section_heading: Životopis
paragraph_text: Sin tršćanske Židovke Rachele Felicita Cohen i Uga Polija, katolika rođenog u Trstu (1853.), a porijeklom iz Furlanije. Da bi oženio Rachelu, Ugo je prešao na židovstvo i uzeo ime Abramo. Sedam mjeseci nakon vjenčanja, neposredno prije rođenja sina, Ugo je napustio obitelj i pobjegao u Italiju (u to vrijeme Trst je pripadao Austro-Ugarskoj) kako bi sudjelovao u iredentističkom pokretu. Odgojila ga je majka u tršćanskom getu gdje je Saba proživio traumatično djetinjstvo obilježeno nedostatkom oca, što je postalo važan motiv i ključ za tumačenje većega dijela piščeva opusa. [http://www.enciklopedija.hr/Natuknica.aspx?ID=53872 // Saba, Umberto. Hrvatska enciklopedija, mrežno izdanje. Leksikografski zavod Miroslav Krleža, 2021. (pristupljeno 12. rujna 2021.)] Važne trenutke odrastanja i sazrijevanja, majku, oca, Trst i prve ljubavi, opisao je u sonetima iz ciklusa “Autobiografija”. Rano je odbacio očevo prezime. Najprije se od 1910. u književnosti služio pseudonimom “Saba”, da bi 1928. i službeno promijenjeno ime u Umberto Saba, po svojoj dojilji i katoličkoj njegovateljici, Slovenki, koja se u talijanskim matičnim knjigama zvala Gioseffa Gabrovich Schobar, iako se, zapravo, zvala Josipa – Peppa Sabaz i koja je bila najvažnija žena u životu Umberta Sabe. M.Jergović: Umberto Saba u duši granica (pristupljeno 12.rujna 2021.) Studij nije završio, bavio se različitim poslovima. God. 1903. upisao se na Sveučilište u Pisi. Već su se tada pojavili rani simptomi neurastenije, bolesti koja ga je navodila na razmišljanja o samoubojstvu i zbog koje je tijekom života bio više puta hospitaliziran i liječen.<ref> Itinerari, Comune Trieste Umberto Saba (pristupljeno 12. rujna 2021.) God. 1907. služio je vojni rok u Salernu što je bilo nadahnuće za stihove Versi Militari. God. 1909. vraća se u Trst i ženi se s Carolinom (Lina) Wölfler i 1910. dobivaju jedinicu Linucciu. Za vrijeme Prvog svjetskog rata služio je u pozadinskim jedinicama što ga je nadahnulo za “Nuovi versi militari”  God. 1919. otvorio je antikvarnu knjižaru (“Libreria antica e moderna”) koja mu je bila stalan izvor prihoda, ali i utočište; nakon autorove smrti postala je jedan od kultnih tršćanskih lokaliteta. U doba rasnih progona za II. svjetskog rata skrivao se najprije u Parizu, a zatim u Rimu (u domu G.Ungarettija), Firenci (gdje je živio i kod E.Montalea) i Milanu, a poslije se vratio u rodni grad, u kojem je proveo najveći dio života.