section_heading: Dukljani
paragraph_text: Za razliku od Porfirogeneta, te navoda N. Brijenija (Νικηφόρος Βρυέννιος) , Kekvamena (Κεκαυμένος),<ref>Kekavmen, O tome kako je knez Vojislav Dukljanin zarobio bizantskog stratega u Dubrovniku<ref>Kekvamen, 108.11-12, u grčkom izvorniku: ἦν δὲ εἰς τὰ κάστρα Δαλματίας εἰς τὴν Ζένταν καὶ εἰς τὴν Στάμνον τοπάρχης Βοϊσθλάβος ὁ Διοκλητιανός najvećeg bizantskog pjesnika 12. st. T. Prodroma (Θεόδορος Πρόδρομος)<ref>T. Prodrom, veličajući jedan vojni pohod cara Manuela I. Komnena i protiv Duklje izrijekom spominje i Dukljane - Διοκλεΐς. Opširnije: Vizantijski izvori za istoriju naroda Jugoslavije, IV, urednici Georgije Ostrogorski i Franjo Barišić, Beograd 1971., str. 177. itd., neki drugi manje pouzdani bizantski pisci ponekad izjednačavaju dukljanske vođe ili dio stanovništva Duklje s drugim Slavenima (Dukljani-Srbi i Dukljani-Hrvati), daju im pogrdna značenja (Dukljani-Dalmati, Dukljani-Tribali, Dukljani-Skiti)), treći zamjenjuju imena iz neznanja i komotnosti (Srbi koje neki i Hrvati nazivaju), a riječ je, kako primjećuje Pavle Mijović, samo i izrijekom o Dukljanama, četvrti koriste recidiv mode skitomanije (Neki skitski čovjek po imenu Vojislav), a peti pleonazam (Hrvati i Dukljani pobunivši se), a govori se i o ustanku makedonskih Slavena pod vodstvom tadašnjeg dukljanskog princa Bodina itd.<ref>Dr. Pavle Mijović, Skiličine legende kao istorijski izvor