section_heading: Razvoj feudalizma
paragraph_text: U lokalnom društvu je postojala bitna razlika između naroda i plemstva, iako tamošnji plemići nisu imali nasljedno pravo. Moćniji plemići su postavljali i svrgavali banove i kraljeve. Potkraj srednjega vijeka okupljali su se na službenim državnim "vijećima" da raspravljaju o nasljeđivanju vladara i drugim važnim političkim poslovima. Kraljevski dvorovi imali su i dobro organizirane državne kancelarije, u kojima su često, poslije četrdesetih godina 14. stoljeća, radili i franjevci. Spisi su se pisali na staroslavenskom ili latinskom jeziku. Od rodovsko-plemenskih starješina nastaju lokalni plemići koji vode mladu državu. Velika moć plemića nije dopuštala da se razvije sustav pronija koji pretpostavlja jaču vladarevu vlast. Prema ekonomskoj moći plemići se dijele na: velmože, vlastelu i vlastelinčiće. Oni su imali feudalne posjede koje su dobili za različite vojne zasluge u ratu pomažući vladaru koji je sa svojom dinastijom bio na čelu hijerarhije društva. Stvarna je moć ovisila o količini zemlje, a rang je više ovisio o službi. Oni koji su obavljali najvažnije državne službe zvali su se velmože, a niži službenici nosili su titulu kneza. Župan je bio negdje između te dvije razine. Krupni velmože imaju pod sobom čitav niz većih ili manjih plemića. Predstavnici velikih vlastelinskih rodova bili su vojvode.