section_heading: Povijest franjevaca u Glavotoku
paragraph_text: Daljnji spomen samostana u Glavotoku u izvorima vezan je uz „zamjenu“ koju je naredio knez Ivan Frankopan 1479. godine. Glavotočki franjevci morali su se premjestiti u pavlinski hospicij sv. Kuzme i Damjana u Baškoj, a pavlini u franjevački samostan u Glavotoku. Razlozi su bili politički, konkretno sukobi između Mletačke Republike (na čijoj je strani bio i knez Ivan) i Hrvatsko-Ugarskog Kraljevstva. Pavlini su izigrali kneževo povjerenje pomažući hranom kapetana Blaža Podmanickog, nakon čega slijedi, već godinu dana kasnije, 18. ožujka 1480., povratak franjevaca u Glavotok. Politička situacija, rezultat frankopanske predaje vlasti nad otokom Mletačkoj Republici 22. veljače 1480. godine, utjecala je i na redovničke zajednice, ali su glavotočki franjevci još jednom uspjeli opstati. Prema naređenju dužda Ivana Moceniga (Giuseppe Mocenigo), providur Franjo Barbo (Francesco Barbo) provodi „venecijanizaciju“ grada, odnosno u slučaju samostana latinizaciju, iseljujući iz njih franjevce glagoljaše koji su službovali na staroslavenskom (fratres Sclavi). U samostan sv. Franje u Krku ponovno su useljeni koventualci, redovnici latinisti, vlasnici samostana sve do 1783. kada ga preuzimaju trećoredci (glagoljaši) iz Glavotoka i Porta. Dužd Giuseppe Mocenigo je 10. studenoga 1481., uz inzistiranje Krčana ipak potvrdio trećoredska pravila u Glavotoku. Prva polovica 15. stoljeća <nowiki/>na Jadranu može se opisati kao „razdoblje franjevačke renesanse“ - otvaraju se brojni novi samostani, obnavljaju raniji i grade se nove samostanske crkve. Situacija se drastično mijenja u drugoj polovici stoljeća s osmanskim prodorom najprije u Bosnu 1463., a zatim i u zaleđe Dalmacije od 1468. godine. Zatvaraju se brojni samostani na tom području: u Modrušu, Bribiru, Skradinu, Poljicama i drugdje. Oni, pak, u dalmatinskim gradovima (Šibeniku, Trogiru i Splitu) su ugroženi, međutim upravo će kvarnerski samostani i samostani na otocima biti mjesto zbjega. O takvoj situaciji svjedoči i pismo fra Šimuna, gvardijana samostana u Glavotoku upućenog mletačkoj vladi iz 1543., u kojem traži pomoć jer je „kuća premalena za velik broj redovnika koji su se tu sklonili iz porušenih južnodalmatinskih samostana“.