section_heading: F-105B
paragraph_text: Serijski proizvedene F-105B je pokretao P&W J75-P-19 motor s 71,6 kN potiska pri normalno radu te 109 kN potiska s naknadnim izagranjem. Bio je opremljen General Electric M61 šetocijevnim 20 mm Vulcan topom koji je bio smješten u lijevoj strani nosa. Mogao je ponijeti i 3.630 kg oružja u unutarnjem prostoru za bombe te dodatnih 1.815 kg oružja na pet vanjskih podvjesnih spojnih točaka. Za ciljanje je koristio MA-8 sustav upravljanja vatrom s AN/APG-31 radarom za mjerenje udaljenosti te K-19 nišanom. Ne proizvedena RF-105B izvidnička inačica nije ima Vulcan top nego dva Colt M39A1 200 mm topa za samoobranu te pet kamera u nosu. U prostoru za bombe je mogao ponijeti Mark 28 i Mark 48 nuklearne bombe, no kako je Thunderchief sve više korišten kao konvencionalni juršnik, u unutarnji prostor se najčešće ugrađivao dodatni spremnik goriva. Ukupni kapacitet goriva bez dodatnog spremnika je iznosio 4.396 litara smještenih u sedam tankova unutar trupa. Imao je i ugrađenu sondu s lijeve strane za nadolijevanje goriva u letu. Uklučujući testne zrakoplove, napravljeno je samo 75 F-105B a zadnjih šest F-15B-20 je dovršeno 1956. F-105B Thunderchiefima su bile opremljene četiri eskadrile USAF-a a zadnji je povučen iz službe 1964. Neki su kasnije vraćeni u rezerve. mini|200px|lijevo|F-105D F-105B su nasljedile neke nove inačice. USAF je već u studenom 1957. naručio inačicu F-105B koji bi obavljao ulogu presretača u svim vremenskim uvjetima što se na kraju realiziralo u obliku F-105D. Nos F-105D je produžen za 38 centimetara kako bi se mogao ugraditi AN/ASG-9 Thunderstick sustav upravljanja vatrom koji je imao NASARR multi-modalni radar a izmjenji su i neki instrumenti u kokpitu. Pokretao ga je poboljšani J75-P-19W motor s voda-metanol ubrizgavanjem što mu je omogućavalo maksimalnih 118 kN potiska. Usisnici zraka su povećani kako bi primali veću količinu zraka a trup i podvozje su ojačani kako bi mogli podnijeti dodatnu težinu. Naoružanje je bilo slično kao i kod F-105B a mogao je ponijeti i četiri Sidewinder rakete zrak-zrak ili četiri AGM-12 Bullpup. Prvi let prvog od tri F-105D-1 je bio 9. lipnja 1959. a dostava zrakoplova je započela u ranoj 1961. uz kratak prekid jer na jednom testiranju konstrukcija trupa nije izdržala zadane parametre no to je ubrzo popravljeno. Više od 353 F-105D su napravljena u različitim "blokovima" a posljednja inačica je bila F-105D-25 od kojih je 80 napravljeno. Uz dodatna unaprijeđenja instrumenata i opreme na starijim zrakoplovima, ukupan broj F-105D je 610, a posljednji je isporučen 1964.