section_heading: Paleobiologija
paragraph_text: mini|lijevo|Umjetnički prikaz Hypsilophodona koji ga prikazuje u stavu sličnom gušteru i u stavu sličnom klokanu, [[Joseph Smit, 1894.]] Zbog svoje malene veličine, Hypsilophodon se hranio niskim raslinjem, a sudeći prema šiljastoj njušci, najviše je jeo dijelove biljaka s velikom hranjivom vrijednosti, kao što je korijenje i klice, slično kao i današnji jeleni. Struktura njegove lubanje, sa zubima postavljenima daleko natrag u čeljusti, snažno ukazuje na to da je imao obraze, koji su bili napredna osobina i pomagali su u obradi hrane. Imao je 23 do 27 zuba u gornjoj i donjoj čeljusti, s vertikalnim grebenima. Zubi u gornjoj čeljusti bili su okrenuti prema van, a oni u donjoj prema unutra, pa su se tako zubi u gornjoj čeljusti poklapali sa zubima u donjoj; može se zaključiti da su se oni na taj način i oštrili i trošili, a to je također funkcioniralo kao jednostavan mehanizam za žvakanje. Kao i kod gotovo svih dinosaura i zasigurno svih pripadnika Ornithischia, stalno su rasli novi zubi, jedni nasuprot drugih, s dva vala rasta od zadnjeg dijela čeljusti prema prednjem. Prosječna udaljenost između zuba istog vremena izbijanja bila je prilično malena kod Hyspilophodona, samo oko 2,3. Takav raspored zuba omogućavao je obradu prilično žilave hrane. mini|Prikaz u tripodnoj pozi, [[O. C. Marsh]] Rani paleontolozi na razne su načine prikazivali ovog malenog, dvonožnog dinosaura biljojeda. Hulke je 1882. godine pretpostavio da je Hypsilophodon bio četveronožac, ali i da se mogao penjati po drveću i stijenama, sudeći prema strukturi ruke koja mu je omogućavala grabljenje. Godine 1912. takav je način razmišljanja dalje razvijao austrijski paleontolog Othenio Abel. Zakljčivši da prvi prst na stopalu može funkcionirati kao palac, Abel je izjavio da je Hypsilophodon svoj život provodio na drveću i da su to radili svi primitivni dinosauri.<ref>Abel, O., 1912., Grundzüge der Palaeobiologie der Wirbeltiere, E. Schweizerbart'sche Verlagsbuchhandlung Nägele und Dr Sproesser, Stuttgart Iako je u tu hipotezu sumnjao Nopcsa,<ref>V. Pietschinann (ed), 1914, Verhandlungen der Kaiserlich-Königlichen Zoologisch-Botanischen Gesellschaft in Wien, Vienna, str. 380. prihvatio ju je danski istraživač Gerhard Heilmann koji je 1916. godine predložio da je četveronožni Hypsilophodon kao današnji klokan penjač Dendrolagus.<ref>Heilmann., G., 1916., Vor nuværende Viden om Fuglenes Afstamning, Copenhagen Heilmann je 1926. godine ponovo promijenio mišljenje i porekao da se prvi prst mogao postaviti suprotno drugima zato što je prva kost donožja bila čvrsto povezana s drugom,<ref>Heilmann, Gerhard, 1926., The Origin of Birds. London, Witherby ali je 1927. Abel odbio to da prihvati.<ref>Abel, O., 1927, Lebensbilder aus der Tierwelt der Vorzeit, Fisher, Jena U tome ga je 1936. godine podržao Swinton koji je tvrdio da je čak i prva kost donožja mogla nositi pokretan prst. Budući da je Swinton bio vrlo utjecajan popularizator dinosaura, to je ostalo prihvaćeno gledište više od tri desetljeća, pa se u većini knjiga Hypsilophodon prikazivao kako sjedi na grani drveta. Peter M. Galton je, međutim, 1969. godine izveo precizniju analizu mišićno-skeletalne strukture, u kojoj se pokazalo da je položaj tijela bilo vodoravan.<ref>Galton, P.M., 1969., "The pelvic musculature of the dinosaur Hypsilophodon (Reptilia : Ornithischia)", Postilla, 131: str. 1. - 64. Galton je 1971. godine detaljno opovrgnuo Abelove argumente, pokazavši da je prvi nožni prst bio netočno rekonstruiran i da se ni zakrivljenost pandži ni nivo pokretljivosti ramena i repa nisu mogli promatrati kao prilagodbe penjanju,<ref>Galton, P.M., 1971, "Hypsilophodon, the cursorial nonarboreal dinosaur", Nature, 231: str. 159. - 161. pa je zaključio da je Hypsilophodon bio dvonožna životinja prilagođena trčanju.<ref>Galton, P.M., 1971., "The mode of life of Hypsilophodon, the supposedly arboreal ornithopod dinosaur", Lethaia, 4: str. 453. - 465. To je uvjerilo paleontološku zajednicu da je Hypsilophodon živio isključivo na tlu.