paragraph_text: Bio je oduševljeni ilirac i panslavist, ali se krajem 1840-ih okrenuo isključivo srpstvu (čak i svesrpstvu) kojem je pridavao jako vjersko obilježje. U to doba blisko je surađivao s ruskim konzulom u Dubrovniku Jeremijom Gagićem i Matijom Banom tijekom njegova boravka u Dubrovniku 1848., zajedno radeći s njima na srpskoj promidžbi. Lobirao je za izgradnju pravoslavne crkve u povijesnoj jezgri, a ta želja mu se naposljetku ostvarila godine 1877. U Dubrovniku je postao agentom Garašaninove promidžbe radi čega je kasnije bio premješten u Zadar. Odigrao je veliku ulogu u procesu srpske nacionalne integracije u Dalmaciji, u prvom redu putem Srbsko-dalmatinskog magazina kojeg je uređivao u razdoblju od 1842. do 1862. godine. Dosta je boravio u dubrovačkoj pismohrani i proučavao ćirilićne isprave. Sve to objavio je 1840. godine u knjizi Srbski spomenici. U Magazinu je u četiri navrata pisao o dubrovačkoj književnosti, svrstavajući je u srpsku. Prvi prilog naslovio je: "Spisatelji dubrovački koi su Srbskim jezikom, a talijanskim slovima pisali".<ref>Srbsko-dalmatinski magazin, 3/1838, 40.-42. Bio je član SANU.<ref>www.sanu.ac.rs, "Георгије (Ђорђе) НИКОЛАЈЕВИЋ"