paragraph_text: Do kraja kolovoza okupila se u kršćanskom taboru vojska od 24.000 ljudi, 16.000 pješaka i 8.000 konjanika. Vojska je bila heterogena i sastojala se od četa iz Hrvatske i Slavonije, Štajerske, Koruške, Kranjske, Tirola i Češke. Vrhovnim zapovjednikom te vojske postao je Katzianer, češki kontingent vodio je grof Albrecht Schlik, austrijski grof Julius Hardegg, Štajerce Johannes Ungnad, Kranjce sam Kazianer, Koruščance Erasmus Mager, a Madžare Pavle Bakić, Ladislaus More i Pekri. Tirolce i Talijane vodio je grof Ludwig Lodron. Za opskrbu vojske bio je zadužen zagrebački biskup Šimun Erdödy. Vojska je imala 7-8 teških topova i oko 40 lakih. Ta je vojska krenula preko Virovitice prema Osijeku. Putem su planuli sukobi između Katzianera i zapovjednika pojedinih četa jer se Katzianer nije pokazao sposobnim zapovijedati velikom heterogenom vojskom. Ostajavši često bez hrane jer zagrebački biskup očito nije mogao osigurati redovitu opskrbu tako velikoj vojsci, kršćanska je vojska pljačkala Slavoniju poput Osmanlija od kojih ju je išla oslobađati. Došavši pred Osijek Katzianer se nije usudio opsjedati ga jer su ga branile jake snage Smederevskog i Bosanskog sandžaka nego je krenuo prema Valpovu. Vojska je bila izmorena od dugog putovanja, a zbog nestanka hrane i raznih bolesti umrlo je nekoliko tisuća vojnika. Za njima je krenuo Mehmed paša. Tako izmorena i oslabljena vojska stigla je do Gorjana. Počele su čarke s Turcima. Pao je Pavle Bakić, jedan od najhrabrijih ljudi svog vremena. U taboru kod Gorjana, uoči odlučne bitke, neki su zapovjednici nezadovoljni Katzianerovim vođenjem vojske, i ne mogavši se dogovoriti o daljnjem povlačenju, napustili tabor i otišli: zagrebački biskup Erdödy, Ungnad sa Štajercima, češke postrojbe sa Schlickom i madžarske s More-om. U svitanje nestao je i treći zapovjednik mađarskih postrojbi Ljudevit (Ludovik) Pekri (nesuđeni hrvatski ban), kao i sam zapovjednik svih postrojbi Katzianer s Kranjcima ili Hrvatima. Lodron sa svojim Tirolcima, Mager s Koruščancima i nešto Austrijanaca, ostali su sami. Kad je Lodronu neki pješak rekao, da je njemu lako, jer ima konja, navodno je sišao s konja i prerezao mu tetive. Borbeni sukob bio je neizbježan. Prvi je pao Mager i mnogi pješaci. Osmanlije su 9. listopada 1537. uništili ostatak kršćanske vojske. Lodron, teško ranjen u glavu i prsa, bude zarobljen, glava odsječena, i zajedno s onom Bakića i Magera poslana u Istambul. Turcima je u ruke pao čitav logor i svi preostali topovi, među njima osobito veliki top zvan „Katzianerica“. Ovom pobjedom Turci su zavladali velikim dijelom Slavonije. Poraz kršćanske vojske kod Gorjana neugodno je odjeknuo u zemljama Habsburške Monarhije. Osuđivao se Katzianerov kukavičluk i nesloga među vojnim zapovjednicima. Na vratima bečke katedrale osvanuo je natpis: