section_heading: Životopis
paragraph_text: U proljeće 474. godine polazi Nepos vjerojatno iz Splita brodom, te se s malom vojskom iskrcava u Raveni, odakle kreće u pohod na Rim. Nakon kratkog otpora zarobi Glicerija u Portu kod Rima, liši ga carskih insignija, dade ga zarediti za svećenika te ga imenuje biskupom i pošalje u Salonu smatrajući, da će mu tamo biti najmanje opasan. U lipnju 474. Nepos je od izaslanika careva Zenona i Leona II. primio diadem i grimiz u Rimu i proglašen Augustom. Tako je postao zakonitim vladarom ostataka zapadno-rimskog carstva: Italije, Dalmacije i Provincije (dijela južne Francuske, današnje Provence). U ostalim dijelovima Francuske postojala je još mjestimično rimska vlast u nekim pokrajinama. U početku Neposovog carevanja vlada mir s Vandalom Genzerikom, do tada najopasnijim neprijateljem Rima: Prijateljski i saveznički odnosi s istočno-rimskim carstvom produžuju se i nakon smrti mladog Leona II. (jesen 474.), kojega je naslijedio njegov otac Zenon kao samovladar. Sa Zapadnim Gotima, koji su tada bili gospodari velikog dijela Hispanije i Galije, došlo je u jesen do uspješne borbe za bogatu rimsku pokrajinu Alverniju (Auvergne). Branitelja Alvernije Ekdicija imenovao je Nepos za nagradu magistrom militiae praesentalis (vojnim zapovjednikom). Ali u zimi 474. g. skida ga s toga položaja, jer je htio pod svaku cijenu sklopiti mir sa Zapadnim Gotima, kojima je prepustio Alverniju. Na njegovo mjesto postavio je Panonca Oresta i istodobno ga uzdigao u rang patricija. Tom zlokobnom odlukom Nepos je sam skrivio gubitak carske vlasti u Italiji. Nakon preuzimanja zapovjedništva Orest predobije za sebe podređene trupe, digne se protiv Neposa i krene na Ravenu, Neposovo stalno sjedište. 28. ožujka napusti Nepos bez borbe Italiju i ukrcavši se na brod otplovi u Dalmaciju, nad kojom ponovno preuzme vlast sa sjedištem u Saloni. Orest je vješto iskoristio vrijeme za protjerivanje Neposa iz Italije, jer je znao, da Neposu ne će doći nikakva pomoć, pošto je već u siječnju 475. godine brat carice-udove Verine, Bazilisk, digao bunu protiv Zenona, protjerao ga i sebe proglasio carem. Novi istočnorimski car nije zbog nesređenih prilika mogao pomoći Neposa, iako je po njegovoj ženi bio s njim u rodbinskim odnosima. Patricij Orest nije samo zaposjeo carsko prijestolje, nego je na nj postavio svog mladog sina Romula (31. listopada 475.). No istočno-rimski car nije priznao Romula (koji je kao car primio i ime August) zakonitim vladarom. Isto tako nije ga priznao ni onaj mali dio sjeverne Galije, gdje je rimsku vlast predstavljao namjesnik Siagrije. Romul August vladao je dakle samo u Italiji. Barbarske čete, koje su Orestu pomagale kod protjerivanja Neposa iz Italije, tražile su sada nagradu trećinu svih zemljišta u Italiji. Orest, kao predstavnik rimske vlasti, nije ni mogao niti htio pristati na takav zahtjev. Tako je došlo do neizbježivog sukoba, koji je bio koban za zapadno-rimsko carstvo. Ono, što je pred godinu dana učinio Orest, dokinuvši Neposovu vlast u Italiji, učinio je sada germanski poglavica Odoakar, kojega su germanske čete Orestove vojske izabrale svojim kraljem (23. kolovoza 476.). Nakon kratke borbe izgubio je Orest kod Ticinuma (Pavia) pobjedu, a kod Piacenze i život (28. kolovoza). Pobješnjeli barbari rastjerali su u Pineti kod Ravene ostatke carske vojske pod vodstvom Orestova brata Paula.