section_heading: Povijest
paragraph_text: U skladu s velikosrpskim projektima iz 19. i 20. stoljeća, zapadna granica takve države - "velike Srbije", planirana je duboko na hrvatskom teritoriju, do smjera Virovitica - Pakrac - Karlovac - Ogulin i dio Gorskoga kotara - Karlobag (to je, otprilike, bila granica osmanlijskih osvajanja u Hrvatskoj od 15. do 17. stoljeća). Ovo područje dugo godina bilo je slabo naseljeno jer je bilo granično područje u kojima su se uvijek događale vojne operacije i okršaji. Ovo područje imalo je posebno značenje za Habsburšku Monarhiju jer je sadržavala obrambeni pojas tj. Vojna krajinu protiv Osmanlija. Vojna krajina bilo je mjesto gdje su se naseljavale izbjeglice iz Bosne, Hercegovine, Srbije i ostalih zemalja koji su bili pokoreni od Osmanlija. Da bi se uredilo to područje Habsburška Monarhija je donijela razne statute u kojima se stvaraju legalni okviri oko obaveza novih doseljenika i stanovništva koji se nalazi u Vojnim krajinama. Jedan od tih statuta su Vlaški statuti iz 1630. godine u kojima se pravno uređuje odnos Vlaha prema vojnoj i centralnoj oblasti. Na jednoj strani centralna vlast bi dala novim stanovnicima pravo na korištenje zemlje, i priliku da budu slobodni seljaci koji nisu u kmetskom odnosu, za uzvrat bi to stanovništvo imalo obavezu služiti u vojnim snagama Habsburške Monarhije. Ovim se statutom stvorio uvjet stvaranja nove vojne klase koja je imala neka prava - ali i dodatne vojničke obveze - za razliku od običnih seljaka, i te su osobitosti kasnije bile zadržane bez obzira na opadanje opasnosti od Osmanskog Carstva. Zbog slabe naseljenost i zbog niskih investicija u gospodarstvo za vrijeme Austro-Ugarske, Kraljevine Jugoslavije, i SFRJ, ovo područje bilo je nisko razvijeno dok su osnovni proizvodi poljoprivreda i šumarstvo. Posebno u nekim područjima, u stanovništvu su s visokim udjelom bili zastupljeni Srbi.