section_heading: 20. stoljeće
paragraph_text: Ova će se borba nastaviti i na školskom planu. Jednorazredna utrakvistična škola nije ni izdaleka zadovoljavala potrebe. Početkom stoljeća (1904.) stanovništvo lovrečkih sela, posebno Seline, predvođeno Božom Babićem, viđenijim selinskim seljakom, zahtjeva podjelu postojeće lovrečke utrakvistične škole na hrvatsku i talijansku te gradnju nove školske zgrade za hrvatsku školu. Kako je bilo nezamislivo da bi Općina Vrsar i porečko Kotarsko školsko vijeće dozvolilo otvaranje hrvatske škole, nakon tri godine zahtjev je odbačen. U međuvremenu, godine 1905./06. novcem od prodaje zajedničkog lovrečkog zemljišta sagrađena je nova školska zgrada predviđena za jednorazrednu utrakvističnu školu u Sv. Lovreču. Selini se priključuju Lakovići i ostala sela Lovreštine: 1907. g. 199 mještana predvođeni Ivanom Lakovićem, roditelji čak 238 školskih obveznika, svi potpisani znakom križa, podnose novi zahtjev uz popis pojedinog nacionalnog korpusa iz 1900. (1077 Hrvata i 646 Talijana, u samom Gradu 238 Hrvata i 143 Talijana). Pritisnuto Pokrajinsko školsko vijeće je 1912. godine donijelo povijesnu odluku o otvaranju hrvatske škole uz postojeću talijansku. No općina Vrsar, kako bi osujetila već gotovo otvaranje škole daje mjesnim vlastima nerazumno kratak rok za uređenje učionica i nabavu opreme. Mjesni kapetan i član Općinskog vijeća Vrsara Antonio Boghessich, Talijan, uz pomoć mještana uspijeva riješiti ovaj problem pa je škola 1. listopada 1912. godine otvorena. U hrvatsku školu upisalo se 175 djece, u talijansku tek 63. Bila je to prva hrvatska škola u zapadnoj Istri koju će službeno otvoriti Država. Prvim učiteljem imenovan je Milan Zec, učitelj iz Poljica na otoku Krku sa završenom kastavskom učiteljskom školom. U talijanskoj školi, u istoj zgradi, s upola manje učenika za istu plaću radio je učitelj Marco Cerlenco. Godine 1911. i Gradina izražava želju za otvaranjem hrvatske škole, međutim, niti su pokrajinske i kotarske školske vlasti htjele prihvatiti otvaranje nove hrvatske škole a niti je to htjela učiniti općina Vrsar koja je trebala podnijeti službeni zahtjev. Škola će biti otvorena tek 1918. godine neposredno pred sam raspad Austro-Ugarske monarhije. Po okončanju Prvog svjetskog rata i talijanskoj okupaciji Istre Sv. Lovreč dijeli sudbinu cijele Istre: hrvatska škola zatvorena, hrvatski jezik zabranjen. U cilju potpune talijanizacije područja fašistička vlast, uz školu u Lovreču, otvara i školu u Gradini, gradeći 30-ih godina novu školsku zgradu a u mjestima gdje nema 60 djece školskih obveznika tzv. seoske škole otvara organizacija iredentistička organizacija ONAIR: u Krunčićima, Selini, Voštenima i Orbanima.