section_heading: Dopune
paragraph_text: Posljednji nadopunjivač, Frano Branko Angeli Radovani, ep je također dopunio na temelju fabularnih linija u samome djelu, no nije htio zadirati u njegov smisao. On se odnosio prema djelu vrlo slobodno, s obzirom na predložak, čak slobodnije od Mažuranića. No, rješavanje se problema presječenosti fabularnih linija ipak podudara s pristupom Sorkočevića i njegovih sljedbenika. Radovani je uveo novinu u svoje dopune ugradivši u tekst postojeće Gundulićeve stihove iz njegovih drugih djela (najviše iz Suza sina razmetnoga). Smatra se da je Radovani uopće uveo mnogo inovacija u nebitnim dijelovima. Te inovacije zauzimaju neproporcionalno velik broj stihova. Prvi motiv, a to je motiv Krunoslave i Korevskoga, Radovani je riješio kao i Sorkočević (puštanjem poljačkog kneza, izlaskom zarobljenika iz tamnice i njegovim odlaskom kući s Krunoslavom, dok Krunoslavina ljubomora nije zaobiđena kao kod Mažuranića, međutim, o njoj se ne raspravlja iscrpno kao kod Sorkočevića). Nadalje, motiv Kazlar-age i Sunčanice riješen je na isti način kao i u Sorkočevićevoj dopuni (njih dvoje dolaze do Carigrada, Osman otpušta Sunačnicu i šalje je kući). Međutim, lik Sokolice u Radovanijevoj je dopuni razrađen posve originalno. Iako je trinaesto pjevanje potpuno posvećeno zlim silama, on ipak uvodi u njega nove likove, a to su Sokolica, Mustafina majka, te paklena sila u liku hodže. Također je neprimjereno izveden prizor Sokoličine smrti (ona pogiba od ruke nekakva usputna lika, a smrt joj je prikazana ovlaš i nabrzinu kao nešto nevažno, dok joj se u ostalim pjevanjima posvećuje mnogo više pažnje). Lik je Ali-paše izveden gotovo isto kao i kod Sorkočevića uz pojedine manje preinake vezane uz pozadinske okolnosti i psihološke implikacije. Dodatak ovom motivu jest i izvedba koja podrazumijeva puštanje poljskih i turskih vojnika, međutim, to ne utječe na daljnji tok radnje. I, na kraju, lik Osmana Radovani tek ovlaš dodiruje. Za razliku od ostalih nadopunjivača, koji Osmana oblikuju kao blagu, pomirljivu, taštu i pomalo zbunjenu osobu, Radovani ga iscrtava kao impulzivna, prijeka, arogantna i zla čovjeka. U usporedbi sa Sorkočevićem, Radovaniju nedostaju pojedine spisateljske vještine poput fabulatorske suptilnosti, čistoće izraza, blistavosti fraza te kompatibilnih leksičkih i morfoloških obilježja.