section_heading: Povijest
paragraph_text: Po završetku drugog svjetskog rata Istra je po prvi puta postala dijelom Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije,. Između 1943. i 1956. Istru je većinom prisilno napustio veliki broj stanovnika talijanske narodnosti. Broj se kreće između 190.000 i 350.000 autohtonog talijanskog stanovništva Istre, a u posljednje vrijeme istraživanja upućuju na 210.000 do 220.000 osoba (samo s područja Istre, ne ubrajajući Dalmaciju). Jedan od razloga masovnog iseljavanja ljudi koji su se izjašnjavali kao Talijani je nepoznavanje strah od nove političke situacije i kulture nove jugoslavenske vlasti. Naime, talijansko shvaćanje nacionalne pripadnosti je uvjetovano pripadanjem talijanskom kulturnom krugu, odnosno osoba koja je provela većinu života u Italiji bit će prihvaćena kao Talijan iako nema talijansko prezime, tada će se govoriti o Talijanu, hrvatskog, njemačkog ili švedskog podrijetla. Jednako shvaćanje nacionalne pripadnosti je vrijedilo i u Istri zbog snažnog utjecaja talijanske kulture. Talijansko stanovništvo Istre je u velikom broju slučajeva imala prezimena slavenskog podrijetla (Ravnich, Uicich, Sincich, Mrach) jer se radilo o potomcima doseljenika u Istri iz Dalmacije, Bosne, Albanije, Crne Gore u vrijeme Mletačke Republike koji su prihvatili talijansku, točnije venecijansku kulturu tokom 17. i 18. st. Početkom talijanskog nacionalnog pokreta oni se automatski izjašnjavaju Talijanima jer su već pripadali venecijanskom kulturnom krugu. Hrvatska historiografija kada piše o hrvatskom narodnom preporodu često ih pogrdno naziva TalijančićimaTalijanašima ili odnarođenim Hrvatima. Nakon pripajanja Istre Jugoslaviji, u Istri započinje proces "slavenizacije", sva hrvatska i slovenska imena i prezimena koja su bila talijanizirina u doba fašizma ponovno se vraćaju u svoj izvorni oblik, ali na izričiti zahtjev dotične osobe. Mnogi istarski Talijani su odbili slavenizirati (Ravnich u Ravnić, Vidulich u Vidulić) svoja prezimena jer su ona oduvijek imala talijanski oblik, a zbog razlike u poimanju nacionalne pripadnosti (netko tko ima hrvatski prezime može biti samo Hrvat po shvaćanju tadašnjih jugoslavenskih vlasti) su prvo obilježeni kao izdajice svog hrvatskog/slovenskog roda, a potom kao sluge fašizma, odnosno fašisti. U knjizi sjećanja (J. Bernas: "Ci chiamavano fascisti, ma eravamo italiani") esula iz Istre se često ponavlja rečenica iz naslova, "zvali su nas fašistima, a bili smo Talijani", što odlično odražava razliku između nacionalnog shvaćanja.