paragraph_text: Dolazak je bio sporadičan od sredine 13. stoljeća, kad je provincijal "provinciae Sclavoniae" (Hrvatske) u svojstvu papina izaslanika 1248. god. posjetio Bosnu. Provincia Sclavoniae spominje se još 1239. na generalnom kapitulu među 32 druge provincije. Godina 1291. uzima se za godinu od kada su franjevci neprekidno nazočni u Bosni i Hercegovini. Da bi se bolje navještalo Evanđelje i učinkovitije iskorjenjivalo nekatoličke nauke, prišlo se organiziranju zasebne franjevačke zajednice na tlu Bosne i Hercegovine. Vrhovni franjevački poglavar fra Gerald Odonis radio je na tome u suradnji s bosanskim banom Stjepanom II. Kotromanićem. Franjevci su postali toliko brojni u pola stoljeća da su mogli osnovati svoju posebnu provinciju. Provincija nije osnovana zbog papine zabrane 1288. godine. Papa Nikola IV. 1288. god. je zabranio osnivanje novih provincija u Redu, bez izričite dozvole Svete Stolice. Stoga franjevački rd osniva nove zajednice koje nose naziv vikarije, koje su potpuno neovisne o bilo kojoj drugoj provinciji i izravno su podložne generalu Reda, pa u Bosni nije osnovana provincija, nego vikarija. Vikarija, upravna jedinica nižeg ranga od provincije, uspostavljena je 1339. – 1340. godine. U vikariju su došli su strani nehrvatski franjevci, uglavnom Talijani. Pridružio im se dio franjevaca iz Slavonske provincije koji su znali hrvatski, koji su bili tumači kod propovijedanja stranaca. Na čelo Bosanske vikarije postavljen je fra Peregrin Saksonac. Potvrdio se iznimnim radom, zbog čega je stekao utjecaj na banskom dvoru i poslije je imenovan i biskupom. Bosanska vikarija je koncem 14. stoljeća imala sedam kustodija. Osma je osnovana na Apeninskom poluotoku, u Apuliji. Bosanska vikarija prostirala se djelovima Ugarske, južne Hrvatske, Italije, Raške, Hercegovine, Bugarske i Bosne.