paragraph_text: Premda je estonski narodni preporod fenomen 19. stoljeća,<ref>Gellner, Ernest (1996). "Do nations have navels?" Nations and Nationalism 2.2, str. 365. – 370. etnička se svijest među pismenim pripadnicima srednje klase počela razvijati još i ranije.Raun, Toivo U. (2003). "Nineteenth- and early twentieth-century Estonian nationalism revisited". Nations and Nationalism 9.1, str. 129. – 147. Već u 18. stoljeću, među stanovništvom se počeo širiti novonastali izraz eestlane (hrvatski: "estonski"), zajedno s već postojećim maarahvas (hrvatski: "seoski puk"), posebice u tadašnjim gubernijama Estoniji i Livoniji u sklopu Ruskog Carstva.<ref>Ariste, Paul (1956.). "Maakeel ja eesti keel". Eesti NSV Teaduste Akadeemia Toimetised 5: str. 117. – 124. Sredinom tog stoljeća dolazi i do povećanog tiskanja knjiga na estonskom jeziku: brojka je s 18, koliko ih je bilo 1750-ih, skočila na 54, koliko ih je bilo 1790-ih. Biblija na estonskom tiskana je već 1739. Do kraja stoljeća, više od polovice odraslih seljaka bilo je pismeno. Prvi sveučilišno obrazovani intelektualci koji su sebe nazivali Estoncima, među koje spadaju Friedrich Robert Faehlmann, Kristjan Jaak Peterson i Friedrich Reinhold Kreutzwald, pojavili su se tijekom 1820-ih godina. Ipak, vladajuća se elita u tom razdoblju još uvijek predominantno koristila njemačkim jezikom.