paragraph_text: Vjetrovnjaci, poznati u nekim dijelova zapadne Srbije, duhom su se sukobljavali s crnom pticom koja je dovodila stihiju nad polja njihovoga sela. U nekim se područjima, pak, vjerovalo da zaštitnici od nepogode tijelom uzlijeću k tmurnom nebu, bez napuštanja duše. To je bio slučaj s vilovitim ljudima u Dragačevu i nekim alovitima u Banatu. Nakon boja s demonima vraćali bi se kući umorni, izgrebani i izubijani. Oblačari iz Srijema nisu imali moć letenja, već su trčeći po ugroženom polju vodili borbu protiv aždaje, koja je leteći u tmurnim oblacima bljuvala grad po usjevima. Gradobranitelji iz Pocerine nisu se upuštali u ovakve bitke, nego su svoj kraj štitili posebnom magijom i obrednim tekstovima koje su naučili od nekoga starijega branioca. Njihovo djelovanje bilo je usmjereno kako na razbijanje gradonosnog oblaka, tako i na odvraćanje utopljenika, obješenjaka i đavola koji su ga dovodili nad usjeve. Tvrdilo se i za određene žene da svojim bajanjem mogu osigurati svoje selo od razorne stihije. Svi ovi zaštitnici su inače bili obični ljudi koji su normalno živjeli i radili u svojoj sredini kao i drugi, dok ne naiđe nevrijeme.