section_heading: Povijest
paragraph_text: Na izborima 1920. i 1923. za skupštinu Bunjevačko-šokačka stranka polučila je značajan uspjeh. Njezini predstavnici odlučili su da ne naglašavaju svoj stav o hrvatskom identitetu Bunjevaca i Šokaca tijekom predizborne kampanje 1920. kako se ne bi zamjerili Narodnoj radikalnoj stranci. Oko B-Š stranke okupljali su se hrvatski orijentirani Bunjevci i Šokci, a oko Zemljodilske stranke pristaše prosrpske opcije. U BŠS-u bio je i manji broj bunjevačkih Hrvata koji se nisu osjećali Hrvatima, ali koji se nisu priklonili prosrpskim strankama. Radilo se o osobama koje su bile vrlo privrženi katoličanstvu te zbog toga protiv srpske politike u državi. Nacionalno svjesni bunjevački Hrvati tolerirali su tu nehrvatsku struju iz jednostavnoga razloga što su bili u srodstvu, da je potrebno svoje držati skupa, tim više što su nacionalno probuđeni bunjevački Hrvati bili svjesni da hrvatski nacionalno-integracijski proces u Bačkoj nije do kraja završio tih godina. Suradnja i bliskost je postojala, pa je indikativan slučaj novinara Miška Prćića, bunjevačkoga Hrvata, koji iako se izjašnjavao Jugoslavenom, uređivao je od 1925. do 1929. godine subotičke Hrvatske novine, dakle novine koji se u nosile hrvatsko ime, a to su u ono vrijeme bile jedine novine u Bačkoj koje su se uopće zvale hrvatskim imenom.