section_heading: Ipsediksitizam
paragraph_text: U kasnom 18. stoljeću Jeremy Bentham prilagodio je izraz ipse dixit u riječ ipsediksitizam.<ref>Bentham, Jeremy. (1834). [http://books.google.com/books?id=uPLufahzlaUC&pg=PA323&lpg=PA323&dq= Deontology; or, The science of morality, sv. 1, str. 323]; izvadak, "ipsedixitism ... comes down to us from an antique and high authority, —-it is the principle recognised (so Cicero informs us) by the disciples of Pythagoras. Ipse (he, the master, Pythagoras), ipse dixit, -—he has said it; the master has said that it is so; therefore, say the disciples of the illustrious sage, therefore so it is." (engl.: Ipsediksitizam ... nam dolazi od stara i velika autoriteta: to je princip koji su priznavali (kako nas Ciceron obavješćuje) Pitagorini učenici. Ipse (on, učitelj, Pitagora), ipse dixit, on je rekao, učitelj je rekao da je to tako; stoga, kažu učenici ovog svijetlog mudraca, stoga je to tako.) Bentham je ovaj naziv skovao radi njegove primjene na sve neutilitarne političke argumente.<ref>Bentham, Jeremy. (1838). [http://books.google.com/books?id=DHhYAAAAMAAJ&pg=PA192&dq= Works of Jeremy Bentham, str. 192]; izvadak, "... it is not a mere ipse dixit that will warrant us to give credit for utility to institutions, in which not the least trace of utility is discernible." (engl.: ...nije riječ o prostu ipse dixitu koji će nam jamčiti da priznamo korisnost institucijama u kojima se ne može razaznati ni najmanji trag korisnosti.)