section_heading: Sovjetska Armenija
paragraph_text: Tijekom Gorbačevovog predsjedavanja SSSR-om 1980-ih, reformama Glasnost i Perestrojka, Armenci su počeli zahtijevati zaštitu okoliša od sovjetskih industrijskih pogona. Napetosti su porasle kada su Armenci iz Gorskog Karabaha počeli tražiti ujedinjenje s Armenskom SSR. Nakon mirnih prosvjeda u Erevanu 1988. godine, Azerbajdžanske vlasti u gradu Sumgaitu su odgovorile nasilnim pogromom Armenaca ("Sumgaitski pogrom"). Armenske nevolje 1988. godine je zasjenio katastrofalan potres u Spitaku magnitude 7.2 Richterove ljestvice, prilikom kojega je poginulo oko 25.000 ljudi.<ref>Robert Service, A History of Modern Russia: From Nicholas II to Vladimir Putin, 2003., Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press. str. 46.8–469. ISBN 0-674-01801-X. Nakon što Gorbačov nije uspio riješiti armenski problem u Gorskom Karabahu, u svibnju 1990. god. osnovana je "Nova armenska vojska", samostalna oružana snaga, neovisna od Sovjetske Crvene armije. Nije trebalo dugo da se ova vojska sukobi s privremeno osnovanim "Sovjetskim snagama sigurnosti (MVD)" u Erevanu nakon što su Armenci odlučili obilježiti godišnjicu osnutka Armenske Demokratske Republike iz 1918. god. Posljedica puščane borbe je bila smrt pet Armenaca na kolodvoru željezničke postaje. Sukobi su se nastavili u obližnjem Sovetašenu gdje je poginulo 26 ljudi, većinom Armenaca. Pogrom Armena u azerbajdžanskom gradu Baku 13. siječnja 1990. godine nagnao je oko 200.000 Armenaca iz Bakua na zbjeg u Armeniju.<ref>Rufat Ahmedov, Zabilješke iz Bakua: Crni siječanj, na EurasiaNet Human Rights Posjećeno 8. ožujka 2011. Dana 17. ožujka 1991. godine, Armenci su zajedno s Gruzijcima, Moldavcima i Baltičkim narodima, na referendumu Unije neovisnih država, sa 78% glasova odlučili o izlasku iz Sovjetskog saveza.<ref>Lewis Siegelbaum, 1991: March Referendum na soviethistory.org Posjećeno 8. ožujka 2011.