paragraph_text: Sve do kraja XIX. stoljeća pitanje prelaza od ograničenog na opće biračko pravo bilo je vezano samo za muškarce. Žene uopće nisu imale biračko pravo. Biračko pravo žene su dobile najprije u Švedskoj 1867. godine, ali samo na općinskim izborima. Postupno se to pravo ženama dodjeljivalo u skandinavskim zemljama, Austriji i nekim državama SAD–a. Tek su poslije I. svjetskog rata žene dobivale pravo glasa u mnogim državama (SAD, Njemačka, SSSR, Velika Britanija), a poslije II. svjetskog rata i u preostalim europskim državama: Jugoslaviji, Francuskoj, Italiji i u drugima. Kao što je već istaknuto, opće biračko pravo se u većini država primjenjuje od dvadesetih godina XX. stoljeća, no to ne znači da svi stanovnici neke države imaju pravo glasa. Za njegovo stjecanje traži se određena dob koja osigurava osobnu i društvenu zrelost birača. U suvremenim državama je to najčešće od 18. ili od 21. godine života. Biračko pravo imaju samo državljani određene države. Osim toga, aktivno biračko pravo nemaju osobe koje su sudskom presudom lišene građanskih prava, a time i prava glasa, te osobe koje su izgubile poslovnu sposobnost, odnosno osobe koje su pod starateljstvom. U političkim sustavima u kojima se ispod demokratskih oblika krije politička diktatura, često se biračko pravo oduzima određenim grupama ili pojedincima zbog tzv. političke nedostojnosti. Biračko se pravo može i posredno ograničiti iako je u državi propisano opće biračko pravo. To se može učiniti tako da se kao uvjet za upis birača u birački popis odredi rok u kojem birači moraju boraviti ili prebivati u nekom mjestu ili području. Time su pravo glasa izgubili oni državljani koji su zbog nekog razloga izbivali iz države ili nekog područja neko duže vrijeme. Također je moguće uskraćivanje biračkog prava vojnim osobama, no to u svakom slučaju nije u skladu s demokratskim načelom općeg biračkog prava i to predstavlja odvajanje vojske od društva.