section_heading: Povijesne okolnosti
paragraph_text: thumb|Oltar pripremljen za tradicionalnu latinsku misu. Da bi se ona mogla služiti, na oltaru mora biti raspelo. Na oltaru se trebaju nalaziti i tri platnena stolnjaka, voštane svijeće (na ovoj fotografiji je uz četiri svijeće za pjevanu misu prisutna i peta, tzv. "sanctus" svjećica), tri kanonske pločice i stalak s Misalom. Rimski obred svete mise je kroz mnoga stoljeća (posebno u ranijim) prošao mnoge stupnjeve razvoja. Kao odgovor na Konstituciju o svetoj liturgiji Drugog vatikanskog sabora Sacrosanctum Concilium, Rimski obred je sistematski revidiran i drastično izmijenjen, što je 1970. dovelo do izdavanja revizije Rimskog misala od strane pape Pavla VI., u čemu mnogi tradicionalistički orijentirani katolici vide raskid s dotadašnjom praksom. U pismu koje je popratilo Summorum Pontificum, papa Benedikt XVI. je napomenuo: „Nema nikakvoga proturječja između jednoga i drugog izdanja Rimskoga Misala. U povijesti liturgije postoji rast i razvoj, ali nema raskida.“ Neki tradicionalisti su se protivili uporabi novog oblika liturgije, i tražili su „sveopći indult“ kojim bi se svim svećenicima dozvolilo da javno služe dotadašnji obred bez traženja posebnih dozvola.