section_heading: "Zlatno doba": Kraljevina Jugoslavija i prva dva desetljeća komunističke Jugoslavije
paragraph_text: Ta je anketa rezultirala tzv. Novosadskim dogovorom ili sporazumom. Većina je hrvatskih potpisnika toga "sporazuma" nevoljko, u do sada nedostatno razjašnjenim okolnostima, stavila potpis na dokument u kojem je jezik nazvan "srpskohrvatski" na istoku, a "hrvatskosrpski" na zapadu (praktički u trima republikama, Srbiji, Crnoj Gori i Bosni i Hercegovini — srpskohrvatski, a jedino u Hrvatskoj — hrvatskosrpski). Išlo se na pravopisno ujednačavanje (tako su, npr., u hrvatskom pravopisu propisani oblici potcijeniti, otčepiti... mjesto tradicionalnih podcijeniti, odčepiti..., a dopuštala se i "fonetizacija" u pisanju imena (Džon Vejn uz John Wayne); rad je pak na glavnome zadatku, stvaranju jedinstvene terminološke norme za prirodne, tehničke i društvene znanosti zapeo, i od toga nije bilo ništa. Praktički nitko od hrvatskih jezikoslova i pisaca nije pokazao entuzijazam za nove pokušaje unitarizacije — koji su doživljeni kao zakrinkana srbizacija — kako od lingvista srednjega naraštaja, kojem je čeonikovao Ljudevit Jonke, tako od mladih, tek nastupajućih u jezikoslovno polje (Radoslav Katičić, Dalibor Brozović, Stjepan Babić, Milan Moguš, Stjepko Težak, Zlatko Vince...).