section_heading: Životopis
paragraph_text: Nazvan je Ludovik po svom stricu Svetom Ludoviku, a bio je najstariji sin Karla Roberta Anžuvinca i Elizabete Poljske, kćeri poljskog kralja Vladislava I. i sestre Kazimira III. Velikog iz dinastije Pjastovića, restaurirane dinastije u Poljskoj. Postao je kraljem nakon očeve smrti 1342. godine. Po dolasku na prijestolje, obračunao se s neovisnim hrvatskim velikašima te je uspio slomiti otpor kneginje Vladislave, udovice vojvode Nelipca II. Cetinskog († 1344.), koji je gotovo dvadest godina prkosio kraljevom autoritetu. Prema dogovoru s kneginjom Vladislavom, Ludovik I. je priznao sve obiteljske posjede njenom maloljetnom sinu Ivanu, ali je kneginja morala predati kralju grad Knin. Ludovik se uspio nagoditi i s knezovima Bribirskim, tako što mu je knez Juraj III. Bribirski predao utvrđeni grad Ostrovicu, a zauzvrat je Jurju darovao grad Zrin u Slavoniji.<ref>Ludovik I. Anžuvinac - Hrvatska opća enciklopedija