section_heading: Ratovi Irana, Osmanlija i Rusa
paragraph_text: Iako je šah Abas I. godine 1623. pod safavidsko okrilje vratio Mezopotamiju<ref>Finkel, Caroline (2006.), str. 205. i cijelo područje Kurdistana (uključujući Kirkuk i Mosul), nakon njegove smrti 1629. godine Safavidsko Carstvo doživljava pad a njegov se sin i prijestolonasljednik Safi teško nosi s daljnjim sukobima protiv Osmanlija, te Uzbeka i Mogula. Neposredno nakon Abasove smrti, osmanlijski sultan Murat IV. sklapa mir s Habsburzima i šalje velikog vezira Gazija Ekrema Khüsreva Pašu u novu ofenzivu protiv Irana.<ref>Roemer, H. R. (1986.), str. 283. Sljedeće godine njegova vojska zauzima HamadanRoemer, H. R. (1986.), str. 284. i napreduje prema Bagdadu oko kojeg postavljaju neuspješnu opsadu pa safavidska vojska uspijeva održati kontrolu nad Mezopotamijom odnosno južnim Kurdistanom.Finkel, Caroline (2006.), str. 215.-216. no već sljedećeg proljeća Safijeva ih vojska ponovo potiskuje natrag.Finkel, Caroline (2006.), str. 217.Roemer, H. R. (1986.), str. 285. Dvije godine kasnije Murat IV. ponovo vodi svoje oružane snage prema Bagdadu koji pada nakon mjesec i pol dana opsade, čime su područja Mezopotamije i Kurdistana ponovo priključena Osmanskom Carstvu. Nakon ove serije ratova između dva moćna imperija odlučuju se na mirovni sporazum kojim će definirati međusobne granice. U svibnju 1639. potpisan je tzv. „Zuhapski ugovor”<ref>Izady, Mehrdad (1992.), str. 51., 103. i 115. kojim su Armenija i Azarbajdžan ostali u iranskim rukama, dok je Osmansko Carstvo prisvojilo Mezopotamiju (današnji Irak) i zapadni Kurdistan. Iako su dva carstva ratovala i sljedećih 200 godina nakon potpisivanja tog ugovora prilikom čega je sklopljeno još 18 istovrsnih dokumenata, zapadni dijelovi povijesne iranske države (Mezopotamija i istočna Anatolija) još od ahemenidskog razdoblja nepovratno su izgubljeni,