section_heading: Posljednje godine
paragraph_text: Posljednje godine svoje vladavine ban Stjepan II. proveo je u miru, izuzev manjih rasprava s Dubrovačkom i Mletačkom republikom oko opljačkanih karavana po Bosni. Svoje dvije kćerke je uspio dobro udati, postavši tako punac celjskog grofa, a 20. lipnja 1353. godine i kralja Ugarske svog suverena Ludovika I. Međutim već tada je bio teško bolestan i umro je u 28. rujna iste godine. Brat mu Ninoslav nije imao zakonitih sinova <ref> Mavro Orbini, Kraljevstvo Slavena (priredio Franjo Šanjek), Zagreb 1999. 411-417.  te je vlast predao svom nećaku Tvrtku I. odnosno svom bratu i suvladaru knezu Vladislavu kao regentu. Za grobno mjesto izabrao je crkvu u sklopu franjevačkog samostana sv. Nikole u Milama kod Visokog. Godine 1354. godine, se po prvi put spominje i staleško tijelo – stanak "sve zemlje Bosne i Donjih Krajeva i Zagorja" koji predstavlja političko tijelo plemića banovine kao najvišeg skupa bosanskih zemalja pod njegovom vlašću.