section_heading: Posljedice
paragraph_text: Zaposlenica američke vlade Judith Banister objavila je u 1980-tima utjecajan članak u kojem se procjenuje da je u Kini 30 milijuna ljudi izgubilo živote zbog posljedice gladi. Međutim, Wim F. Wertheim s Amsterdam sveučilišta je izjavio da se ne slaže s takvom brojkom jer nemaju znanstvene potpore.[http://www.atimes.com/atimes/China/FD01Ad04.html. Mao and Lincoln (Part 2): The Great Leap Forward not all bad], Asia Times, 1 April, 2004 (accessed 3 July, 2006) Jedan značajan iskaz je studija od 1.100 stranica koju je napisao Yang Jisheng, dugogodišnji član komunističke stranke i novinar za službenu kinesku agenciju vijesti Xinhua, koji stavlja broj umrlih od gladi na 36 milijuna ljudi. U svojoj knjizi „Nadgrobni spomenik“ osporava službenu inačicu komunističke stranke da je glad uzrokovana „prirodnim katastrofama“ i krivicu isključivo stavlja na Mao Ce Tunga.<ref>Verna Yu. Chinese author of book on famine braves risks to inform new generations. The New York Times, November 18, 2008<ref>Anne Applebaum. When China Starved. The Washington Post, August 12, 2008 Yang također optužuje da je vlast bila ravnodušna na umiranje ljudi oko njih jer im je glavna briga bila dostava žitarica kako bi se otplatio dug Sovjetskom savezu od 1.973 milijarde yuana. U Xinyangu, ljudi su umirali od pothranjenosti ispred velikih skladišta žitarica.<ref>Mark O'Neill. A hunger for the truth: A new book, banned on the mainland, is becoming the definitive account of the Great Famine. South China Morning Post, 2008-7-6. Mao je odbijao otvoriti državna skladišta hrane te je čak optuživao seljake da lažu i skrivaju hranu.<ref>Jasper Becker. Hungry Ghosts: Mao's Secret Famine. Holt Paperbacks, 1998. ISBN 0805056688 p. 81