section_heading: Biciklističke jedinice nakon svjetskih ratova
paragraph_text: Nakon Drugog svjetskog rata biciklističke jedinice se raspuštaju jer gube prednost pred motornim vozilima. U razdoblju između 1948. i 1952. godine švedske oružane snage prestaju s korištenjem vojnih bicikala, a sličan trend slijede i sve ostale svjetske vojske, posebice one veće i snažnije. Vojni bicikli tako nalaze novu primjenu – koriste ih razne paravojne postrojbe u gerilskim ratovima i sukobima manjeg intenziteta diljem svijeta. Bicikli tako postaje popularno „narodno oružje“. Jedan je od poznatijih primjera tzv. Ho Chi-Minov put koji se tijekom Vijetnamskog rata protezao od Sjevernog Vijetnama prema Južnom Vijetnamu i služio za opskrbu snaga Vietconga i sjevernovijetnamske vojske u Južnom Vijetnamu. Bila je to kompleksna mreža putova, od relativno uređenih koji su omogućavali i uporabu kamiona pa do običnih šumskih staza po kojima se dostava ratnog materijala odvijala pješice i na biciklu. Bicikl je bio mnogo poželjniji izbor jer je omogućavao veću masu tereta koju je jedan čovjek mogao prebaciti u jednoj turi a povećavao je i brzinu transporta. Jedan od posljednjih primjera masovnije uporabe bicikala je nedavno okončani građanski rat u Šri Lanki. Tamilski tigrovi su ustrojili biciklističke postrojbe koje su po dostupnim podacima imale ulogu brzopokretnog pješaštva.