section_heading: Bog
paragraph_text: Postoji teološko shvaćanje da Bogu pripadaju samo negativne odredbe (»negativna teologija«), tj. da ne možemo znati što je Bog, nego samo što Bog nije. (Kaže se, na primjer, da Bog nije načinjen, da je nestvoren, nerođen, neizmjeran, vječan tj. bezvremen, nepromjenljiv, neizreciv i sl.). Time je implicirano da Bogu ne pristaju svjetovne odredbe, da Bog nije to što je svijet. Čim se ističe da je Bog drukčiji (distinctus) od svijeta, riječ je o odnosu Boga i svijeta. Vjerski mislioci od davnina traže racionalne dokaze Božje egzistencije. Osobito su poznata tri tzv. klasična dokaza Boga: ontološki, kosmološki i teleološki. Vjerski i ostali mislioci su i osporili sve dosadašnje dokaze Boga. Jedni misle da se Božja egzistencija uopće ne može dokazati, a drugi dodaju da Bog i nije egzistencija. Značajno je da se svi poznati dokazi Božje egzistencije izvode iz egzistencije svijeta. Smatra se da Bog očituje svoju božansku prirodu i sebi i svijetu odnoseći se kao božanski subjekt prema svijetu-objektu, te da »Bog bez svijeta nije Bog«. Prvo određenje Boga odnosom prema svijetu dano je u vjerovanju da je Bog stvoritelj svijeta. Prema biblijskom mitu o postanku svijeta, Bog-stvoritelj proizvodi svoje stvorenje metodično, po logičnom redoslijedu, slično čovječjoj proizvodnji. Svakoj fazi proizvodnje prethodi zamisao (»riječ«, logos, projekt, naum) proizvođača koja se zatim opredmećuje. Tu se Bog otkriva kao stvaralačka »riječ«, logos, smislenost svijeta (promisao), tj. ono po čemu je svijet kosmos a ne kaos. Teolozi odavno tumače da Božje stvaranje nije jednokratan i svršen čin, nego vječni proces, što će reći da svjetski poredak (»riječ«, logos, kozmička zakonitost) stalno mora nadvladavati besmislenost  (proturječnost, kaos) u svijetu. Tako je Bog oličenje smislenosti, reda, zakonitosti kojom se svijet brani da ne propadne u kaosu, neredu,  besmislu.