section_heading: Predstave
paragraph_text: Godine 1974. na Dubrovačkim ljetnim igrama, u Revelinu, s tadašnjim studentima glume Mladenom Vasaryjem, Željkom Vukmiricom i Darkom Srićom postavlja Pozdrave Eugènea Ionescoa. Ovom izvedbom kazališna radionica dobila je i svoje prepoznatljivo ime. S njom obilaze svijet i dobivaju niz međunarodnih nagrada i priznanja. Predstava je koncipirana kao work in progress dakle predstava u nastajanju.<ref> Krušić, Vlado (1974.): Work in Progress. Prolog, br. 21.  Ionescov tekst više je igra riječima, nema ni likova ni narativa. On se poigrava jezičnim klišejima i stereotipima, te susrete i usputne pozdrave među ljudima vodi do apsurda. Glumci i Ivica Boban svakoj su riječi pripisali gestu, pokret, stav do kojih su dolazili asocijacijama i improvizacijama; čak su dodali i svoj vlastiti tekst Ionescoovom, naznačujući tako početak korištenja i postupka intertekstualizacije koji će se kasnije "uvući" u svaki proces. Predstava Pozdravi zadržavala je svoj otvoreni karakter te je težila da sa svakom novom publikom nastaje i novi tekst predstave. Glumci su kroz predstavu utjelovljivali mnogo različitih likova, koristeći se različitim postupcima i vrstama govora i diskurza. Ionesco je o izvedbi Pozdrava rekao: Vidio sam jedan komad, u stvari jednu dramsku i akrobatsku igru koja donosi teatru nešto sasvim novo.<ref> Razgovori o novom kazalištu 1. Godine 1976. nakon što im je otkazana predstava na Igrama, Vrata raja, drama autora Jerzyja Andrzejewskog, samoinicijativno i izvan službenog programa pripremaju predstavu Povratak Arlecchina i igraju je u Gradskoj luci na Ribarnici i u teatru. Nakon uspjeha na svjetskom festivalu u Nancyju i nagrada na festivalu u Sarajevu,<ref> Boban, Ivica. 2012. „O site and time specific / prostorom i vremenom određenim predstavama Kazališne radionice Pozdravi u Dubrovniku: kazališni jezik ambijenta u suigri s ostalim jezicima kazališnoga čina“. Kazalište. XV/51-52 predstava je 1977. godine uvrštena u službeni program Dubrovačkih ljetnih igara i odigrana na Držićevoj poljani. Pozdravi su se ovdje prvenstveno bavili reteatralizacijom glumačke igre u komediji dell'arte i u pučkom teatru, a bio je to i početak istraživanja uličnog kazališta. Naime, zbog nedostataka sredstava izlazili su na ulice i kratkim scenskim igrama pozivali publiku da dođe vidjeti predstavu. Godine 1978. ulaze u koprodukciju s Kugla glumištem na predstavi Play Držić. Zanimljivost ovog projekta je u tome što je originalno bio naručen kao mala predstava na Ponoćnoj sceni Igara, a pretvara se u jedan od najambicioznijih projekata skupine. Nakon mnogih tegoba s organizacijom samih Igara, velika skupina izvođača i suradnika, nekoliko desetaka, seli se u Lazarete, rubni prostor grada. Tamo je skupina živjela i radila, imala predavanja i probe. U tekstu predstave povezali su odlomke Držićevih dramskih tekstova (Tirena, Grižula, Skup, Dundo Maroje, Džuho Krpeta, Novela od Stanca, Hekuba), urotnička pisma, dokumente iz njegova vremena i elemente piščeve biografije.<ref>Kolektivno stvaralaštvo kazališne radionice Pozdravi i Marin Držić  Ova predstava prelijevala se van granica samog vremena i prostora izvedbe, ponovno izlaze na ulice Grada, animiraju prolaznike, igraju uloge, a svime tame su stvarali kontekst i uvlačili Dubrovnik i Dubrovčane kao i njihovu tradiciju u samu predstavu. Nakon izvedbe Play Držića trebalo je četiri godine da se vrate na Igre. Vraćaju se 1982. godine s Držićevom Hekubom koja se kao ideja počela otvarati na radu predstave Play Držić. I ovdje se odmiču od Držićevog teksta prema svom autorskom. Hekuba je na jedan način bila krajnji okršaj s Držićem kao kanonom, grčkom tragedijom koja je u njegovo vrijeme bila zabranjena, i prva prava ansambl predstava. Razbili su kolektivnost kora te je svaka izvođačica u jednom trenu istupila iz kora i imala svoju pričicu, da bi se opet vratile u zajedništvo kora. Boban: U našoj predstavi vile su igrane iz prostora unutrašnje arheologije sjećanja i memorije tijela kora silovanih žena s iskliznućima u stanje očaja i ludila na rubu između realnog i irealnog, dok su se satiri u neverbalnoj ironičnoj igri plesa golih muških tijela iste vojske koja je razorila grad pojavljivali u predstavi samo kao mučno snovito priviđenje Hekube i kora.<ref> Kreativno radni procesi, postupci i oblici postdramskog kazališta u odnosu na tekst, podtekst i intertekst u mojim predstavama  I sam Držić je, kako Boban navodi, izvornu tragediju maniristički razorio presjecima s ironijskim odmacima što ih čine satiri i vile "zalutali" u svijet tragedije.Razgovori o novom kazalištu 1.  Predstavu obnavljaju 1991.godine. Izvode je isti glumci, deset godina stariji, i u potpuno novom, ratnom kontekstu kojeg oni iskorištavaju za brisanje granica kazališta i zbilje.