section_heading: Postavke Hrvatskog državnog prava u odlukama ZAVNOH-a
paragraph_text: Na području NDH, od utemeljenja Prvog sisačkog partizanskog odreda bio je razvijen i Narodnooslobodilački pokret s dominantnom ulogom KPJ. Na oslobođenim teritorijima uspostavlja se vlast, a na njezino čelo stavlja Zemaljsko antifašističko vijeće narodnog oslobođenja Hrvatske (ZAVNOH). U svojim odlukama ZAVNOH se nikada ne poziva na Hrvatsko državno pravo, nego spominje vjekovnu borbu hrvatskog naroda za svoju slobodu i samostalnost, te nabraja „svijetle likove Matije Gupca, Matije Ivanića, senjskih uskoka, Pavla Vitezovića, Iliraca, Eugena Kvaternika, Ante Starčevića, Frana Supila, braće Radića (vidi: Antun Radić, Stjepan Radić) i mnogih drugih hrvatskih rodoljuba“, za koje kaže da su „povijesni izraz neprekidne borbe hrvatskog naroda za slobodu.“ Usto, ZAVNOH ističe da je „Pavelić najčišće hrvatske zemlje prodao vjekovnim neprijateljima hrvatskog naroda: Dalmaciju, Hrvatsko primorje, Gorski kotar talijanskim, a Međimurje mađarskim osvajačima“. Tako jedan od zadataka pred ZAVNOH-om ostaje „borba za povratak svih od tuđina otetih pokrajina i njihovo priključenje matici zemlji, i to: Istre, Zadra, Rijeke, svih jadranskih otoka, anektiranog dijela Dalmacije, Hrvatskog primorja i Gorskog kotara, te Međimurja“ (iz „Plitvičke rezolucije“ radnog zasjedanja ZAVNOH-a od 14. lipnja 1943.). Tako, premda se ne poziva na Hrvatsko državno pravo, ZAVNOH jasno naznačuje pripadnost gotovo svih zemalja koje su njime bile obuhvaćene „matici zemlji“ (iznimka je Bosna i Hercegovina i Boka kotorska). Slični stavovi izneseni su i u Rezoluciji Drugog zasjedanja ZAVNOH-a 14. listopada 1943. 25. rujna 1943. Pokrajinski narodnooslobodilački odbor za Istru donio je tzv. Pazinske odluke od 13. i od 26. rujna 1943. godine, o tome da se Istra „priključuje matici zemlji i proglašuje ujedinjenje s ostalom našom hrvatskom braćom.“ Ova odluka već 20. rujna 1943. postaje dijelom hrvatskog pravnog sustava „Odlukom ZAVNOH-a o priključenju Istre, Rijeke, Zadra i ostalih okupiranih krajeva Hrvatskoj“. Josip Broz Tito ozbiljno će kritizirati ove odluke ZAVNOH-a u svom brzojavu od 1. listopada 1943., jer je držao da takve državno-pravne odluke može donositi samo AVNOJ, a predsjedništvo ZAVNOH-a može ih samo supotpisati. Ovakav svoj stav opravdava činjenicom da bi takvo postupanje ZAVNOH-a moglo biti protumačeno u stranim silama kao separatizam. Usto, Tito se usprotivio i onom dijelu Odluke u kojem se talijanskoj manjini jamči autonomija, držeći da je trebalo naglasiti da je riječ samo o kulturnoj autonomiji.