section_heading: Sociologija
paragraph_text: Budući da je bio poznat među učenjacima i religijskim misliocima, za njega su govorili da je prihvaćao racionalnost Zapada. Shariati je bio upoznat s teorijskim osnovama zapadne civilizacije i nazivao ih je s tajadod (modernizacija). Naglašavao je prihvaćanje civilizacije i kritizirao je modernizaciju. Shvaćao je značaj empirijske znanosti i znanja. Cijenio je empirijsku metodologiju. Također je kritizirao tradicionalizam zbog zanemarivanja znanstvene metodologije. S druge strane, kritizirao je moderniste zbog toga što su miješali zapadne ideološke teorije s validnom znanstvenom epistemologijom. Prema njegovim riječima, znanje razuma je očigledno. Stoga je predložio da se na razum gleda kao na aksiom za shvaćanje drugih izvora, konkretno Svete Knjige, tj. Kurana, tradicije, životopisa imama. Također je negirao konsenzus kao način dogovora u stvarima vjere. Insistirao je na konceptima znanja i vremena uz pomoć Kurana i tradicije. Zbog toga je istakao važnu ulogu metodologije i promjenu točke gledišta. Vjerovao je da ne postoji poseban predložak analize socijalnih pitanja i povijesnih događaja. Smatrao je da ne postoji jedinstvo religije i društva, već da postoje brojne religije i društva. Kritizirao je zapadne ideologije kao što su nacionalizam, liberalizam i marksizam. On tvrdi da ne postoji usuglašenost između zapadne ideologije i iranskog društva. Prema njegovom mišljenju, demokracija nije suglasna s revolucionarnom evolucijom i napretkom. Jedna od njegovih kritika je negiranje duhovnosti u zapadnoj ideologiji. U stvari, te ideologije pokušavaju da zaustave ljude da dostignu transcendentne ciljeve i bilo kakvo evolutivno kretanje. Jako oštro je kritizirao kapitalizam. Nasuprot tome, divio se socijalizmu zbog toga što navodi ljude ka evoluciji i oslobađanju od utilitarizma. Oštro je kritizirao Karla Marxa. Prema Shariatijevu mišljenju Marx je smatrao da je ekonomija temelj društva, a Shariati je smatrao da je čovjek njegov temelj.