section_heading: Defibrilator
paragraph_text: S obzirom na to da su ventrikularna fibrilacija, odnosno ventrikularna tahikardija bez pulsa najčešće letalne aritmije u srčanom zastoju u reanimacijskom postupku je najčešće neizostavna primjena defibrilatora. Stopu preživaljvanja povećava postupak brze defibrilacije (unutar 3 minute od srčanog zastoja), zbog čega je kvalitetna laička reanimacija izuzetno važna uz uporabu AVD uređaja dostupnih na javnim mjestima. Defibrilacija označava primjenu struje kroz prsa i srce pacijenta, a s ciljem prekidanja letalnih aritmija i uspostavljanja normalnog srčanog ritma. Postoje dva tipa defibrilatora: AVD ili automatski vanjski defibrilator (sam procjenjuje ritam) i manualni (ručni) vanjski defibrilator (koriste ga ekipe HMS). AED uređaji su jednostavni za uporabu i trebali bi biti u blizini mjesta gdje se arest dogodi češće nego jedanput u 2 god, odsnosno tamo gdje se redovito okuplja veći broj ljudi (Autobusne stanice, Zrakoplovne luke, stadioni, kazališta, gradski trgovi...). Ako pacijent doživi arest pred timom HMS (a ritam je VF/VT bez pulsa) indicirana je neodgodiva defibrilacija s tri uzastopna elektrošoka koji se broje kao jedan isporučeni šok. Ako arest nije osvjedočen, tada se defibrilira jednim šokom, nakon čega slijedi 2 minute postupaka reanimacije, a potom se provjerava EKG ritam i puls. Energija defibrilacije za prvi šok kod bifaznih defibrilatora je 150-200 J, za monofazne defibrilatore iznosi uvijek 360 J, no danas su monofazni defibrilatori gotovo potpuno izbačeni iz uporabe jer je dokazana veća učinkovitorst bifazne krivulje isporuke električne energije. Defibrilacija se izvodi nakon potvrde ili VF ili VT bez pulsa tako da se elektrode postave na prsni koš koji je netom prije namazan elektrovodljivim gelom. Gel se uvijek najprije stavlja na kožu pacijenta te je zabranjeno trljanje elektroda jedne o drugu jer ta radnja može rezultirati opasnim neželjenim posljedicma. Uporaba ručnih elektroda danas se smatra zastarjelom te se savjetuje isključivo uporaba samoljepivih elektroda za defibrilaciju što se smatra kvalitetnijim i sigurnijim od uporabe ručnih elektroda čija je uporaba svedena na minimum jer je dokazana veća učinkovitost i sigurnost defibrilacije uz porabu samoljepivih terapijskih/defibrilacijskih elektroda (zbog boljeg svladavanja transtorakalnog otpora). Zlatni standard postala je uporaba samoljepivih elektroda koje se zalijepe na kožu pacijenta u sterno-aksilarnom ili antero-posteriornom položaju. Na uređaju odaberemo željenu energiju i kada se uređaj napuni energijom pritiskom na tipke ručnih elektroda ili tipke na samom defibrilatoru isporuči se šok pacijentu, uz to da nitko u trenutku defibrilacije ne smije dirati pacijenta ili ležaj gdje se pacijent nalazi. Pacijent se tijekom reanimacije ne smije nalaziti u vodi/na kiši te prsište mora biti posušeno. AVD uređaj samostalno analizira ritam te automatski postavlja energiju u eskalirajućem redoslijedu, najčešće 200 zatim 360 J. Ako postoji nedoumica da li se radi o finoj VF ili asistoliji (ravna crta nije posve ravna), prvo se provodi vanjska masaža srca i umjetno disanje (time će se povećati amplituda fibrilacije koju će tada biti moguće uspješnije konvertirati električnom energijom u ritam spojiv sa životom).