section_heading: Imenice
paragraph_text: Indoeuropskih je sklonidbenih razreda bilo deset. *-o, *-eh₂, *-ih₂, *-uh₂, *-i, *-u, sklonidba riječi koje završavaju na sonant (ne računajući *-i i *-u, koji su slogotvorne inačice sonanata *y i *w), suglasnik, dvoglas te heteroklite (imenice koje su u nominativu, akuzativu i vokativu imale različitu osnovu od one u kosim padežima, npr. Njd. *wodr̥, "voda", Gjd. *udnos). *-o imenice se nazivaju tematskima, zbog tematskog samoglasnika *-o- (s prijevojnom varijantom -e-) koji se infingirao između osnove i nastavka. Npr. Njd. *wl̥,k<sup>w</sup>-o-s "vuk", Nmn. *wl̥,k<sup>w</sup>-o-es, što se steže u *wl̥,k<sup>w</sup>-ōs, Vjd. *wl̥,k<sup>w</sup>-e. Ostali se sklonidbeni razredi nazivaju atematskima. Imenske se riječi mogu podijeliti i ovisno o tome imaju li prijevojne smjene u osnovi ili nemaju, tj. na promjenjive i nepromjenjive. Npr. (r-osnove) Njd. *ph₂tēr "otac", Gjd. *ph₂tros, Npl. *ph₂teres. Po tom se kriteriju promjenjive imenske riječi mogu svrstati u pet podrazreda, ovisno o kombinacijama jakih (+) i slabih (-) korijena, sufikasa i padežnih nastavaka. Ti podrazredi su: holodinamički (+++), statički (++-), amfidinamički (+-+), histerodinamički (+--) te proterodinamički (-+-).<ref>Za objašnjenje vidi Matasović 1997., str. 142, PROMJENLJIVE OSNOVE. Jedna promjenjiva osnova je mogla imati samo po dva od pet sklonidbenih obrazaca. *-o, *-eh₂, *-ih₂ i *-uh₂ su nepromjenjive, a imenske su riječi ostalih sklonidbenih razreda promjenjive. Genitiv i ablativ jednine su jednaki u svim sklonidbama osim u onoj o-osnova. Ablativ i dativ množine su uvijek jednaki, kao i ablativ, dativ i instrumental dvojine. Nominativ, akuzativ i vokativ su uvijek jednaki u množini i dvojini, te u jednini kod amfidinamičkih u-osnova i o-osnova srednjega roda.