section_heading: Osmanlijski uspon
paragraph_text: Razdoblje osmanlijskog širenja prema istoku nastavilo se i poslije Selimove smrti 1520. godine i trajalo je kroz čitavo 16. stoljeće. Nakon što je osigurao europske granice Osmanskog Carstva, Selimov sin Sulejman Veličanstveni već 1532. godine pokreće novi pohod protiv Safavidskog Carstva, a u žarištu sukoba ovaj put su se našli Mezopotamija, Armenija i istočni Kurdistan. Tahmasp I., Ismailov sin i safavidski prijestolonasljednik od 1524. godine, protiv Osmanlija je koristio strategiju „spaljene zemlje”<ref>Izady, Mehrdad (1992.), str. 102. s obzirom na to da su iranske snage brojčano i tehnološki bile ispod razine protivnika. Sulejman je ubrzo pokorio safavidski grad Bedlis kojim je upravljala lokalna kurdska dinastijaGarthwaite, Gene Ralph (2005.), str. 168. Ovu epohu sukoba obilježila su i dva saveza Irana i Osmanlija s europskim silama: safavidski vladar Tahmasp I. sklopio je vojni pakt s Karlom V. Habsburškim, dok se Sulejman udružio s francuskim vladarom Franjom I. koji mu je poslao vojne stručnjake za nastavak osvajačkih pohoda. Osmanlijski je sultan još dva puta puta (1548. i 1553.) pokušao slomiti Safavide, no unatoč neuspjehu na iranskoj visoravni sporazumom iz 1555. prisvojio je cijelu Mezopotamiju i dobio izlaz na Perzijski zaljev. Sulejmanov unuk Murat III. je 1578. pokrenuo još jednu invaziju na Safavide, a tadašnji je iranski vladar Abas I. zbog ratova s Uzbecima na istoku bio prisiljen pristati na nepovoljni mirovni sporazum iz 1590. kojim su Osmanlije kratkotrajno prisvojili dijelove zapadnog Kavkaza<ref>Daniel, Elton L. (2000.), str. 90. ali i cijeli Kurdistan. Dok su određene lokalne kurdske dinastije poput Ardalana