section_heading: B.2 i SR.2
paragraph_text: Kako su Victor B.1 i B.1A zastarili i prije nego što su ušli u operativnu uporabu Handley-Page je ponudio razvoj naprednije inačice koja je trebala imati više izgleda za preživljavanje unutar sovjetskog zračnog prostora. Tako je nastala inačica Victor B.2. Prvi prototip, preuređeni Victor B.1, prvi je put poletio 20. veljače 1959. Taj je avion izgubljen u nesreći iznad Irskog mora u kolovozu iste godine, pri čemu je poginula cijela posada. Unatoč tome nastavljen je program razvoja, tako da je prvi serijski Victor B.2 ušao u ograničenu operativnu uporabu u veljači 1962. U odnosu na originalni Victor B.1, B.2 je dobio četiri turbomlazna motora Rolls-Royce Conway RCo. 11 potiska 76,8 kN. Prvotni su planovi predviđali ugradnju turbomlaznih motora Olympus ili još naprednijih Sapphire 9, ali su oba prijedloga na kraju odbačena. Zbog povećane potrošnje zraka Conway motora, svi su Victori inačice B.2 dobili povećane usisnike za zrak. minijatura|desno|250px|Handley Page Victor B.2 Kako je ugradnja povećanih usisnika i ovako tražila značajne modifikacije krila, inačica B.2 je dobila i novo krilo povećanog raspona za 3,06 metara. Povećanje je postignuto tako da je originalno krilo u korijenu povećano za 46 centimetra, te još za 1,07 metara na vrhovima. Promijenjen je i sustav napajanja električnom energijom kojem je dodan vanjski izvor energije Blackburn-Trubomeca Artouste, koji je, između ostalog, služio i za samostalno pokretanje motora. Artouste je smješten u desno krilo.<br>Unatoč ugradnji jačih motora maksimalna brzina, u odnosu na inačicu A.1, je smanjena za 20 km/h. Razlog je bio osjetno povećanje mase aviona. Jedini pravi dobitak jest, zbog povećanja površine krila, povećan operativni plafon leta na 18 290 metara. Iako je na kraju proizvedeno čak 34 Victora B.2, i prije nego što su uvedeni u operativnu uporabu britansko ratno zrakoplovstvo je znalo da nije dobilo bitno bolji bombarder u odnosu na inačice B.1 i B.1A.