section_heading: Nove tendencije
paragraph_text: Prva izložba bila je okarakterizirana kao međunarodni događaj godine i bila je održana u Galeriji suvremene umjetnosti u Zagrebu od 3. kolovoza do 14. rujna 1961. godine. Zapravo je to bilo rezultat ideje Almira Mavigniera, brazilskog umjetnika koji u Zagreb dolazi u nekoliko navrata između 1959. i 1960. godine, te se upoznaje s povjesničarom umjetnosti Matkom Meštrovićem i tadašnjim ravnateljem Galerije suvremene umjetnosti Božom Beckom. Mavignier je surađivao s Françoisom Morelletom koji tom prilikom dolazi u Zagreb te i sam postaje sudionikom Novih tendencija. Takve su suradnje proizvele jedno novo umjetničko ozračje u Zagrebu te su oni i skupina hrvatskih umjetnika koji su sudjelovali na izložbama Novih tendencija bili vrlo dobro upoznati s umjetničkim strujama na zapadu. Njihov cilj bio je prevladavati krizu enformela ili - prema G. C. Arganu - prijeći "s onu stranu enformela". Zasićenost tržišta i samih umjetnika navela ih je da krenu novim smjerom. Izravne prethodnike umjetnici vide u kinetičkoj umjetnosti i ruskom konstruktivizmu. Teži se poništavanju granica između svakodnevice i umjetnosti, odnosno umjetnika i promatrača koji u određenom trenutku postaje sudionik u stvaranju umjetničkoga djela. Izložba iz 1961. godine prerasta u bijenalnu manifestaciju, umjetnici pronalaze zajednički jezik i moto: sloboda od svake konvencije - to više nije bilo klasično dvodimenzijalno slikarstvo, već trodimenzionalni objekti, spoj kiparstva i slikarstva. Glavni zagovornici i teoretičari poput Radoslava Putara, Borisa Kelemena, Matka Meštrovića tek će na drugoj izložbi postaviti čvršće i jasnije teze i dublje se posvetiti problemu organizacije i izlaganja. Ono što se događa u Europi neposredno prije prve izložbe djelovanje je časopisa i galerije Azimuth&Azimut, grupe Zero, te organizacija izložbe monokromnog slikarstva u Leverkusenu po zamisli Uda Kultermanna. Sudionici te izložbe i pripadnici poviše navedenih grupa čine jezgru prve izložbe Novih tendencija: Manzoni, Castellani, Dorazio, Mack, Piene, francuska grupa GRAV i François Morellet, te brojne druge. Od hrvatskih predstavnika izlagali su Ivan Picelj i Julije Knifer. Picelj je, uz organizatora i teoretičara Matka Meštrovića, ključna ličnost ove manifestacije jer joj je pridonio na organizacijskoj, izložbenoj i promidžbenoj razini; dizajnirao je plakate i naslovnicu časopisa Bit International. On negira lik umjetnika kao samotnjaka iz atelijera i radi čistu, egzaktnu, geometrijsku, programatsku umjetnost. S druge strane javlja se Julije Knifer koji se istodobno smatra i članom Gorgone. Predstavlja svoj glavni motiv – meandar, kojeg nadalje razrađuje i tako dovodi do apsurda, antislike. On uzima meandar kao glavnu temu te ga ispunjava "metafizičkim karakterom i značenjem, (...) on ne zna za boju, osim za bjelinu svjetla i crninu tame". Proturječnost je ono što susrećemo još od prve izložbe Novih tendencija, a proizlazi iz individualnih razlika pojedinih umjetnika, no kriterij po kojemu se odabiru i izlažu radovi još je važniji - neki se umjetnici i načini izvedbe pojedinih radova marginaliziraju jer se prednost daje tehnološki i znanstveno naprednijima. "Na prvoj zagrebačkoj izložbi Novih tendencija prevladava više spiritualna, metafizička, reduktivna umjetnost, umjetnost koncentracije ali i meditacije, nego čisto konstruktivna umjetnost, pogotovo ne optička i luminokinetička umjetnost, s kojom se često sasvim netočno poistovjećuje cjelokupna problematika pokreta Novih tendencija."