section_heading: Društveni život
paragraph_text: Rimljanke nisu bile ograničene na život u kući, kakav je bio slučaj s Atenjankama u arhajskom i klasičnom razdoblju stare Grčke. Imućne žene kretale su se po gradu u nosiljkama koje su nosili robovi. Žene su svaki dan izlazile na ulicu kako bi se srele sa svojim prijateljicama, prisustvovale vjerskim obredima u hramovima i zalazile u javna kupatila. Najbogatije obitelji imale su kupatilo u kući, ali većina ljudi odlazila je u javne terme ne samo na kupanje, nego i radi druženja, jer su se u većim kompleksima termi nudile raznovrsne usluge i mogućnosti za bavljenje raznovrsnim rekreaktivnim aktivnostima, a ni neobvezni seks nije bio isključen. Jedno od najtežih pitanja vezanih za rimski društveni život je to jesu li su se pripadnici oba pola zajedno kupali. Dostupni podaci ukazuju na to kako su se, do vremena pozne republike, žene obično kupale u posebnom krilu ili u posebnoj zgradi, odnosno da su muškarcima i ženama bili namijenjeni posebni vremenski termini. No, postoje i jasni dokazi da je od vremena pozne republike, pa sve do uspona kršćanstva u doba poznog carstva prakticirano i zajedničko kupanje. Neki ispitivači misle da su se s muškarcima kupale samo žene iz nižih društvenih slojeva i one sumnjivog zanimanja, kao što su zabavljačice i prostitutke, no Klement Aleksandrijski zamjećuje da se u javnim kupatilima mogu vidjeti žene iz najviših društvenih slojeva. Car Hadrijan zabranio je zajedničko kupanje, ali čini se da ta zabrana nije dugo opstala. Praksa je vjerojatno bila različita u različitim vremenskim razdobljima, gradovima te samim kupatilima, pa su žene mogle i same odabrati hoće li se kupati zajedno s muškarcima ili ne. Za zabavu Rimljanke su mogle pohađati rasprave na Forumu, javne igre (ludi), utrke dvokolica i kazališne predstave. Od vremena pozne republike žene su redovito prisustvovale večernjim gozbama, premda su ranije žene u jednom kućanstvu objedovale izdvojeno od muškaraca. Konzertvativni Rimljani kao Katon Stariji (234. – 149. pr. Kr.) smatrali su nepristojnim da žene uzmu djelatnog sudioništva u javnom životu; njegove žalbe ukazuju na to da su u praksi neke žene doista javno izražavale svoje mišljenje u vezi s državnim poslovima.