section_heading: Uvod
paragraph_text: Zemlja Izraela (Eretz Israel) postojbina je židovskog naroda. Ondje je formiran njezin nacionalni, kulturni i vjerski identitet. Na tom tlu postojale su povijesne židovske države poput Kraljevine Izraela, Kraljevine Judeje i Hašmonejske Kraljevine, kao i Židovske autonomije poput Provincije Jehud i rimske Provincije Judeje čije uništenje nakon neuspijela ustanka u 1. stoljeću predstavlja osnovu židovske dijaspore.<ref>https://mfa.gov.il/MFA/AboutIsrael/History/Pages/Facts%20about%20Israel-%20History.aspxTijekom 1. stoljeća u Zemlji Izraela živjelo je oko 2,500 000 Židova,<ref>https://web.archive.org/web/20180820105737/https://pdfs.semanticscholar.org/37f9/76b1ef3efc9d44daa3f00846f6ec06905efe.pdf strana 5 a Židovi su bili većinsko stanovništvo do arapskog osvajanja u 7. stoljeću.<ref>Moshe Gil, A History of Palestine: 634–1099, strana 3 Početkom 1800-ih, na području Palestine živjelo je manje od 25.000 Židova.Velika Britanija je stavila taj teritorij pod svoj mandat, nakon što je on bio pod dugogodišnjom vlašću Otomanskog carstva. Prema popisu stanovništva iz 1922., Palestina je imala 752.048 stanovnika, od čega su muslimani činili 78,3 %, Židovi 11,1 %, kršćani 9,5 % a ostali oko 1 % stanovništva.<ref>Bickerton & Hill 2003., str. 43. Citira statistiku popisa stanovništva koje je iznio Janowsky 1975. Ipak, britanska vlada i Balfourova deklaracija 1917. obećale su Židovima domovinu u Palestini.<ref> lijevo|mini|200px|[[Tiberijada kraj Galilejskog jezera 1928.]] S vremenom, to je područje počelo biti naseljavano od Židova koji su bježali od progona iz Europe. Imigracija masovnih razmjera i pozivi na osnutak hebrejske države izazvali su nasilne prosvjede Arapa, većinom zbog straha da bi Cionizam mogao rezultirati izbacivanjem nežidovskog dijela stanovništva. Prema službenim podacima, 367.845 Židova i 33.304 nežidova je imigriralo legalno u Palestinu između 1920. i 1945.<ref>A Survey of Palestine 1946., str. 185