paragraph_text: Doktrinu dekonstrukcije je J. Derrida počeo graditi od kraja 1960-ih godina, da bi 1980-ih godina - u sklopu postmodernizma - ona postala svojevrsni trend u društvenim znanostima. Središnja pretpostavka dekonstrukcije jest, da cjelokupna književnost (uključivo znanstvenu) i filozofija Zapada počiva na metafizici prezentnosti, gdje su u riječima implicira dogmatski i spekulativni sadržaji koji - prema Derridi - ne mogu proći kritičku evaluaciju,<ref>"Speech and Phenomena And Other Essays on Husserl's Theory of Signs", Jacques Derrida, Northwestern University Press, 1973., str. 4-54–5 iz razloga što svako vrijeme ima svoje dogme i svoje spekulacije.<ref>"Writing and Difference", Jacques Derrida, Routledge 1978., str. 353 Kada se tekst podvrgne dovoljnoj analizi u potrazi za njegovim smislom, dolazimo zapravo do gubitka značenja (grč. aporia).<ref>"The Invention of Deconstruction", Mark Currie, Palgrave Macmillan, 2013., str. 77 Prema Derridi, nije od ovakvih poteškoća slobodan ni svakodnevni jezik, jer i on koristi jezik i značenja metafizike Zapada.<ref>"Positions", Jacques Derrida i Henri Ronse, University of Chicago Press, 1982.