section_heading: Druga stvaralačka faza (od 1925. do 1932. godine)
paragraph_text: Drugu Škarpinu kreativnu fazu karakterizira dostizanje pune kiparske zrelosti, verificirano prigodom njegove druge samostalne izložbe 1925. kod Ullricha od svih naših značajnijih likovnih kritika. Franjo Dedak tako Škarpu naziva psihologom i pjesnikom, pronicljivom poznavatelju ljudskih duhovnih stanja, a Isidor Kršnjavi ističe djela Sramežljivost i Salomu, pozivajući domaću javnost da podrži kipara, kupujući njegova djela. Milutin Cihlar Nehajev pak hvali originalnost Škarpina talenta i opaža njegovu izvornost, daleko od Meštrovićeva utjecaja, što je, kako je istakao, „mnogo i za umjetnika zrelije dobi.“ Djela iz ovog perioda odaju snažne ekspresionističke odlike kombinirane s apstrahizirajućim tendencijama izraženim osobito na licima figura, čemu Škarpa ponekad pridodaje i secesijske dekorativne elemente, koji su osobito došli do izražaja u Svetom Jerolimu iz 1926. Izložba kod Ullricha je imala i značajan financijski odjek, pa kipar ubrzava radove na svojoj kući i atelieru. Ipak, Meštrovićeve spletke uskoro su ga učinile gotovo posve izoliranim i on gorko primjećuje da ga više nitko ne poziva na skupne izložbe. U svojem dnevniku o Meštroviću je zapisao: „''Kroz cio život sam bio na oku tog čovjeka. Gdje je mogao zlo mi je napravio, ali jako taktički. Mnogo sam mislio na to kako uvrijedivši Meštrovića zbog njegovih Talijana, samom sebi nanio sam zlo.''“<ref>(Srhoj 2004, 26-31, 69-70)