section_heading: Godine u Njemačkoj 1920. – 1941.
paragraph_text: 1920. su se Werefkin i Jawlensky konačno rastali i napustili zajednički stan u Münchenu. Galka Scheeyer je organizirala sudjelovanje Jawlenskog na izložbi Nassauischer Kunstverein u Wiesbadenu. Izložba je imala vrlo uspješni ishod, Jawlensky je sklopio ugodna poznanstva, zbog čega je odlučio preseletiti se u Wiesbaden. 1922. se Jawlensky vjenčao s Helenom. U isto vrijeme se počeo baviti litografijom i crtanjem. Nassauischer Kunstverein posjeduje mape sa šest litografija, crno-bijele glave, te nekoliko crteža. mini|lijevo|Lebdeći oblak Lyonel Feininger, Vasilij Kandinski, Paul Klee, Jawlensky i Galka Scheyer su se 1924. odlučili formirati udrugu s kojom bi svoje slike mogli promovirati i prodavati u SAD-u. Grupu su nazvali "Die Blaue Vier – Plava četvorica". Prva izložba Plave četvorice bila je iste godine u San Franciscu. Usprkos tome je Jawlensky imao nepostojan financijski uspjeh s pozitivnim i negativnim fazama. [[Datoteka:Galka-scheyer.jpg|mini|Galka Scheyer, Lyonel Feininger, Vasilij Kandinski, Paul Klee i Alexej von Jawlensky, najava izložbe Plave četvorice, San Francisco Examiner, 1.11.1925.]] Postojana prijateljstva je u Wiesbadenu sklopio tek 1927. i to s dvije slikarice, Lisa Kuemmel se brinule o njemu, s vremenom je postala najvažnija osoba u njegovom životu. Ona je do njegove smrti organizirala sve poslovne i privatne stvari, brinula se o njegovim slikama, napravila prvi popis svih djela Jawlenskog, te po njegovom diktatu napisala memoare. Iste godine je po prvi put primijetio da boluje od reumatičkog artritisa i po prvi put otputovao u toplice Bad Woerishofen. Bekker von Rath, koju je upozano krajem godine, je 1929. osnovala udruženje „Vereinigung der Freunde der Kunst Alexej von Jawlenskys – Udruga prijatelja umjetnosti Alekeja von Jawlenskog“ u nadi poboljšanja njegove financijske situacije. Nažalost se njegovo zdravstveno stanje sve više pogoršavalo i početkom 1930. je po prvi put doživio momente uzetosti, zbog čega ga je tri mjeseca boravio u jednoj bolnici u Stuttgartu, s novčanom podrškom slikarice Ide Kerkovius. Njegovi su bolovi tek privremeno bili ublaženi, bolest ga je sve češće mjesecima vezivala za krevet, permanentno je bio u liječničkom tretmanu. 1933. su došli nacionalni socijalisti s Adolfom Hitlerom na vlast i zabranili mnogim umjetnicima, tako i Jawlenskom, izlaganje djela. Godinu dana kasnije je reumatički artritis u fazama potpuno pralizirao njegovu desnu ruku. Pogoršanje bolesti je bio uzrok novom načinu rada, novonastale slike glava su bile na prijelazu iz apstraktnih u meditacije. Njihova karakteristika je nagib glave na lijevo ili desno, na početku imaju okruglu bradu kao npr. u slici: "Erinnerung an meine kranke Hände – Sjećanje na moje bolesne ruke". Sredinom 1930. je Jawlensky bio prisiljen početi slikati lijevom rukom. Lisa Kümmel i slikar Alo Altripp su zajedno pomagali Jawlenskom, Altripp se pobrinuo da sve slike koje su nastale od 1937. pod nazivom "Meditacije" budu cjelokpno sačuvane. On je bio i prvi koji je Jawlenskog nazvao „slikarom Ikona 20.stoljeća“ S pogoršavanjem bolesti su se mijenjale i glave, njihovi su oblici manje okrugli, brada je čak odrezana donjim rubom slike kao npr. u slici "Rückblick". Kasnije se bolest tako progresivno razvila, bilo mu je moguće slikati samo vodoravne, okomite ili kose linije. U "Meditacijama" je još samo slikao "en face". Kad god je ruka bar malo bila pokretljiva i bolovi podnošljivi, slikao je krajolike ili mrtve prirode. Zahvaljujući Altrippu je Jawlenski 1936. naslikao pet Meditacija na papiru sa zaltnom folijom, "Meditation auf Goldgrund". 1937. je sjedio u invalidskim kolicima i jedini kontakt s vanjskim svijetom je bila Ilse Kümmel. 72 njegovih slika su nacionalni socijalisti zaplijenili, 3 slike su izložene na izložbi s imenom: "Entartete Kunst – Degenerirarana umjetnost" u Münchenu. Krajem 1937. je naslikao zadnju "Meditaciju", slike su bile sve tamnije, skoro monokrone,ali još uvijek su djelovale translucidno, npr. "Das grosse Leiden – Velika bol". 1938. je Jawlensky bio potpuno paraliziran i nije više mogao napustiti krevet. Umro je 15. ožujka 1941., sa 76 godina. Njegov je lijes položen na odar pred ikonostasom ruskog slikara Carla Timoleona u rusko - ortodoksnoj crkvi u Wiesbadenu, govor je držao njegov dugogodišnji prijatelj Adolf Erbslöh. Pokopan je na rusko-ortodoskom groblju u Wiesbadenu. Njegova ostavština se nalazi u Jawlensky- Arhivu u Locarnu u Švicarskoj.