section_heading: Povijest
paragraph_text: Početkom 20. stoljeća Osmansko carstvo nadziralo je današnji Jordan i Irak, a unutrašnjost južnije sastojala se od labavo organiziranih arapskih grupacija, povremeno formirajući emirate, od kojih su najistaknutiji bili Emirat Nedžd i Hasa pod vlašću obitelji Saud.Madawi Al-Rasheed. A History of Saudi Arabia. Cambridge, England, UK: Cambridge University Press, 2002. Pp. 40. Tijekom Prvog svjetskog rata, arapski ustanak, koji je podržala Velika Britanija, uspjela je ukloniti Osmanlije s većine Bliskog istoka. Kao rezultat tajnog anglo-francuskog sporazuma Sykes-Picot iz 1916. godine Britanija je stekla kontrolu nad osmanskim vilajetima Mosula, Bagdada i Basre, koje je organizirala u mandat Iraka 1920. godine, a također i nad južnom polovicom vilajeta Sirije (otprilike, današnji zapadni Jordan). Na ovo potonje područje posezali su Velika Britanija, novoformirano Arapsko kraljevstvo Sirije, cionisti u mandatu Palestine i Saudijske Arabije, novo kraljevstvo Ibn Sauda, što je rezultiralo turbulentnim razdobljem u kojem je regija u osnovi bila neupravljeni prostor. Na kraju je 1921. Britanija proglasila mandat nad regijom, stvarajući Transjordanski emirat, pod poluautonomnom vlašću kralja Abdullaha I.<ref><ref>League of Nations Official Journal, Nov. 1922, pp. 1188–1189, 1390–1391. mini|250px|Karta iračko-jordanske granice prije 1984. godine Tada se nije povukla precizna granica između mandata Irak i Transjordanu. Mjesto istočne granice između Transjordanije i Iraka smatralo se strateškim s obzirom na predloženu izgradnju onoga što je kasnije postalo naftovod Kirkuk – Haifa. Granica je prvi put postavljena 2. prosinca 1922. godine, u protokolu iz Uqaira, ugovoru između Iraka i Nedžda, u kojem Transjordan nije bila stranka. U protokolu je zapadni kraj granice Irak-Nedžd opisan kao Džebel Anazan smješten u susjedstvu raskrižja 32° sjeverne širine i 39° istočne dužine gdje je završavala granica Irak-Nadžd", čime je to implicitno potvrđeno kao točka na kojoj je granica Irak-Nedžd postala granica Transjordan-Nedžd. To je uslijedilo nakon prijedloga T.E. Lawrencea u siječnju 1922. da se Transjordanija proširi tako da uključuje Wadi Sirhan čak na jug do al-Jaufa, kako bi se zaštitio put Britanije do Indije i udaljio Ibn Saud. Sjeverna granica Iraka i Jordana s francuskim mandatom Sirije utvrđena je u razdoblju 1920. – 1923. sporazumom Paulet-Newcombe. Na kraju je razmjenom nota između Britanaca i kralja Abdullaha u srpnju kolovoza 1932. povučena jednostavna pravocrtna granica.