section_heading: Zavarivanje na uzorak u Europi
paragraph_text: Tehnika datira iz prvog tisućljeća prije Krista, s keltskim, a kasnije i germanskim mačevima, te s Rimljanima koji opisuju uzorak na sječivu ovom tehnikom izrađenih mačeva. Do 2. i 3. stoljeća nove ere Kelti su obično koristili zavarivanje na uzorak osim iz strukturalnih razloga i za ukrašavanje. Tehnika uključuje savijanje i kovanje naizmjeničnih slojeva čelika i željeza u šipke, zatim uvijanje čelika kako bi se formirali složeni uzorci. Do 6. i 7. stoljeća zavarivanje na uzorak doseglo je razinu na kojoj su se tanki slojevi čelika s uzorcima varili na jezgru od mekog željeza, čineći mačeve daleko boljim jer im je željezo davalo fleksibilnu i elastičnu jezgru koja bi izdržala svaki udar od udaraca mačem kako bi spriječila savijanje ili pucanje sječiva. Vjerojatno najpoznatija skupina vikinških mačeva sa zavarenim uzorkom – i usput jedan od prvih poznatih primjera uvjetno rečeno robne marke – su Ulfberht mačevi, za kojih se zna da ih je sačuvano 166. Do kraja vikinške ere, zavarivanje na uzorak nestalo je iz upotrebe u Europi.