section_heading: Djela
paragraph_text: Novo gradivo i pogodnu tiskaru Stulli je počeo tražiti već u početku sedamdesetih godina kad je (1772. i 1773.) boravio u Rimu, Mletcima i Beču. U potrazi za mecenom i tiskarom putovao je potom u Češku, Sasku i Prusiju. Kad je dovršio posao, u početku 1783. obratio se Češkoj dvorskoj kancelariji koja je pokrenula akciju da se ustanovi je li djelo dobro urađeno da bi se moglo tiskati. Kako je Stulli pisao dubrovačko-dalmatinskim slovopisom, 1785. u Beču je zasjedalo posebno carsko povjerenstvo u kojem su bili Antun Mandić, Joso Krmpotić, Marijan Lanosović i Stulli. To se povjerenstvo odlučilo za slavonski slovopis. Kad su svladane sve zaprjeke (jezične, slovopisne, novčane, tiskarske), počelo je objavljivanje pa je tek 1801. u Budimu objelodanjen prvi dio rječnika (Lexicon latino-italico-illyricum). Drugi je dio objavljen četiri godine poslije (1805.) u Dubrovniku (Rjecsosloxje u komu donosuse upotrebljenia, uredna, mucsnia istieh jezika krasnoslovja nacsini, izgovaranja i prorjecsja), a treći dio također u Dubrovniku 1810. (Vocabolario italiano-illirico-latino).