section_heading: Povijesni razvoj
paragraph_text: Suvremena vojno-diplomatska praksa javlja se u Napoleonovoj Francuskoj, kad se vojni časnici počinju upućivati na razne dužnosti u veleposlanstva, vezane uz zadaće vojne naravi. Nastanak suvremene vojne diplomacije veže se uz Napoleonovog satnika De Lagerangea koji je sa zadaćama vojne naravi upućen za drugog tajnika u francusko veleposlanstvo u Beč 1806. godine, a ubrzo nakon njega Francuska, Engleska, Austrija i Rusija akreditiraju svoje vojno-diplomatske predstavnike u većinu europskih država. Slične ideje o slanju časnika u diplomatsku službu izrazio je pruski general Massbech, koji je još 1795. godine uputio pruskom ministarstvu vojske prijedlog da se u pruska veleposlanstva akreditiraju časnici s izrazito vojnim zadaćama. No, njegov prijedlog je bio odbijen, jer se Glavni stožer pruskih oružanih snaga plašio da će po načelu reciprociteta i druge države akreditirati svoje vojne izaslanike u Pruskoj koji bi također prikupljali podatke vojne naravi, ali ovaj put o pruskoj vojsci. Drugim riječima, pruski glavni stožer odrekao se vlastite vojne diplomacije kako bi onemogućio dolazak vojnih diplomata zemalja potencijalnih protivnica, čime su pruski generali dokazali nesposobnost shvaćanja vremena u kojem su živjeli, te potreba i zahtjeva tadašnjih oružanih snaga. U konkretnom slučaju, pogreška je napravljena zbog neracionalnog i neopravdanog straha, jer je pruski glavni stožer sam sebi uskratio mogućnost spoznaje i praćenja djelatnosti oružanih snaga zemalja suparnica, a istodobno je izazvao potrebu za tajnim obavještajnim radom tih zemalja, izvan diplomatskih institucija, čime je u velikoj mjeri izložio svoje oružane snage teško kontroliranoj obavještajnoj djelatnosti.