section_heading: Cezarovo doba
paragraph_text: U Gabinijevim istočnim pohodima Antonije se pokazao kao vrstan zapovjednik konjice i 54. pr. Kr. se, vjerojatno po preporuci Gabinija koji je bio Cezarov pristalica, pridružio Cezarovom stožeru tijekom Galskog rata. Cezar je u Antoniju stekao odanog sljedbenika i povjerljivog vojskovođu, iako je znao kritizorati Antonijev karakter. Kao Cezarov štićenik, Antonije je 52. pr. Kr. postao kvestor i sve do 50. pr. Kr. je obavljao službu Cezarovog legata (zamjenika u vojnim poslovima). Napokon, Antonije je za 49. pr. Kr. izabran za narodnog tribuna, položaj koji je u posljednjem stoljeću Rimske republike donosio velike ovlasti. U siječnju 49. pr. Kr. Senat je naredio Cezaru da se vrati kao privatna osoba u Rim, ali su Antonije i njegov kolega Kvint Kasije zatražili da se isto zatraži i od Pompeja. Nakon toga, oba tribuna su izbačena iz Senata i morali su pobjeći iz Rima prerušeni u robove. Tribuni su otišli Cezaru u Cisalpijsku Galiju (današnja Lombardija) i Cezar je progon narodnih tribuna predstavio kao političko nasilje zbog kojega je prešao Rubikon i poveo vojsku na Rim. U građanskom ratu koji je uslijedio Antonije je najprije tijekom četrdesetodnevnog Cezarovog pohoda u Hispaniji ostao u Italiji kao Cezarov zamjenik. Kod Farsale (48. pr. Kr.), gdje je Pompej odlučujuće poražen, Antonije je zapovijedao lijevim krilom Cezarove vojske. Kao general je na Cezarovu naredbu čuvao Kleopatru u Egiptu i pratio ju na put u Rim. Nakon toga, Cezar, sada rimski diktator, imenuje Antonija za svog zapovjednika konjice (magister equitum), formalno drugog čovjeka u državnoj hijerarhiji. Tijekom daljnjih Cezarevih ratova s pompejevcima, Antonije je ostao po strani sve do 44. pr. Kr. kada postaje konzul i kolega u Cezarevom petom konzulatu. Iako je od ranije bio upoznat s različitim planovima koje su rimski optimati kovali protiv Cezara, Antonije je do kraja ostao vjeran svom zaštitniku.