section_heading: Izbor za papu i pontifikat
paragraph_text: Nakon smrti Julija III. (23. ožujka 1555.), okupila su se pedeset trojica od pedeset sedam kardinala. Konklave su započele 4. travnja i kao i prije do tada kardinali su bili podijeljeni u dvije glavne frakcije – francusku i španjolsku. U prvom krugu glasovanja najveći broj glasova dobio je kardinal Gian Pietro Carafa, dekan Kardinalskog zbora i budući papa Pavao IV., zatim kardinal Cervini, a nakon njega kardinal Ippolito d'Este. Unatoč snažnom protivljenju cara Karla V. izboru kardinala Cervinija, kardinali su samo četiri dana kasnije u večernjim satima 9. travnja izabrali baš njega za novog papu. Novi papa je poput svog nedavnog prethodnika Hadrijana VI. (1522. – 1523.) odlučio zadržati svoje krsno ime, što će biti posljednji puta u povijesti papinstva, te je nazvan Marcel II. Sljedećeg dana, 10. travnja, bio je posvećen za biskupa, premda je upravljao biskupijama Nicastro, Reggio i Gubbio, iako nije primio biskupsko posvećenje. Istog je dana okrunjen za papu, ali bez uobičajene svečanosti, zbog korizme. Novi je papa bio jedan od onih kardinala koji su željeli unutarnju reformu Crkve i uspostaviti čvršći red u Kuriji. Polovicu novca koji je bio predviđen za ustoličenje dao je podijeliti siromašnima. Još kao kardinal živio je neporočnim životom i bio je veliki protivnik nepotizma. Odbio je da članovi obitelji budu nazočni njegovom ustoličenju i zabranio rodbini ulazak u službene odaje. Dana 30. travnja Papa je pretrpio jak moždani udar i preminuo je dan kasnije 1. svibnja 1955. godine, nakon samo dvadeset dana pontifikata i pet dana prije svoga pedeset četvrtog rođendana. Pretpostavlja se da je Papa umro od krvnog ugruška kojeg je izazvala infekcija neke stare rane na nozi za koju nitko nije znao, a što je pospješio i pretjerani napor tijekom pontifikalnih funkcija Velikog tjedna i Uskrsa. Papa Marcel II. je pokopan kako je želio, u jednostavnom ranokršćanskom sarkofagu u kripti Bazilike sv. Petra u Rimu.