section_heading: Siže
paragraph_text: Nekoliko godina nakon Silvijevog odlaska, pripovjedač se bio nastanio u siromašnom selu gdje je vrijeme uglavnom provodio sam pa ga je najavljeni dolazak grofa i grofice na susjedno imanje silno razveselio. U prvom posjetu njihovoj kući primijetio je rupu na slici napravljenu dvama mecima. Razgovarajući s domaćinom o tome, otkrili su da oboje poznaju Silvija, i da je on upravo taj vjetrogonja s kojim je husar bio na dvoboju. Ispričao mu je kraj priče: kad je bio na medenom mjesecu na tom istom imanju, pojavio se Silvije i zatražio nastavak dvoboja. Nanišanio je u njega, ali se predomislio i zatražio da bacaju kocku koja će odlučiti tko će prvi pucati. Kocka je pala na grofa koji je promašio i pogodio sliku. Kad je došao red na Silvija, u sobu je ušla njegova supruga koja mu se iz očaja bacila pred noge. Na kraju je grof bijesno upitao husara da li će pucati ili neće. On mu je odgovorio da neće i nastavio: ''"Zadovoljan sam, vidio sam kako si smeten, uplašen, prisilio sam te da pucaš u mene. To mi je dovoljno. Sjećat ćeš me se. Ostavljam te tvojoj savjesti."'' Prije samog odlaska zaustavio se na pragu, okrenuo prema slici i pucao u nju. Nakon toga je bez riječi izašao i više nikad se nisu sreli.