section_heading: Govorništvo
paragraph_text: Najstariji atički govornik bio je Antifont (Ἀντιφῶν, 480. – 411. pr. Kr.), koji je bio logograf, odnosno pisao je govore za druge ljude, koji su morali govoriti na sudu. Iz sačuvanih petnaest govora, od kojih je njih dvanaest napisano za izmišljene slučajeve, vidi se da je po jezgrovitom stilu i antitetičnošću riječi i misli bio Tukididov preteča. Više povijesni nego književni dokument predstavljaju nekoliko sačuvanih govora Atenjanina Andokida (Ἀνδοκίδης, 440. – 385. pr. Kr.). Porijeklom iz Sirakuze bio je Lisija (Λυσίας, oko 445. – oko 380. pr. Kr.), koji se rano preselio u Atenu i tu živio kao metek, tj. stranac bez građanskih prava. U govoru Protiv Eratostena (Κατ' Ἐρατοσθένους, 403. pr. Kr.) optužio je Eratostena, jednog od Tridesetorice tirana, kao ubojicu svoga brata. Jednostavnim pričanjem izvranredno jasno izlaže Lisija svu pohlepu, nasilje i okrutnost Tridesetorice. Kao metek i logograf radio je u Ateni i Izej (Ἰσαῖος) iz Halkide na Eubeji, koji je bio Izokratov učenik i Demostenov prijatelj i čija djelatnost spada u period između 390. i 344. pr. Kr. Uzor mu je bio Lisija kojemu je sličan po jasnoći i kratkoći stila, a po snazi izlaganja, sažetosti i izbrušenom izrazu on je bio uzor Demostenu. Među najpoznatijim govornicima i najvećim proznim piscima uopće bio je Izokrat (Ἰσοκράτης, 436. – 338. pr. Kr.), koji je kao učenik sofista stekao dobro obrazovanje i zatim 390. pr. n. e. u Ateni otvorio svoju školu, gdje se pored općeg obrazovanja poučavala i teorija i praktična primjena govorništva. Od sačuvanih djela (21 govor i 9 pisma) najčuveniji je govor Panegirik (Πανηγυρικός, 380. pr. n. e.) u kojem se svi Grci pozivaju na slogu i potiču da pod vodstvom Atene krenu u rat protiv Perzije. Govor je pohvala Atene, a u antici je smatran stilističkim remek-djelom. U Panatenejskom govoru (Παναθηναικός, 399. pr. n. e.) ponovo zanosno hvali Atenu, ali i tašto veliča samoga sebe. Najveća je Izokratova zasluga u tome što je usavršio umjetničku prozu i utjecao na sve potonje antičke pisce, a posebno na Cicerona. mini|200px|lijevo|[[Demosten (Δημοσθένης)]] Najveći grčki govornik bio je Demosten (Δημοσθένης, 384. – 322. pr. Kr.), koji je među prvima naslutio opasnost koju je za nezavisnost Helade predstavljao Filip II. Makedonski, pa se strasno upustio u političku borbu i sav život povezao s poviješću svoga grada. Najpoznatija su mu tri govora Protiv Filipa (Κατὰ Φιλίππου), koja su kod nas poznata kao Filipike, u kojima oštro napada makedonskog kralja i potiče Atenjane na otpor njegovim osvajačkim ambicijama. Protiv Filipa i promakedonske stranke u samoj Ateni uperena su i tri Olintska govora (Ὀλυνθιακός α' β' γ'). Čuveni govor O vijencu (Περὶ στεφάνου) za povod ima obranu nekog Ktesifonta, koji je bio optužen da je nezakonito predložio da Demosten bude odlikovan zlatnim vijencem, ali zapravo ovim svojim najdužim govorom Demosten je ne samo obranio svoga klijenta, već i sebe samoga i svoju političku djelatnost. Govornička veličina Demostenova leži u snazi njegovog patriotizma, usredotočenosti na cilj dokazivanja, tonu duboke ozbiljnosti i blagoj dramatici, kao i u lucidnoj upotrebi argumenata.