section_heading: Carevi i uzurpatori (235. – 270.)
paragraph_text: Nakon smrti svoga oca Galijen je zaustavio progon kršćana. Više je volio protiv nove religije bori se intelektualnim sredstvima; s tim je ciljem podržavao stare grčke kultove, npr. kult Demetre iz Eleusine, i osiguravao pokroviteljstvo neoplatonističkom filozofu Plotinu. Ove su inicijative povećale broj njegovih neprijatelja, posebno među domoljubnim senatorima i panonskim vojskovođama. Galijena su, dok je u Milanu opsjedao uzurpatora Aureola, ubili njegovi vojni zapovednici, koji su zatim za cara proglasili Klaudija Gotskog (268.), prvog u nizu ilirskih careva. Novi je car izvojevao sjajnu pobjedu protiv Alemana na jezeru Gardi, a zatim je suzbio i Gote kod Naisa (269.), ali je 270. godine umro od kuge. Ovo fatalno razdoblje iznijelo je na vidjelo jednu od glavnih slabosti carstva: nedostatak legitimnog sustava nasljeđivanja i preveliku ulogu vojske u politici. Strukture koje su ranije održavale snagu principata bile su sada oslabljene, i carstvu su bile neophodne temeljite reforme. Galijen je to uočio, ali za provedbu nije bio dovoljno odlučan.