section_heading: O filmu ukratko
paragraph_text: Ang Lee je ovim filmom vjerojatno razuvjerio sve skeptike koji su sumnjali u to da je on sposoban režirati akcijske scene. Iako ih ovaj film ima relativno malo, odnosno nisu baš spektakularne (za što imamo prije zahvaliti povijesnim okolnostima nego nedostatku budžeta), gledateljima će dugo ostati u sjecanju zbog svoje brutalnosti i krvoločnosti. Ono što filmu daje epski karakter prije svega je Leejevo nastojanje da detaljno oslika svoje likove, pa su najbolje scene filma ipak one u kojima Roedel, Holt, Chiles i drugi gerilci u pauzama između borbi pokušavaju pronaći neki smisao situacije u kojoj su se našli. Očigledno je da se Lee mnogo ugodnije osjećao režirajući te sekvence, pa mnoge od njih nisu završile na montažnom stolu, što film produžuje na dobra dva sata. Gluma je, kao što je to običaj kod Leejevih filmova, na zavidnoj visini, iako se za Tobeya Maguirea može reći da je u neku ruku njegov lik gotovo nemoguće razlikovati od lika kojeg je bio tumačio u filmu Kućna pravila. Skeet Ulrich je prilično površan južnjački aristokrat, dok je pravo otkriće Jeffrey Wright (Basquiat) kao crni rob koji se bori za Konfederaciju iz složenih motiva koji će se otkriti tek pred kraj filma. Od epizodista valja istaknuti i Jonathana Rhysa-Meyersa kao psihopatskog gerilca, a također se mora priznati da je Jewel Kilcher također dobro obavila svoj prvi glumački posao (iako će muškoj publici najduže ostati u sjećanju scena dojenja). No, iako je Lee u suštini dobro obavio posao, Zajahati s vragom nije film koji bi mogao pretendirati na Oscara, i to zahvaljujući tome što u drugom dijelu filma Lee gubi ritam te previše razvlači priču te tako gledatelje dodatno razočarava maksimalno predvidljivom završnicom. Svemu tome treba dodati i neke nedorečenosti u motivaciji likova, dok s druge strane valja pohvaliti trud oko autentičnosti zbog kojeg su čak i glumci preuzeli jezik koji je bio u modi na američkom Srednjem Zapadu sredinom 19. stoljeća. Ono što možda ipak najviše živcira jest to što scenarist Schamus i režiser Lee nisu konzistentni - dok nam na početku pokazuju kako je rat u stanju na najbrutalniji mogući način rascijepiti zajednicu i okrenuti susjeda protiv susjeda, odnosno brata protiv brata, dotle pred kraj odustaju od bilo kakvog moralnog preispitivanja i nude nam staromodnu i predvidljivu romancu kao rješenje za sve svjetske probleme. Iako Leejev film u neku ruku predstavlja neuspjeh, ipak je to zanatski dobro urađeno djelo koje će barem nekim gledateljima s ovih prostora izgledati kao prilično neugodni déjà-vu.