, Finski zaštitni korpus) u protuofanzivu. Cilj ofanzive bio je oslobađanje Tamerforsa kao jakog crvenog uporišta. Već 4. travnja pada Tammerfors a bijeli odmah uvode prijeke sudove i masovno se obračunavaju s pobijeđenima. Snagama Bijelih potporu je dala Njemačka koja je istovremeno bila i zaraćena strana u Prvom svjetskom ratu. Car Vilim II. poslao je finskoj Bijeloj vojsci pomoć. Već 3. ožujka iskrcale su se prve jedinice "Ostseedivizije" kod Hangöa. Dana 3. travnja 1918. iskrcan je ostatak divizije. Nakon teških borbi, Nijemci i Mannerheimove snage od 16 tisuća ljudi 13. travnja zauzimaju Helsingfors (Helsinki). Nakon kapitulacije crvenih u Helsinkiju, Revolucionarni narodni komesarijat bježi u Viborg. Nakon Helsinkija njemačke snage nastavljaju napredovanje i nakon zauzimanja Lahtija spajaju se sa snagama bijelih sa zapada. Nakon teških borbi 23. – 29. travnja bijeli zauzimaju i Viborg. Konačno 5. svibnja kapituliraju i zadnje snage crvenih kod Pyttisa i time završavaju ratne operacije. General Mannerheim ulazi 16. svibnja svečano sa svojim trupama u Helsinki i time je rat okončan. Poginulo je 3400 crvenih i 3100 bijelih, 600 Rusa i 300 Nijemaca. U teroru koji je sprovođen nakon rata strijeljano je više od 7000 crvenih, a u logorima je još, od glada i bolesti, pomrlo više od 11000 ljudi.