section_heading: Prva raketa na tekuće gorivo
paragraph_text: Granice usavršavanja barutne rakete time su bile dostignute. Goddard je 1919. objavio rad pod naslovom "Metoda dostizanja velikih visina", koja je sadržavala detaljan opis većine njegovih istraživanja, no razmatrala je i mogućnosti konkretnog svemirskog leta, posebice odašiljanja rakete na Mjesec, što je privuklo veliki interes javnosti. Od 1920. obavljao je pokuse samo s tekućim gorivima. Na samom početku, osnovni problem sastojao se u odabiru prikladnih tekućina. Bilo je poznato, da vodik i kisik predstavljaju mješavinu najbogatiju energijom, no u praksi tehnike raketnog leta nameću brojne probleme. Neko vrijeme razmišljao je o tome, ne bi li bilo moguće upotrijebiti kisik i metan, a konačno je zbog praktičnih razloga prešao na kombinaciju tekućeg kisika i benzina, koji su se mogli relativno lako nabaviti i čuvati u termos bocama. Nakon odabira prikladnog goriva, trebalo je proračunati, izraditi, testirati i usavršiti brojne druge komplicirane dijelove (pumpe, ventile, štrcaljke, uređaje za reguliranje, itd.), jer se tekuće gorivo, za razliku od krutog, treba postupno dovoditi i miješati u komori izgaranja. <!-- nema izvora --- 1. studenog 1923. proradio je na farmi njegove tetke, u okolici Auburna, prvi raketni motor s tekućim pogonskim gorivima. U to vrijeme pomagala je Goddardu njegova tajnica Esther Christine Kisk, s kojom se ljeti 1924. i oženio. Esther mu je i dalje ostala najbliža suradnica i uz radni stol i na terenu za ispitivanje, a nakon njegove smrti savjesno je upravljala svim njegovim znanstvenim naslijeđem.-->