section_heading: F-102 Delta Dagger
paragraph_text: o kraja 1953. godine F-102 je bio pred otkazivanjem. Zbog toga je vodstvo Convaira zapovjedilo opsežni redizajn aviona i otklanjanje svih uočenih nedostataka. Testiranja u zračnom tunelu pokazala su da trup aviona stvara prevelik otpor, koji sprečava postizanje nadzvučnih brzina. Zbog toga je u pomoć pozvan aerodinamični stručnjak Richard Whitcomb, iz tadašnje NACA-e (današnje NASA-e). On je primijenio pravilo presjeka kako bi na točno određenim mjestima smanjio promjer trupa i tako smanjio otpor zraka. Mjere su išle toliko daleko da je ugrađen i piramidalni vjetrobran pilotske kabine, koji je, doduše, uvelike ograničavao vidljivost prema naprijed, ali je istodobno i smanjivao otpor zraka. Modificirana su i krila kako bi se poboljšala upravljivost. Ugrađen je i jači J57-P-23 maksimalnog potiska 76,4 kN. Novi je avion dobio oznaku YF-102A. Prvi od četiri izgrađena YF-102A prvi je put poletio 20. prosinca 1954. Letna su testiranja ubrzo pokazala da u vodoravnom letu može premašiti brzinu od 1,2 Macha. minijatura|desno|200px|F-102A na Aljasci 1958. Sada je do izražaja došao nedostatak prototipova, pa je čak jedna trećina od 30 000 alata potrebnih za proizvodnju aviona morala biti nanovo proizvedena. Nije toliko bio problem u vremenu koliko u bačenom novcu. Prvi serijski primjerak F-102A (53-1791) prvi je put poletio 24. lipnja 1955., a ratnom je zrakoplovstvu isporučen samo pet dana poslije. Svih 40 serijskih F-102 nikada nije ušlo u operativnu uporabu, već su isključivo rabljeni za testiranja i obuku pilota. Uz to, serijska proizvodnja je svako malo zaustavljana kako bi se dodala nova poboljšanja.