section_heading: Trening "za parkour" i parkour
paragraph_text: Parkour je zapravo onaj trenutak (u stvarnosti), sve ono što bi se radilo u nastojanju, u pokušaju (kad bi netko morao), da se sigurno, učinkovito i brzo stigne od "točke A do točke B" (isto tako i nazad, ako bi bilo potrebno). Prije nego što se počne trenirati parkour, za neke stvari se misli da su opasne, poput skokova, neobičnih preskoka, itd. Odnosno, za sve stvari vezane za parkour, a koje se ne susreću svakodnevno, većinom se za takve stvari misli da su teške za naučiti, opasne ili da nisu sigurne za raditi, izvesti. Te stvari onima koji počnu trenirati parkour postanu normalne (kako netko pravilno sve više i duže trenira), odnosno, tada se više takve stvari ne shvaćaju kao opasne ili kao nešto što nije sigurno za izvesti (npr. neki skok). Kako počinje vježbanje, postaje se snažniji, brži, okretniji, sigurniji u vlastito tijelo, itd., i neki pokreti postaju normalni, što oni koji ne vježbaju parkour najčešće smatraju da to nije sigurno, da je opasno itd, iako je to posve normalno, jer većina stvari koje se rade, kad se vježba parkour, jesu opasne. Kao npr. skok s tanke ograde na drugu tanku ogradu. To u biti i jest opasno, ali dolazi do toga da netko tko se usavršava u parkouru i kvalitetno trenira, bude uvježban za to, te to više ne bude opasno (onome tko trenira).