section_heading: Primjena izotopa
paragraph_text: U fizici se izotopi koriste za istraživanja difuzije, kristalizacije, emisije iona te određivanje struktura molekula i kristala. Izotopni učinci u kemiji pružaju informacije o brzini i mehanizmu kemijskih reakcija. Vrlo osjetljive metode omogućuju kvantitativno određivanje iznimno malih količina (tragova) tvari i nekih fizikalno-kemijskih svojstava (topljivost, ravnoteža faza, površinska aktivnost). Zahvaljujući domišljatim primjenama izotopa postignuti su veliki uspjesi u suvremenoj biokemiji i fiziologiji: objašnjena je sinteza ugljikohidrata, bjelančevina i nukleinskih kiselina u živim organizmima i izmijenjena su znanja o fotosintezi. U poljoprivredi se izotopi koriste za praćenje metaboličkih putova u hranidbi biljaka i životinja. Na temelju raspodjele i obilnosti prirodnih izotopa u geološkim formacijama zaključuje se o okolnostima u kojima su nastali pojedini dijelovi Zemljine kore. Starost arheoloških nalaza može se odrediti na temelju količine i vrste nađenih izotopa. Dodavanjem izotopa gorivima, mazivima, talinama i drugom omogućuje se praćenje dinamike procesa u nepristupačnim sredinama (na primjer strujanje plinova u pećima, raspored primjesa u metalurškim pećima, trošenje mehaničkih dijelova i tako dalje). Vrlo je značajna primjena izotopa u medicini. Snažni izvori zračenja, ponajprije kobaltov i cezijev izotop (<sup>60</sup>Co i <sup>137</sup>Cs), služe za radioterapiju, a neki drugi izotopi za vizualizaciju i istraživanje rada organa, lokalizaciju tumora, određivanje metaboličkih putova, ispitivanje djelovanja lijekova i tako dalje. Jedan je od najviše upotrebljavanih izotopa tehnecijev radioaktivni izotop <sup>99m</sup>Tc.