section_heading: Rat protiv Estonaca (1208. – 1227.)
paragraph_text: Oko 1208. križari su bili dovoljno jaki za početak operacija protiv Estonaca koji su u to vrijeme podijeljeni u osam većih i sedam manjih županija sa starješinama na čelu i s ograničenom suradnjom između njih. Uz pomoć novopokrštenih lokalnih plemena Liva i Latgalijanaca, križari su pokrenuli napade u Sakalu i Ugauniju u južnoj Estoniji. Estonska plemena žestoko su se opirala napadima iz Rige, a ponekad i pljačkala teritorije pod kontrolom križara. Između 1208. I 1227. zaraćene su strane na različitim stranama divljale kroz Livoniju, Latgaliju i ostale estonske županije s Livima, Latgalijancima i Rusima Republike Novgorod koji su služili različite saveznike: i križare i Estonce. Brdske utvrde, koje su bile ključni centri estonskih županija, bile su pod opsadom, zarobljene i ponovno osvojene više puta. Primirje između ratom premornih strana utvrđeno je na tri godine (1213. – 1215.). To se pokazalo povoljnijim za Nijemce koji su učvrstili svoju političku poziciju dok Estonci nisu mogli razviti svoj sustav labavih saveza u centraliziranu državu. Njima je na čelu bio Lembitu od Lehole, starješina od Sackalije, koji je 1211. privukao pozornost njemačkih kroničara kao središnja figura u estonskom otporu. Livonski vođa Caupo ubijen je u bitci kod Viljandija (Fellin) 21. rujna 1217., ali Lembitu je također ubijen, a bitka je bila porazna za Estonce.