section_heading: Politički pad i iredentizam
paragraph_text: Krajem ožujka 1880. objavljena je odluka bečke vlade po kojoj je u cijeloj Dalmaciji od iduće školske godine službeni jezik hrvatski (u školskoj godini 1877./1878., na primjer, u splitskoj gimnaziji i realci od 247 učenika njih 228 imalo je hrvatski kao materinski jezik, 17 talijanski, a 2 njemački). Radosna vijest pozdravljena je po čitavoj Dalmaciji pucanjem mužara i vijanjem narodnih trobojnica. Sutradan, Bajamontijevo stranačko, a ujedno i općinsko glasilo Avvenire, koje je izlazilo na talijanskom jeziku, donosi samo kratku vijest: ''Naše su srednje škole osuđene! S novom školskom godinom bit će pohrvaćene. Dva dana poslije (2. travnja) Avvenire'' prelazi u oštar i otrovan napad. Indignirano komentira žalosnu carsku odluku i poziva se čak na 22 (!) stoljeća latinske prisutnosti u Dalmaciji, na rimske spomenike, mletačke zidine itd. U istom broju Bajamontijevo glasilo po svom običaju drsko i vulgarno vrijeđa hrvatsku povijest. Izruguje se istraživanjima tada mlada arheologa i srednjoškolskoga profesora Frane Bulića. Kralja Zvonimira naziva okrunjenim neotesancem (bifolco coronato), a hrvatske vladare ušljivim kraljevima biogradskim (pidocchiosi re di Zaravecchia). Za autonomaše, međutim, kaže da imaju dobro utemeljeno porijeklo, nasljednu plemenitost rimskog imena, kao što je rimski i ambijent u kojemu žive. Narodnu čitaonicu naziva jazbinom (covile).