section_heading: Povijest
paragraph_text: Poslije Drugog svjetskog rata na Gunjačinu je zamisao muzej je premješten u muzej na Klis. Taj novi muzej bile su adaptirane četiri kuće prema projektu Nevena Šegvića. Nepovoljni uvjeti na Klisu prisilili su muzealce preseliti lapidarij s Klisa u trijem Meštrovićeva kašteleta u Splitu. 1949. prešao je u nadležnost HAZU. Seobom u Split nije okončana odiseja ovog muzeja. Zbirka je selila nekoliko puta, od jugoistočnog dijela Dioklecijanove palače, preko prizemlja trošnih neuglednih baraka bivše tvornice cementa, kod današnjeg hotela Marjan. Zgrade su adaptirane 1954., a 1955. muzej je promijenio ime. 1957. godine objedinjeni su fundusi Hrvatskoga starinarskog društva i Društva Bihać. 1959. odlučeno je da se nova zgrada sagradi na lokaciji na zapadnoj strani sustipanskoga poluotoka, ali poslije nekoliko godina odustalo se od ove lokacije i 1962. je godine grad Split 1962. odobrio novu lokaciju za podizanje zgrade Instituta i njegova muzeja. To je današnja lokacija na području Meja.