section_heading: Sonja Kovačić-Tajčević
paragraph_text: Osnova njezinog postkubističkog rječnika je što na svojim slikama predmete i svjetlost preobražava u sistem kristala. O tome ponajbolje svjedoči djelo Kupač iz 1927. godine, izvedeno u smeđim tonovima. Vladimir Maleković je opisujući njeno slikarstvo naveo kako „ona uvodi uravnotežene kompozicije od odvojenih segmenata na principu kontrasta, a predmet, uglavnom ljudsku figuru, podvrgava geometrijskoj transkripciji“.Osim aktova u slikaričinom stvaralaštvu nailazimo na prikaze portreta i mrtvih priroda. Sukladno kritičarima, mrtve prirode predstavljaju vrhunac rafinirane čistoće stila. Nakon neokubističkog zamaha, povratka iz Pariza i upriličenja druge zagrebačke izložbe nastaje tajac u stvaralaštvu Sonje Kovačić-Tajčević. Stil u kojem je stvarala za tadašnju je zagrebačku scenu predstavljao prošlost. Ipak, Grgo Gamulin navodi kako je najveća vrijednost ove slikarice takozvanog poetiziranog kubizma koja je postkubističku maniru prožela ženskom osjećajnošću upravo „poetizacija fluidne egzistencije ljudskog lika u transparentnom prostoru“.