section_heading: Druga ekspedicija
paragraph_text: Pizarrov povratak iz Španjolske ne bi se mogao okrstiti nesumnjivim uspjehom. Almagro je bio bijesan zbog svog degradiranja. Hernando Pizarro je nepismenog Almagroa gledao s visine i postupao s njim nabusito, što nikako nije moglo smiriti ionako uzburkano stanje. Ali su razlike izglađene. Da bi smirio sumnjičavog Almagra, Pizarro mu je obećao da će ga bogato nagraditi nakon osvajanja. Siječnja 1531., Pizarro je poveo svoju treću i posljednju ekspediciju u Peru. Njegove su se snage sastojale od 3 broda, 183 ljudi i 37 konja. Almagro će, kao i obično stići kasnije, ali je najprije imao svladati težak zadatak novačenja vojnika. Pizarrova je bila namjera da se uputi ravno u Tumbes. Ali su ih jaki čelni vjetrovi prisilili da se iskrcaju u zaljevu San Mateo, oko 565 km prije njihova cilja. Nestrpljiv da što prije počne s osvajanjima, Pizarro je iskrcao svoje vojnike koji su na sebi imali teške oklope i poveo ih prema jugu kroz nezamislivo težak teren. Napadajući obalna naselja lišena obrane, Španjolci su malo postizali, a gubili su i prednost koje postiže iznenađenje. U predjelu Coaqua, međutim, uspjeli su opljačkati priličnu količinu zlata, srebra i smaragda. Pizarrova je strategija bila svima jasna. Brodove je vratio u Panamu, u nadi da će samo pogled na blago koje je opljačkao djelovati na druge kao poticaj da mu se pridruže. U Tumbes je valjalo ići pješice. Od posljednjeg Pizarrova posjeta Tumbesu, grad se izmijenio, bio je opljačkan i lišen mnogih svojih bogatstava. Najprije su konkvistadori bili razočarani, ali kad su saznali razlog tome stanju stvari, nada čitave grupe počela je ponovo rasti. Proteklih nekoliko godina vladao je građanski rat u velikome carstvu Inka. Pizarro je odmah shvatio da će zaraćeno carstvo mnogo lakše svladati ujedinjeno i snažno. U tom trenutku je stigao Hernardo de Soto (koji će kasnije istražiti sjevernoamerički kontinent) s toliko potrebnim i očekivanim pojačanjima. To je omogućilo Pizarru da ostavi garnizon u Tumbesu, pa je napredovao oko 105 kilometara prema jugu i utemeljio grad San Miguel, koji je imao izvrsnu prirodnu luku na ušću rijeke Chire. Tamo je od Indijanaca saznao više pojedinosti o građanskome ratu. Nije mogao odabrati povoljnije vrijeme za svoj dolazak. Rat je zapravo bio nasljedna borba među suparničkim kandidatima za prijestolje Inka. Posljednji car, Huayna Cápac, pospješio je krizu podjelivši carstvo između svoja dva sina. Atahualpa, sin kojeg je imao s princezom Quito, trebao je vladati sjevernim djelom carstva, što je današnji Ekvador. Huáscar, njegov nasljednik (jer je začet i rođen u zakonitom braku s njegovom sestrom), trebao je vladati nad ostalim djelom ogromnog carstva.