section_heading: Staronizozemska fortifikacijska škola
paragraph_text: Staronizozemska fortifikacijska škola (kraj 16. stoljeća i polovica 17. stoljeća) U nizozemskom ratu za nezavisnost (1568. – 1609.) pobunjenici su vodom napunjene rovove, širine 13 – 35 m, branili pješačkom vatrom s faussebrayea,<ref>faussebraye – pješački bedem između rova i topničkog bedema a u pozadini su podignuti posebni topnički bedemi. Glasiju su ojačali prednjim rovom na kojem su imali još jedan pješački vatreni položaj. Ispred bastiona podizali su tzv. polumjesec (fr. demilune), koji je štitio glavni bedem štitio od vatre bočnih baterija. Kasnije je obrambena linija smanjena na oko 220 m, pa se cijela mogla flankirati i puščanom vatrom; trasa se nije primjenjivala kruto. Za ojačanje ulaza u tvrđavu ili na uzvišenju ispred bedema postavljen je rog (njem. Hornwerk), koji su u stvari činila dva polubastiona, ili kruna, također sastavljena od dva polubastiona između kojih su jedan ili više bastiona. Takvim dodacima trasa tvrđave ponekad se udvostručivala. Ovaj sistem ubrzo je potisnuo bastione talijanske škole u sjevernoj i zapadnoj Europi. Kasnije ga je veliki broj vojnih inženjera usavršavao. Johann Scheither je udvostručio skriveni put i postavio anvelopne<ref> anvelopa – krivulja koja u svakoj svojoj točki dodiruje po jednu krivulju iz zadane beskonačne familije krivulja u ravnini faussebrayê. Takva su ojačanja više poskupljivala izgradnju nego što su povećavala obrambenu moć tvrđave.