section_heading: Pastoral i borba za očuvanje svjetovne vlasti
paragraph_text: Nakon Papinog odlaska u Rimu je nastala anarhija. Dva i pol mjeseca kasnije, u noći s 8. na 9. veljače 1849. Ustavotvorna skupština proglasila je Rimsku Republiku i izglasovala svrgavanje Pape zajamčivši mu neovisnost u „vršenju duhovne vlasti“. Papa se tada iz Gaete za pomoć obratio Francuskoj čije snage 3. srpnja 1849., nakon više od tri tjedna žestokih i krvavih borbi, ulaze u Vječni grad. Tek 12. travnja 1850. papa Pio IX. se vratio u Rim s čvrstom odlukom da neće činiti nikakve ustupke i ponovno se uspostavlja stari apsolutistički sustav. Ali pokret za ujedinjenje Italije više se nije mogao zaustaviti. Papa pokreće radove na modernizaciji i uljepšavanju Rima, te se strasno posvećuje pastoralnom radu. Tijekom svoga pontifikata Papa je diljem svijeta osnovao preko dvjestotinjak novih biskupija. Uz zalaganje hrvatskog bana Josipa Jelačića Papa 1852. zagrebačku biskupiju uzvisuje na rang metropolije i nadbiskupije, a nadbiskupa Jurja Haulika 1856. imenuje kardinalom. Godine 1850. uspostavio je u Engleskoj katoličku hijerarhiju, a 1853. i u Nizozemskoj. Papa zaključuje konkordate s Rusijom (1847.), Španjolskom (1851.), Austrijom (1855.) i Latinskom Amerikom (1862.). Bulom "Ineffabilis" od 8. prosinca 1854. papa Pio IX. definirao je dogmu o Bezgrešnom začeću Blažene Djevice Marije što je u nekim crkvenim krugovima povuklo pitanje papine nepogrešivosti, iako se Papa prije toga bio savjetovao s biskupima iz cijelog svijeta. Na desetu obljetnicu proglašenja Dogme 8. prosinca 1864. Papa objavljuje encikliku "Quanta Cura" protiv modernih zabluda i glasoviti dodatak "Syllabus" u kojem iznosi više od osamdeset najznačajnijih suvremenih zabluda. "Syllabus" je izazvao oštre reakcije liberala u svim zemljama. Objavljivanje Syllabusa koji je osuđivao racionalizam, liberalizam, naturalizam, panteizam, socijalizam, komunizam, masonstvo i slobodnu misao samo je pogoršalo stanje na političkom planu. Francuska je zabranila njegovo objavljivanje, a pristaše ujedinjenja Italije iskoristile su Syllabus protiv Pape, kojeg će Giuseppe Garibaldi nazvati „vampirom Italije“. Na političkom planu sve je išlo protiv Papinske Države. U jesen 1860. Papinska Država svedena je na teritorij širok pedeset i dug oko sto pedeset kilometara. Dana 14. svibnja 1861. prvi talijanski nacionalni parlament okupljen u Torinu proglasio je Kraljevstvo Italije i zatražio Rim za svoju prijestolnicu. Papu je zaštitila francuska vojska, ali ne za dugo. U listopadu 1867. Garibaldi je pokušao zauzeti Rim, ali ga je papinska vojska uspjela odvratiti. U takvim političkim previranjima papa Pio IX. 8. prosinca 1869. otvara Prvi vatikanski sabor (20. ekumenski). Već na prvim sjednicama koncila, koji je otvoren u nazočnosti brojnih visokih gostiju među kojima je bilo i okrunjenih glava, na površinu je izbilo vidljivo neslaganje između pristaša i protivnika papine nepogrešivosti. Posebno su bili zapaženi govori đakovačkog biskupa Josipa Jurja Strossmayera, koji je smatrao da „nepogrešivost pripada cijelom tijelu Crkve“, a ne osobi pape. Unatoč svojim stajalištima biskup Strossmayer je prihvatio odluku koncila o papinoj nepogrešivosti, koja je izglasana 13. srpnja 1870. s 471 glasom za, 88 ih je bilo protiv, a 62 suzdržana. Nepogrešivost pape kad govori ex cathedra (ex cathedra - lat., sa stolice (katedre) sv. Petra) o pitanjima vjere, tj. kad u svojstvu pastira i voditelja svih kršćana, kao vrhovni svećenik (pontifex maximus) svojom apostolskom vlašću predstavlja neko učenje koje se odnosi na vjeru ili moral koji univerzalna Crkva mora čuvati; papa Pio IX. je proglasio 18. srpnja. te godine. Sutradan je Francuska objavila rat Pruskoj i Koncil je bio prekinut prije nego što su na dnevni red došla druga važna pitanja. Proglašenje dogme o papinoj nepogrešivosti dolilo je ulje na vatru i izazvalo prosvjede liberala u Francuskoj i posebno u Njemačkoj, gdje će prosvjednici stvoriti otpadničku Starokatoličku crkvu. mini|250px|Pio IX. snimljen fotografskim aparatom|right