section_heading: Stanište
paragraph_text: desno|mini|Bježeći na drvo, [[Ottawa (Kanada)|Ottawa, Ontario]] Iako su tijekom posljednjih desetljeća živjeli u rijetko pošumljenim područjima, rakuni ovise o vertikalnim strukturama za penjanje kada se osjete ugroženi.<ref>Hohmann, pp. 93–94; Zeveloff, p. 93 Zbog toga izbjegavaju otvoreni teren i područja s visokom koncentracijom bukvi, jer je njena kora preglatka za penjanje.<ref>Hohmann, p. 94 Rupe u starom hrašću i drugom drveću i pukotine u kamenu su rakunima omiljeno mjesto za spavanje, prezimljavanje i koćenje. Ako takve jazbine nisu dostupne ili ako je dolaženje do njih teško, rakuni iskoriste jazbine koje su iskopali drugi sisavci, gusto grmlje, udubine blizu ceste u urbanim područjima ili račvanje grana na drvetu.<ref>Hohmann, pp. 97–101; Zeveloff, pp. 95–96 U jednom istraživanju u brdima Njemačke, više od 60% svih mjesta za spavanje je bilo iskorišteno samo jednom, ali one jazbine koje su bile iskorištene barem deset puta činile su oko 70% svih skrovišta koja su se koristila više od jedanput.<ref>Hohmann, p. 98 Budući da vodozemci, rakovi i druge životinje koje žive oko jezera i rijeka čine važan dio ishrane rakuna, dolinske listopadne i mješovite šume u kojima ima dosta voda i močvara održavaju najveću gustoću naseljenosti.<ref>Hohmann, p. 160; Zeveloff, p. 98 Dok u prerijama gustoća populacije varira od 0,5 do 3,2 životinje po kvadratnom kilometru i u planinskim šumama obično ne prelazi 6 životinja po kvadratnom kilometru, u dolinskim šumama i močvarama može živjeti više od 20 rakuna po kvadratnom kilometru.<ref>Hohmann, p. 160; Zeveloff, p. 97