paragraph_text: Otkriće Sunčevih pjega, početkom 17. stoljeća, neposredno nakon izuma teleskopa, pripisuje se J. Fabriciusu, G. Galileiju, Th. Harriotu i Ch. Scheineru. U svojem prvom znanstvenom radu, O Sunčevim pjegama (1736.), Ruđer Bošković je opisao dvije metode (geometrijsku i trigonometrijsku) za određivanje perioda vrtnje (rotacije) Sunca i položaja osi rotacije iz triju položaja jedne Sunčeve pjege. Izračunao je da siderički period iznosi 26,77 dana. Više od dva stoljeća nakon prvih teleskopskih opažanja pjega njemački astronom Samuel Heinrich Schwabe (1789. – 1875.) uočio je pravilnost promjena broja Sunčevih pjega, to jest otkrio je da se pjege na Suncu pojavljuju i nestaju s periodom od približno 11 godina, a Rudolf Wolf je za kvantitativno određivanje Sunčeve aktivnosti uveo Wolfov relativni broj Sunčevih pjega.<ref>Sunčeva pjega, "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2015.