section_heading: Kritike
paragraph_text: Disciplina industrijske ekologije je većinom utemeljena na pretpostavci da ako shvatimo naše tehnologije kako treba, problemi zagađenja okoliša i neodrživosti će se rješiti. To je razlog zašto većina sadašnjeg istraživanja u industrijskoj ekologiji je usredotočeno na tehničkie inovacije (tj., T u IPAT jednadžbi (Ljudski utjecaj=Zagađenje x Bogatstvo x Tehnologija)), kao napredak u eko-korisnosti, dizajn za okoliš, analiza toka materijala, itd. Ovo jednostavno stajalište su nedavno propitali Huesemann i Huesemann<ref>Huesemann, Michael H., and Joyce A. Huesemann (2011). Technofix: Why Technology Won’t Save Us or the Environment, New Society Publishers, Gabriola Island, British Columbia, Canada, ISBN 0865717044, 464 pp. koji su pokazali da su negativne i nenamjerne posljedice tehnologije nepredvidive i neizbježne, da je većina sadašnjeg tehno-optimizma koji se očituje u industrijskoj ekologiji neopravdano, i da moderna tehnologija, u prisutnosti kontinuiranog gospodarskog rasta, ne promiče održivost, već ubrzava kolaps. Stoga, više od tehnološkog prtljanja je potrebno da bi se postignula dugoročna održivost. Najvažnije, problemu ljudskog prenaseljavanja se mora odmah posvetiti i tranzicija na gospodarstvo stabilne države je potrebna da bi se zajamčila okolišna i društvena stabilnost.