section_heading: Vojvotkinja od Parme
paragraph_text: Napoleon I. je abdicirao 11. travnja 1814. u Fontainebleau. Ugovorom iz Fontainebleaua Napoleonu je određen egzil na otok Elbi, a Mariji Lujzi je dopušteno zadrži svoj carski status, te su joj dodijeljena vojvodstva Parma, Piacenza i Guastalla, s njenim sinom kao nasljednikom. Kasnije je taj Ugovor revidiran na Kongresu u Beču, gdje je Napoleonovom sinu onemogućeno da naslijedi svoju majku na prijestolju u Parmi. Marija Lujza je otputovala u Parmu s grofom Adamom Albertom von Neippergom (1775. – 1829.) u ožujku 1816., a 18. travnja je ušla u grad, te je tom prilikom napisala svom ocu: „Ljudi su me pozdravljali s velikim oduševljenjem što mi je izmamilo suze na oči.“ Državne poslove je uglavnom prepuštala grofu Neippergu (s kim je bila u ljubavnoj vezi) koji je pak dobivao upute od kneza Metternicha (1773. – 1859.). Kada je Napoleon I. umro 5. svibnja 1821., Marija Lujza i grof Neipperg vjenčali su se 8. kolovoza iste godine. S njim je imala troje djece. Grof Neipperg je iznenada umro 22. veljače 1829. što je Mariju Lujzu veoma pogodilo. Godine 1831. u Parmi izbija pobuna protiv miješanja Austrije u politička pitanja vojvodstva. Marija Luzja je tada htjela napustiti vojvodstvo, ali su je odvratili austrijanci poslavši vojsku. Pobuna je ugušena, a Marija Lujza je amnestirala pobunjenike. Sljedeće godine 1832. u Beču je od tuberkuloze umro njen i Napoleonov sin Napoleon II. O svojoj majci nije imao lijepo mišljenje, te je jednom prilikom svom prijatelju grofu Antonu von Prokesch-Ostenu (1795. – 1876.) rekao: „''Da je Josephina bila moja majka, moj otac ne bi bio pokopan na Svetoj Heleni, a ja ne bih bio u Beču. Moja majka je ljubazna, ali slaba. Nije bila supruga kakvu je moj otac zaslužio."'' Marija Lujza se udala po treći put za svoga upravitelja dvora, grofa Charlesa-Renéa de Bombellesa (1834. – 1847.) Umrla je od upale pluća 17. prosinca 1847. u 56. godini života. Njeno tijelo je prebačeno u Beč i pokopano u carsku grobnicu u kripti Kapucinske crkve u Beču.