section_heading: Srednje godine
paragraph_text: Kritike Milankovićeve teorije ledenih doba počele su 1950-tih godina. Kritike su potekle uglavnom od meteorologa koji su tvrdili da su insolacijske promjene zbog promjena u Zemljinoj putanji isuviše male da značajnije izmjeni klima. Ipak, kasnih 1960-tih i 1970-tih, istraživanja sedimenata duboko u morima su dovela do široke potvrde Milankovićevih stavova, jer je otkrivena periodičnost (100 000 godina), koja se blisko poklapala s orbitalnim periodom (vidi Ledeno doba). Znanstveni genij Milutina Milankovića dobio je nesumnjivo međunarodno priznanje 10. prosinca 1976. kada su u časopisu "Znanost" (J.D Hays, John Imbrie, and N.J. Shackleton, "Variations in the Earth's Orbit: Pacemaker of the Ice Ages," Science, 194, no. 4270 (1976), 1121–1132.) objavljeni konačni rezultati opsežnog petogodišnjeg projekta čiji je predmet bio odgovor na pitanje jesu li Milankovićevi proračuni bili točni. Tada je utvrđeno da su promjene Zemljine putanje pokazatelji ledenih doba. Milankovićevi radovi tada su postali predmet snažnog izučavanja timova stručnjaka, jer je njegov rad duboko zadirao u probleme ne jedne već više znanstvenih grana. Godine 1988. u Perugii (Italija) organiziran je naučni skup pod nazivom "Ciklo-stratigrafija". Na njemu je službeno promovirana nova istraživačka metoda koja u osnovi ima Milankovićeve cikluse osunčavanja, a koja u ritmičnim smjenama slojeva stijena detektira hladnije i toplije cikluse kroz koje je prošao naš planet.