section_heading: Komunistička vladavina
paragraph_text: Iole važnije bavljenje javnim poslovima i bilo kakvo rukovođenje bilo je dostupno jedino članovima Komunističke partije (kasnije: "Savez komunista", "SK"). Ulazak u tu organizaciju bio je uvjetovan javnim "ispovijedanjem" ateizma i podvrgavanjem tzv. demokratskom centralizmu - te je član partije mogao (do stanovite mjere) slobodno raspravljati unutar svoje osnovne organizacije komunističke partije, da bi poslije izvan tog zatvorenog kruga bio obvezan dosljedno braniti partijske odluke kao posve ispravne. Sloboda raspravljanja se nije odnosila na direktive odozgo, gdje bi općinski, republički ili savezni komiteti donosili odluke koje su morali provoditi svi članovi partije. Partija je bila sveprisutna, a partijci su dosljedno birani na sve rukovodne funkcije u svim vrstama organizacija, te provodili partijsku liniju u svim segmentima. Osnovne organizacije SK bile su osnivane na teritorijalnom principu, ali i na radnom mjestu: tako su suci ili policajci na svojim radnim mjestima bili partijski organizirani i imali su partijsku obvezu postupati prema uputama partije.<ref>[http://hrcak.srce.hr/96624 "HR-DAPA-393 Općinski komitet Saveza komunista Hrvatske Buzet 1955-1963. Sumarni inventar"], G. Grznov, Vjesnik istarskog arhiva, Vol.19, 2012. Te direktive nisu smjele biti protuzakonite - tj. morale su biti sukladne onakvim zakonima koja je partija kao elita radničke klase donosila u svrhu realizacije diktature proletarijata: primjerice je bilo zakonito i smatralo se posve prihvatljivim, kada bi partija u stanovitoj općini odlučila da neće dopustiti da poduzeća iz drugih općina otvaraju dućane ili druga poslovna predstavništva "na našem terenu" (tako se u pravilu i činilo: ekonomska konkurencija je u desetljećima SRH bila "strogo dozirana"); ili ako bi odlučili da neće dati građevinsku dozvolu za izgradnju nove crkve (takve su se dozvole u praksi izdavale tek iznimno rijetko).