section_heading: Životopis
paragraph_text: Car Ivan V. je 1365./66. otputovao u Ugarsku na dvor kralja Ludovika I. Velikog da bi zatražio pomoć, a Manuel ga je pratio. Međutim, ugarski je kralj tražio da se car preobrati na rimokatoličku vjeru pa se Ivan, neobavljena posla odlučio vratiti natrag, ali je prvremeno bio zaustavljen u Bugarskoj. Godine 1369. Ivan V. uputio se, preko Napulja u Rim kako bi ishodio pomoć te se tijekom velebne ceremonije obratio na rimokatoličku vjeru. Međutim, taj njegov čin ostao je bez odjeka u Bizantu gdje bizantski kler nije ni pomišljao prihvatiti takvu opciju pa je to u biti ostao carev individualni čin, a crkvena unija nije ostvarena, niti se bilo što promijenilo. Unatoč promašaju, car se nije odmah vratio u domovinu, već je 1370. godine posjetio Veneciju kako bi izmolio barem novćanu pomoć. Dobio je od Mletačke Republike obećanje o povratu carskih krunskih dragulja, šest transportnih brodova i 25000 dukata te predujam od 4000 dukata, a zauzvrat je Mlečanima ustupio grad Taned smješten na ulazu u Dardanele. Međutim, Andronik ga je odbio predati Veneciji te je doveo oca u težak položaj. Tada je ocu priskočio u pomoć mlađi sin Manuel koji je vladao u Solun te je uz ponižavajuće uvjete platio dugove svog oca i vratio ga 1371. godine u Carigrad.<ref>Ostrogorski, Georgije, Povijest Bizanta 324. - 1453., str. 320.-321. Brzo opadanje carstva najbolje se moglo vidjeti na slabljenju bizantskog novca i umjetnosti. Bizantski zlatnik je stoljećima bio vodeća valuta, ali ga je sada zamijenio mletački dukat.