section_heading: Operativna uporaba
paragraph_text: Iako je A-4 zapravo projektiran kao topničko oružje, V-2 je imao malu borbenu vrijednost. Njegov sustav navođenja bio je odviše neprecizan da bi mogao pogoditi točkasti cilj. Iako je cijena jedne rakete V-2 bila otprilike koliko i tadašnjeg četveromotornog bombardera činjenica je da su Nijemci potkraj 1944. i početkom 1945. jedino s V-1 i V-2 projektilima mogli doseći London. Istina je da bi bombarderi s četiri mlazna motora, da su ih Nijemci uspjeli razviti prije kraja rata, imali veću preciznost i mogli bi se višestruko iskoristiti. S druge strane V-2 je trošio samo materijal a ne i ljudske živote, barem ne njemačke (ako se izuzme Remagen). Njegova važnost postala je još veća nakon što su britanski piloti otkrili kako zaustaviti V-1 prije nego što dosegnu ciljeve u Engleskoj, i nakon što su izguljena lansirna mjesta s kojih je V-1 mogao dosegnuti London.<br> Kako je V-2 letio znatno brže od brzine zvuka i na znatno većim visinama nego ijedan tadašnji saveznički lovac, te se na cilj obrušavao pod prevelikim kutom da se otkrije tadašnjim radarima, njegovi su napadi bili nezaustavljivi. Šteta prouzročena jednim projektilom V-2 bila je slična onoj od obične bombe ali su ljudski gubici bili veći jer nije bilo moguće prethodno uzbunjivanje. Uz neuspješne pokušaje uništenja lansirnih položaja, koji su i ovako bili pokretni, Britanci su pokušali smanjiti žrtve slanjem lažnih izvještaja o mjestima pada V-2 na London u nadi da će idući udari biti po manje naseljenim područjima ili da će čak promašiti cijeli grad. Danas je nemoguće reći je li taj pokušaj donio ikakve rezultate. U pokušaju da dosegnu i Sjedinjene Američke Države Nijemci su razmatrali i mogućnost ugradnje lansera V-2 na podmornice. Započeli su s programom testiranja vučene lansirne rampe koja je uspješno testirana. Cijeli je program dobio kodno ime Prufstand XII. Da je uspješno dovršen omogućio bi njemačkim podmornicama lansirati V-2 projektile na gradove na istočnoj američkoj obali. Takvi su napadi trebali imati više psihološki nego materijalni učinak.<br> U kolovozu 1944. dvanaest rastavljenih projektila V-2 ukrcano je u Bordou na transportne podmornice U-195 i U-219. Podmornice su zadnji put viđene u prosincu 1944. u blizini Djakarte. U svibnju 1945. na podmornicu U-234 ukrcani su stručnjaci za projektile V-2 te su upućeni prema Japanu. Nije poznata sudbina tih projektila. Još tijekom rata započeo razvoj inačice A-4B povećanog dometa do 750 km. Dva ispitna projektila A-4B lansirana su potkraj 1944. i na samom početku 1945. godine. Razmišljalo se i projektiranju projektila označenog kao A-9 koji bi pripadao drugoj generaciji s lakšom konstrukcijom i još učinkovitijim gorivom. Najnapredniji projekt bio je A-10, dvostupanjski projektil namijenjen napadima na ciljeve u Sjedinjenim Državama.