section_heading: D’Annunzio osvaja Rijeku
paragraph_text: Razvoj događaja na Mirovnoj konferenciji u Parizu urotnicima je išao na ruku, jer se u Versaillesu rasprava vodila se oko toga što će biti s Rijekom i koliki će dio obećanog Londonskim ugovorom zaista pripasti Italiji. Povlačenje talijanske delegacije s pregovora u travnju 1919. pokazalo je kako zbog snažnog protivljenja američkog predsjednika Wilsona neće biti moguće potvrditi Londonski ugovor “plus Rijeka”, čime su u pitanje bile dovedene nade o stvaranju Velike Italije. Talijanske planove ozbiljno je ugrozilo i utemeljenje jugoslavenske državne zajednice, koja se pružala na teritoriju što su ga svojatali i talijanski ekspanzionisti. Stoga je prevrat bio zapravo jedina mogućnost da se talijanski teritorijalni snovi koliko-toliko ostvare. mini|300px|Fiumara krajem [[1920-ih|dvadesetih godina prošloga stoljeća]] D’Annunzio se potpuno uklopio u velike prevratničke planove stvarane na Apeninima. Dvojilo se jedino o tome koji od istočnojadranskih gradova prvi treba osvojiti. Premda je odabrana Rijeka, mnogi su u Italiji mislili kako je Split daleko poželjniji cilj jer bi njegovo zauzimanje prisililo vladu da se suoči s problemom Londonskog ugovora i jednim udarcem razriješi pitanje daljnje sudbine Dalmacije. Tijekom ljeta i jeseni 1919. godine Host-Venturi i drugi riječki vođe, među kojima je bio i Edoardo Susmel, kasniji kroničar riječkog “pothvata”, stupaju u kontakt s nekoliko arditskih jedinica, među kojima su najistaknutije bile one pod zapovjedništvom Feruccia Vecchija i kapetana Francesca Argentina. Ove će snage dočekati D’Annunzija pred Rijekom. Sve to pokazuje kako pohod na Rijeku nije bio spontana akcija ili običan teatar, kako se uvriježeno želi prikazati “avantura” koja je nerijetko u našoj historiografiji prikazivana s podsmjehom i omalovažavanjem. Međutim, ozbiljnost s kojom je akcija pripremana i podržavana te njezine ozbiljne i dugoročne posljedice ukazuju kako nije bila riječ o tek spontanoj zavjeri koju je predvodio luđak sklon teatralnim ispadima.