section_heading: Drugi Spol (Le Deuxième Sexe)
paragraph_text: U drugom svesku de Beauvoir opisuje život žene od njezina rođenja do smrti. Uspoređuje odgoj djevojčica i dječaka kako bi pokazala u kolikoj je mjeri ženstvenost proizvod odgoja. Djevojčica uči vjerovati i štovati muškarca kao božanstvo i zamišljati odrasle ljubavnike (pr. slušanjem bajki op.a.). Kada otkrije da su muškarci gospodari svijeta, promijeni svijest o sebi. De Beauvoir opisuje pubertet, početak menstruacije i način na koji djevojka zamišlja seks s muškarcem. Nabraja različite načine na koje žena u adolescenciji prihvaća svoju ženstvenost. Opsuje seksualne odnose s muškarcima te drži da prva iskustva oblikuju cijeli njen život. Govori o ženskoj biseksualnosti i homoseksualnosti. Zatim se bavi radom udane žene, koji uključuje i brigu o domaćinstvu. Ističe brojne nejednakosti između žena i muškaraca te zaključuje da brak gotovo uvijek uništi ženu, iako je on u suštini institucija koja podčinjava i muškarce i žene. Što se abortusa tiče, dok se izvodi legalno u bolnicama, postoji malen rizik po zdravlje majke. Katolička Crkva, smatra de Beauvoir, ne može tvrditi da duše nerođenih neće završiti u raju zbog neučinjenog krštenja jer bi to bilo kontradiktorno drugim Crkvenim učenjima. Stoga abortus nije moralno pitanje već muški sadizam nad ženom. De Beauvoir opisuje trudnoću, koju se istodobno vidi kao kletvu i dar. Zatim analizira žensku odjeću, njezine prijateljice i odnose s muškarcima. Piše o prostitutkama i njihovim odnosima sa svodnicima i drugim ženama. Spominje i hetere, koje za razliku od prostitutki mogu biti priznate kao individue te biti društveno istaknute. Žensko približavanje menopauzi može podražiti ženske homoseksualne osjećaje, koji su prema de Beauvoir latentni u većine žena. Na pragu starosti, neke žene biraju živjeti kroz svoju djecu, obično sina ili unuke. De Beauvoir smatra da je žena aktivna i efektivna baš kao i muškarac, a njezin rad se drži društveno korisnim (priprema hrane, odjeće, pospremanje doma...). No ona brine što ništa ne radi - žali se, plače, nekad i prijeti suicidom. De Beauvoir smatra da je besmisleno pokušati dokučiti je li ženska pozicija superiorna ili inferiorna, jer je očito kako je ona muška poželjnija. Za ženu nema drugog puta osim onoga koji ide stazom feminističkog pokreta i oslobođenja.