section_heading: Radakova izdaja, pad Bobovca
paragraph_text: Uzaludno je Stjepan Tomašević upozoravao zapadnoeuropske zemlje i Vatikan na opasnost od Osmanlija. Povjesničari su zabilježili da je kralj Tomašević bio iznimno zgodan, ali naivan. Pomoć mu nije stigla. <ref> Fra Ljubo Lucić, Rama kroz stoljeća. Šćit - Rama, 2003. Sultan Mehmed el Fatih je 19. svibnja s vojskom, koja je brojala sto pedeset tisuća konjanika, osim pješaštva, prešao Drinu bez ikakva otpora, a potom i rijeku Bosnu te napao Bobovac. Turci nisu mogli osvojiti Bobovac pa je sultan Radaku obećao golemo bogatstvo i čast u carskoj vojsci. Zapovjednik Bobovca Radak, kojega je sultan podmitio, izdao je grad. <ref> Pavao Anđelić, Bobovac i Kraljeva Sutjeska, “V. Masleša”, Sarajevo 1973. 146.  Grad je osvojen tri dana poslije, 21. svibnja 1463. godine. Brzi pad Bobovca, koji je bio opskrbljen hranom, vodom, oružjem i strjeljivom i z vjerovalo se da može izdržati i dvogodišnju opsadu iznenadio je kralja Stjepana Tomaševića koji je sa stricem Radivojem iz Jajca pobjegao u Bilaj pod Ključem. i onemogućio ga u namjeri da sakupi vojsku i dobije stranu pomoć. Zbog toga su se i posade Visokog i nekih drugih gradova predale bez borbe. Radak je sultanu tajno poručio da će mu predati Bobovac. Dobivši ono što je tražio, sultan je Radaku rekao da onaj koji izda svog kralja ne može biti vjeran pripadnik ni njegova carstva, te da će mu stoga odsjeći glavu. Tada je Radak zamolio sultana da mu ispuni posljednju želju, htio se s planinskog izvora još jedanput napiti hladne vode koju je kroz život pio. Sultan je na to pristao. To vrelo i danas se zove Radakovo vrilo. Nakon što se napio vode sultanovi vojnici Radaku su odrubili glavu, a obezglavljeno tijelo sunovratili s visoke litice. Ta stijena dobila je ime Radakova stijena. <ref> Marko Dragić, Od Kozigrada do Zvonigrada: hrvatske predaje i legende iz Bosne i Hercegovine (II). Mala nakladna kuća Sv. Jure i Zajednica izdanja ranjeni labud, Baška Voda-Mostar-Zagreb. 2001. 25-26. Nakon njegovog zauzimanja, Osmanlije su ga razorili ali su zbog njegovog strateškog značaja ponovo sagradili neke objekte potrebne za njihov boravak. Osmanska posada je boravila u Bobovcu sve do 1626. godine kada je grad napušten. Nastavkom osmanskih osvajanja prema sjeverozapadu Europe Bobovac ostaje duboko u pozadini i gubi svoj strateški značaj.<ref> Pavao Anđelić, Bobovac i Kraljeva Sutjeska, “V. Masleša”, Sarajevo 1973. 64-66