paragraph_text: Početkom 1890-ih pravaška politika naišla je na pozitivan odjek u Dalmaciji. Nakon završetka Narodnog pokreta, kada je osnovana Srpska stranka i kada je, 1882., u narodnjačke ruke došla i splitska općina, stvoreni su uvjeti za razvoj pravaštva. Pravaštvo je, zapravo, bilo odgovor na narodnjački neuspjeh u sprječavanju gospodarske stagnacije. Dalmacija je bila u potpunosti poljoprivredna zemlja. Posebice je bila pogođena trgovinskim ugovorom iz 1891., to jest, vinskom klauzulom između Italije i Austro-Ugarske, gdje je dopušten uvoz jeftina talijanskog vina uz simboličnu carinu. Dalmatinsko vinogradarstvo je propalo te je pravaštvo bilo „slamka“ spasa. Originalna Starčevićeva ideologija tu nije postojala, pa se pravaštvo pojavilo kao kombinacija Starčevića i narodnjaka Mihovila Pavlinovića. On je u početku zagovarao hrvatstvo u slavenskom okviru, to jest jugoslavenstvo, s naglašenim katolicizmom, a poslije je uvidio zablude i gorljivo zastupao hrvatstvo, jasno ga razlučujući od srpstva.<ref>Usporedi: Mihovil Pavlinović: Misao hrvatska i misao srpska u Dalmaciji od 1848-1882  Svećenik Ivo Prodan prvi se u Dalmaciji javno izjasnio za pravaštvo i sjedinjenje Dalmacije s ostatkom Hrvatske. On je stavio pravaštvo u okvir političkoga katolicizma, a politički program koji je sastavio povezao ga je s dinastijskim i trijalističkim programom Čiste stranke prava u Banskoj Hrvatskoj, pa je i stranka koju je 1898. Prodan odvojio od Stranke prava nazvana Čista stranka prava.