section_heading: Povijest
paragraph_text: mini|lijevo|Izgradnja Transiranske željeznice 1937. god. Nakon što je Reza-šah Pahlavi došao na vlast (1925.-1941.), izgradnja željeznice bila je jedan od nacionalnih prioriteta u bitnom programu industrijalizacije zemlje. Za razliku od prethodne Kadžarske dinastije koja je uvelike ovisila o stranim silama, posebno o Ruskom i Britanskom Carstvu (kojima nije bila u interesu prometna neovisnost Irana) nova vlada Irana odlučila je kako će ovaj veliki projekt u cijelosti financirati država, bez pribjegavanja inozemnom zaduživanju. Vlada je sebi osigurala sredstva malim dodatnim porezima na šećer (+ 2 rijala/3 kg) i čaj (+ 6 krana/3 kg)Manfred Pohl, ''Philipp Holzmann – Geschichte eines Bauunternehmens 1849–1999. (Philipp Holzmann - Povijest građevinskog poduzeća 1849.-1999.)'' CH Beck, München, 1999., str. 189. pa dalje ISBN 3-406-45339-2 mini|lijevo|Reza Šah i njegov sin Mohammed Reza u šahovom vagonu na Transiranskoj željeznici. Započeta 1927. i dovršena 1938. godine, pruga duga 1394 kilometra projektirana je i izvedena u uspješnoj suradnji između iranske vlade i 43 građevinska izvođača iz mnogih zemalja. Željeznica je značajna po svojim razmjerima i inženjerskim radovima potrebnim za prevladavanje strmih ruta i drugih poteškoća. Njezina izgradnja uključivala je opsežnu planinsku sječu u nekim područjima, dok je neravni teren u drugim diktirao izgradnju 174 velika mosta, 186 malih mostova i 224 tunela, uključujući 11 spiralnih tunela<ref>Trans-Iranian Railway UNESCO Pristupljeno 28. lipnja 2022.. Na jugu željeznička pruga ponekad doseže razinu mora, dok se na najvišoj točki, u Araku, nalazi na 2.200 metara nadmorske visine. mini|Željeznički vijadukt u blizini Hoja, sjeverna trasa Transiranske željeznice. Južni dio pruge izgradili su Amerikanci (Henry Ulen & Company), a njemački konzorcij (Konsortium für Bauausführungen in Persien) izgradio je rutu od 128 km od Bandar-e Shaha (danas Bandar Torkaman) preko Kaspijskog mora do Shahija, sada Kaemšaher. Telekomunikacije i vozila uvozili su iz Njemačke, a cement i tračnice iz Sovjetskog Saveza. mini|Željeznički vijadukt Do Ab u pokrajini [[Mazandaran na liniji Gorgan—Bandar Torkaman.]] Nakon američkih problema pri izgradnji dionice u Ahvazu i spora oko plaćanja, na konferenciji u Bad Kissingenu 1930. godine Njemački konzorcij je dobio narudžbu za nastavak izgradnje 590 km pruge od već završene sjeverne rute. Nastavak radova od 1933. god. pripisuje dansko-švedski konzorcij na čelu s tvrtkom Kampsax. Kampsax je imao iskustva izgradnje na planinskim terenima u Turskoj i bio je uvjeren u sposobnosti svojih inženjera. Konzorcij konačno predstavlja novu prugu nakon 5 godina i 4 mjeseca (8 mjeseci ranije nego što je ugovoreno), tako da je inauguracija proslavljena 26. kolovoza 1938. godine. U Iranu se to smatralo velikim uspjehom Reza Šahove građevinske politike, jer je bila dokaz kako je ovaj gigantski infrastrukturni projekt moguć s vlastitim resursima. U tom smislu, željeznica je imala i politički, a ne samo gospodarski značaj.