section_heading: Povijesni pregled
paragraph_text: U danima koji su prethodili 3. svibnja 1945. i oslobađanju Rijeke od nacističke okupacije, jugoslavenska tajna policija OZNA započela je likvidaciju poznatijih članova riječke Autonomističke stranke i Liburnijskog pokreta autonomaša koji su lobirali za status neovisno područje za grad nakon Drugog svjetskog rata. Za razliku od tadašnjeg riječkog gradonačelnika Riccarda Gigantea i njegovih suradnika, koje su nove jugoslavenske vlasti mogle povezati s fašističkim režimom i pogubiti ih 4. svibnja 1945. bez suđenja, u blizini Crkve na Kastvu, simpatizeri autonomaških ideja za Rijeku teško su mogli dobiti bilo koju negativnu naljepnicu koja im je prišivena. Autonomisti su bili svih etnija koje su živjele u Rijeci i sami su bili prve žrtve prethodnog fašističkog režima koji je držao vlast u gradu od službenog pripajanja Slobodne Države Rijeke Italiji 1924. godine pa do kraja Drugog svjetskog rata. Štoviše, ti su autonomaši bili u kontaktu i aktivno surađivali s jugoslavenskim partizanima u okolici grada, pružajući im konkretnu pomoć i podršku u oslobađanju grada od nacističko-fašističkog režima, ali odbijali su izraziti svoju podršku aneksiji grada novoj komunističkoj Jugoslaviji. Također su bili u kontaktu s anglo-američkim dijelom savezničkog fronta, nadajući se njihovoj intervenciji i budućoj potpori neovisnosti Rijeke. U ožujku 1944. skupina pod nazivom 'Liburnisti' predložila je ponovno uspostavljanje Slobodne Države Rijeka, ali koja bi se ovaj put sastojila od tri kantona, svaki sa svojim lokalnim jezicima: talijanski u Fiumeu, hrvatski na sušačkom području i slovenski na području Bistrice. Naposljetku, sama KPJ je obečavala kroz svoje agent u gradu vraćanje nezavisne države za Rijeku u početku a kasnije i sve do ulaska u grad, federativnu jedinicu za Rijeku, po uzoru na SR Hrvatsku ili SR Sloveniju.