section_heading: Početak krize: izlazak jugoslavenskih i britanskih snaga na Sjeverni Jadran
paragraph_text: Talijanska Republika je sagledavala mogućnosti da ostvari svoje teritorijalne težnje boljima, nakon što je po Rezoluciji Informbiroa od 28. lipnja 1948. godine Jugoslavija ostala bez vanjskopolitičkog pokroviteljstva SSSR-a. Jugoslavija je na jasno iskazane talijanske pretenzije reagirala demonstrirajući svoju odlučnost da i vojnom silom spriječi ponovno širenje Italije na istok. Nakon što je Italija 10. rujna 1953. god. zatražila da se provede referendum o sudbini spornih područja, Jugoslavija je takav prijedlog odbila 28. rujna 1953. Nakon toga su održani masovni mitinzi podrške Jugoslaviji u područjima koja su do rata bili pod Italijom, a u Trstu su izbile također masovne demonstracije podrške Italiji. Iz Jugoslavije su tih mjeseci upućene neformalne poruke (u političkim govorima na mitinzima) da bi rješenje moglo biti da se Italiji prizna suverenitet nad "Zonom A" STT-a, a da "Zona B" pripadne Jugoslaviji - što je kod Slovenaca na području "Zone A" izazvalo ogorčene reakcije. I neki visokopozicionirani slovenski političari u Ljubljani su ponavljali parolu "‘Življenje damo – Trsta ne damo!".<ref>Nevenka Troha," Tržaški Slovenci in vprašanje razdelitve Svobodnega tržaškega ozemlja", ZGODOVINSKI ČASOPIS – LETNIK 61, 2007, 3–4 (136), str. 411–422,