section_heading: Bugojno od osamostaljenja BiH do kraja rata
paragraph_text: Logori za bugojanske Hrvate bili su najgori u BiH.<ref>narod.hr Piše: Petar Horvatić - 22. srpnja 2017. ''22. srpnja 1993. Bugojno – zašto se šuti da su logori za bugojanske Hrvate bili najgori u BiH?'' (pristupljeno 29. srpnja 2017.) U Bugojnu je nakon egzodusa ostalo oko tisuću Hrvata, od kojih je 300 ljudi zatvoreno u logore Stadion (nogometni stadion NK Iskra), Gimnazija, Salon namještaja, OŠ Vojin Paleksić, Kloster časnih sestara, Muzička škola, BH banka, MUP Bugojno, Šipad, Prusac i drugi. U nekoliko kilometara udaljenom Ravnom Rostovu je bila baza zloglasne 7. muslimanske brigade, odnosno mudžahedina, koji su tada imali bazu na Ravnom Rostovu, gdje ih je posjećivao i sam Alija Izetbegović. Dio tih mudžahedina do danas nije napustio BiH. Iz logora Stadion je odveden 21 Hrvat, a njihova tijela do danas nisu pronađena i vode se kao nestali. Logori su bili higijenski neuvjetni, nedostajalo je hrane, a zatvorenici su stalno trpjeli psihička i fizička maltretiranja, odvođeni su na kopanje rovova, korišteni kao živi štit, podvrgavani prisilnom vađenju krvi i dr. Tek devet mjeseci kasnije, dogovorom u posredstvu međunarodnih snaga, pušteni su na teritorij pod kontrolom HVO-a. Preostali Hrvati na području Bugojna živjeli su pod stalnim strahovima za život i svoju imovinu, nekoliko ih je i ubijeno, a veći dio doživio fizičke napade. Opljačkano je preko 3000 hrvatskih kuća i stanova, a u potpunosti ili djelomično uništeno preko 2500 kuća. Bošnjačko-muslimanske snage počinile su etničko čišćenje nad Hrvatima bugojanske općine. Hrvati koji su ser predali doživljavali su svakodnevna maltretiranja, izgladnjivanja, premlaćivanja, odvođenja na kopanje rovova na prvim crtama bojišnice, prisilna vađenja krvi te odvođenja u nepoznato. I danas je 35 nestalih, od čega 19 logoraša.Vecernji.ba Ana Popović/VLM: Vratiti se u Bugojno naša je obveza prema poginulima, 15. prosinca 2011. (pristupljeno 16. travnja 2017.) Bivši nogometaš bugojanske Iskre Josip Kalaica zapisao je da je hrvatska politika gotovo kao da je zaboravila bugojanske Hrvate, dok su ratnih i poratnih godina fratri uvijek bili uz hrvatski narod.Portal Hrvata Bosne i Hercegovine Recenzije knjiga. Josip Kalaica: Razmijenjeni iz bugojanskog logora „Stadion“ 13. 3. 1994. – 20 godina poslije. Napisano 23. studenoga 2014.<ref>Portal Hrvata Bosne i Hercegovine Recenzije knjiga. Fra Janko Ljubos: U kandžama zla. Napisano 13. prosinca 2014.<ref>Portal Hrvata Bosne i Hercegovine Vijesti > BiH. Iz Bugojanskog dnevnika Katice Nevistić. /zupa-bugojno.org/ HB.org. Napisano 20. srpnja 2011. BiH. Gdje su nestali bugojanski Hrvati? Iz Bugojanskog dnevnika Katice Nevistić. zupa.bugojno.org / Artinfo / HB.org Napisano 19. ožujka 2011.  Visoko povjereništvo UN za izbjeglice u Sarajevu izvijestilo je da je 1. kolovoza 1993. oko 3.000 prognanih Hrvata iz Bugojna stiglo u Tomislavgrad.<ref>HIC Hrvatski spomenar - Dogodilo se 1. kolovoza (pristupljeno 30. siječnja 2018.) U to vrijeme je svaki zločin nad Hrvatima i Srbima u Bugojnu bio nagrađivan, a počinitelji zločina javno su se hvalili na Radiju Bugojno kada bi ubili “ustašu” i žalili što ih nisu ubili više. Pomoćnika za sigurnost 307. motorizirane brigade Armije BiH Enes Handžić u ono je vrijeme odlučivao o životu i smrti hrvatskih i srpskih zarobljenika, a dio njih likvidirao je nakon što bi od njih uzeo novac, čak i kad su platili da bi otišli na slobodu, nerijetko brutalnom smrću, premlaćivanjem do smrti, a zatim su tijela zatočenika više puta spaljivana da u javnost ne bi izašla istina o načinu ubojstva. U Bugojnu je postojao precizan plan potpunog etničkog čišćenja u koji su bile uključene sve strukture, od vojnih do policijskih, što dokazuje činjenica da je eksploziv za miniranje zvonika crkve sv. Ante nabavljen u bošnjačkoj policiji. Policajci koji su u ratu činili zločine nad Hrvatima i Srbima, još i danas rade u policiji.<ref>Večernji list BiH Ana Popović: Kako su ubijani Hrvati i Srbi u Bugojnu 20. lipnja 2011. (pristupljeno 30. prosinca 2019.) Za zločine počinjene tokom 1993. i 1994. godine nad hrvatskim civilima i pripadnicima HVO-a, koji su bili zatočeni u različitim objektima na području Bugojna, optuženi su također ratni upravnik zatvora na stadionu Iskre u Bugojnu Nisvet Gasal, Musajb Kukavica i Senad Dautović.<ref>(srp.) Nezavisne Davud Muminović: Handžić: Svi znali za zločine nad zarobljenicima u Bugojnu 15. lipnja 2011. (pristupljeno 30. prosinca 2019.)