section_heading: Jezici
paragraph_text: Ljudi su oduvijek govorili vestronom, ali njegov taj vestron je uvijek bio nekim dijelom pod utjecajem vilenjaka. Vestronski su u početku govorili Edaini, tj. oni ljudi koji su se doselili u Beleriand. Ljudi su međutim brzo usvajali vilenjačke govore, tako da se u cijelom Beleriandu ustalio sindarinski kao univerzalni jezik. Tako je i ostalo sve do Drugog doba, kada se na Númenóru razvio tzv. adunaički, a, uz pomoć Eldara, Dúnedaini su naučili i quenyju, jezik plemenitih vilenjaka iz Valinora. Na quenyji su davali imena svojim kraljevima i mnogim gradovima (Númenóre, Elendil, Isildur, Anárion, Elessar). U Pelargiru, gdje se su se Númenórejci nastanili, adunaički se izmiješao s govorima običnih ljudi, i odatle je nastao „zajednički jezik“. U Trećem dobu, kad je zajednički jezik gotovo istisnuo sve ostale jezike, imena gradova i osoba, a naročito u Gondoru, ostala su na vilenjačkom (Umbar, Arnach, Erech, Eilenach, Rimmon, Forlong...). Ljudi sa sjevera bili su srodni Edainima, pa je i njihov jezik bio sličan adunaičkom, no u isto vrijeme, zadržao je mnoge karakteristike zajedničkog jezika. Ljudi Rohana služili su se zajedničkim jezikom po uzoru na svoje saveznike u Gondoru, iako su između sebe ponekad govorili i svojim starim jezikom.