section_heading: Sukobi s carem Dušanom
paragraph_text: Car Dušan 1350. godine pokreće svoju vojsku na Bosnu. Banu Stjepanu II. je već u početku bilo jasno da se on i njegove snage ne mogu nositi u otvorenoj borbi s Dušanovim snagama koje su osvojile ogromne djelove Bizanta, tako da se on odlučio za jednu drugu vrstu taktike. Njegov plan je bio da povlačenje pred Dušanom i izmoravanje napadima na teškom i nepristupačnom terenu izmori slom iznenadnim protuudarom. Međutim Dušan je bio vojskovođa, ali i političar, tako da je s napredovanjem kroz Bosnu na svoju stranu privlačio i lokalne plemiće, pa je ban Stjepan II. uskoro ostao bez podrške i trupa, te se i njegova prijestolnica Bobovac, našla pod opsadom, pošto ju Dušan nije uspio zauzeti na juriš. Car Dušan je dio vojske ostavio da blokira grad, dio je poslao ka Cetini i Krki, a sam se s preostalim dijelom trupa uputio u Hum, nadajući se da će ban Stjepan II. ponuditi pregovore. Međutim u trenutku dok su njegove trupe kontrolirale veći dio Bosne, bizantske snage su udarile na južne granice Srpskog carstva, tako da je on odmah povukao svoje snage i krenuo ka jugu, pa je ban Stjepan II. i pored očigledno bezizlazne situacije i praktično izgubljenog rata uspio sačuvati svoju banovinu i granice. Car Dušan je poslije ovoga pokušao da ženidbom svog sina Uroša s kćerkom bana Stjepana II. Elizabetom, kasnijom suprugom Ludovika, povrati Zahumlje kao njen miraz, ali je ban odbio ovu ponudu.