section_heading: Novi vijek
paragraph_text: Refeudalizacijom u 17. stoljeću upravo vojna funkcija Đelekovca odigrala je ulogu prigodom regulacije odnosa između seljana vojnika-seljaka i vlastelinstva Rasinja znatnu ulogu kojom su Đelekovčani dobili slobodnjački status zadržavši svoje oružje, ali ne više kao dio srednjoeuropskog obrambenog sustava, već kao privatna vojska - banderij vlastelinstva. Uz to su dobili niz pogodnosti koje su regulirane 1660. godine. Osnovno podavanje je postala paušalna daća koja je iznosila 280 ugarskih dukata. Đelekovčani su morali točiti vlastelinsko vino, pobirati maltu, brinuti se za utvrdu, kaštelanu davati hranu, a povrh toga ići s vlastelinskim banderijem u rat. Ti se odnosi nisu mijenjali sve do 1848. godine kada dolazi do ukidanja feudalnog sustava.Obnovom župe u Imbriovcu prostor nekadašnje đelekovečke župe (opustošene od Osmanlija) prelazi u njen sastav. Demografskim rastom ovog dijela Podravine dolazi do napućivanja Đelekovca prirodnim prirastom, ali i doseljavanjem. Zanimljivo je da se u kontinuitetu sačuvala jezgra stanovništva koja svoje korijene vuće iz srednjeg vijeka. Oni su sačuvali stari jezik koji se u osnovi sačuvao u današnjem đelekovečkom govoru. Rastom broja stanovnika Đelekova tijekom 17. i 18. stoljeća stvoreni su preduvijeti za obnovu župe koja je utemeljena u vrijeme procesa osnivanja novih župa u vrijeme zagrebačkog biskupa Maksimilijana Vrhovca. Đelekovečka župa je osnovana dekretom 1789. godine, a odmah se prišlo gradnji župne crkve koje je u funkciji i danas.