section_heading: Stajališta srpskih jezikoslovaca
paragraph_text: Tijekom obje Jugoslavije srpski jezik bio je u dominantnome položaju u odnosu na hrvatski, i to ponajviše zbog dva činitelja: srpske demografske prevlasti i teritorijalne proširenosti, kao i centralističkoga uređenja što je pogodovalo širenju idioma glavnoga grada zajedničke države. Nisu bitne nijanse prijepora tko je u konačnici više dobio ili izgubio (u srpskome je prevladala, bar privremeno, latinica; također, tek bi podrobnija jezikoslovna istraživanja mogla dati odgovor na pitanje je li hrvatski više promijenio svoju fizionomiju pod utjecajem srpskoga, ili je bilo obratno): tek, valja reći da su srpski jezikoslovci i javnost skloniji kontinuaciji uporabe pojma «srpskohrvatski» iz razumljivih pragmatičko-psiholoških razloga: srpskohrvatski nazivak daje srpskoj uljudbi, bar formalno, pravo na prisvajanje baštine hrvatske renesansne, barokne i prosvjetiteljske književnosti i filologije pisane na štokavskome vernakularu - a što je teza koja potječe još iz doba rane slavistike Dobrovskog i Šafařika. Uz to, korištenjem ideje o srpskohrvatskom jeziku lakše je zahvatiti Srbe u Hrvatskoj i BiH (koji u pravilu koriste govor kojim se koriste i njihovi nesrpski susjedi) u zajednički jezični okvir.