section_heading: B.1 i B.1A
paragraph_text: Victor je dobio peteročlanu posadu: pilot-zapovjednik aviona, kopilot, dva navigatora, te časnik za elektroničke sustave. Svi su oni "nagurani" u prostranu kabinu. Zanimljivo je da su samo pilot i kopilot dobili katapultirajuća sjedala, dok su se ostali članovi posade u slučaju nužde morali sami snaći. Logika je bila da će pilot i kopilot održati avion dovoljno dugo u zraku dok ostali članovi posade ne pronađu izlaz, pa se onda sigurno katapultirati iz njega. Ovo je donekle vrijedilo kad je avion letio na velikim visinama, ali je bilo potpuno beskorisno na malim. Projektanti su predložili rješenje da se cijela kabina pretvori u spasilački modul koji bi obuhvatio sve članove posade. Međutim, ministarstvo zrakoplovstva je prijedlog odbacilo jer je bio tehnički presložen i preskup. U početku operativne uporabe Victori B.1 su naoružani termonuklearnim bombama Yellow Sun. U slučaju rata, zahvaljujući američko-britanskom sporazumu o zajedničkom djelovanju nuklearnih snaga, Victore su mogli naoružati i američkim nuklearnim oružjima. Iako im to nije bio primarni zadatak, Victori B.1 su se mogli rabiti i za konvencionalno bombardiranje, pri čemu su mogli ponijeti čak 35 450 kilograma bombi, sve smještene u prostoru za bombe unutar trupa. U isti se prostor mogao ugraditi i veliki spremnik za gorivo koji je bitno povećavao dolet bombardera. Ova će se mogućnost naknadno obilato rabiti kod konverzije Victora iz bombardera u leteće cisterne.