section_heading: Paralaktičko određivanje udaljenosti zvijezda
paragraph_text: mini|desno|300px|Kako [[Zemlja obilazi oko Sunca, tako astronom opaža odabranu zvijezdu uvijek u drugom smjeru. Iz položaja Zemlje Z<sub>1</sub> i Z<sub>2</sub> na suprotnim krajevima putanje, zvijezda na nebeskoj sferi se vidi u točkama P<sub>1</sub> i P<sub>2</sub>. Kutni razmak točaka P<sub>1</sub> i P<sub>2</sub> mjeri se na nebeskoj sferi izravno, a kut p zove se godišnja paralaksa.]] Udaljenosti zvijezda prvi su izmjerili Friedrich Bessel (1784. – 1846.), Friedrich von Struve (1793. – 1864.) i Thomas Henderson (1798. – 1844.) u razdoblju od 1835. do 1838. Iako su osnovne metode bile poznate još od antike (triangulacija), otkriće je zakasnilo jer su zvijezde veoma udaljene i mjerni instrumenti nisu bili toliko precizni. Da bi se izmjerila paralaksa zvijezda, potrebno je uzeti najveću geodetsku bazu koja je čovjeku na raspolaganju, a to je staza Zemlje oko Sunca. Kako Zemlja obilazi oko Sunca, tako astronom opaža odabranu zvijezdu uvijek u drugom smjeru. Iz položaja Zemlje Z<sub>1</sub> i Z<sub>2</sub> na suprotnim krajevima putanje, zvijezda na nebeskoj sferi se vidi u točkama P<sub>1</sub> i P<sub>2</sub>. Kutni razmak točaka P<sub>1</sub> i P<sub>2</sub> mjeri se na nebeskoj sferi izravno, a kut p zove se godišnja paralaksa. Kut godišnje paralakse veoma je malen, a udaljenost zvijezda velika, pa polumjer Zemljine putanje (AJ) predstavlja mali odsječak luka na kružnici opisanoj oko zvijezda. Polumjer kružnice jednak je omjeru luka i centralnog kuta: