section_heading: Dualizam
paragraph_text: Valja napomenuti i Kantov opis samosvijesti, jer ono Ja mislim jest u biti deduktivni zaključak o svjesnosti sebe – razlike subjekta (mene, ja, sebe) i objekta (svijet, cjelina, ono, tamo) naspram svijeta "subjekt koji misli istovremeno svoj svojstven objekat." Alegorijom voska Descartes anticipira Kantove apriorne zorove, gdje nastoji objasniti da vosak ima određenu strukturu koju mu je on dao svojim uvidom duha (solius mentis inspectio), ono što je zapazio osjetilima nije stalno, jer kad približimo vosak ognju on se rastopi, promjeni boju čime gubi prvobitnu formu, tako da se Descartes pita što je zapravo vosak? Pokušava objasniti da se stvari koje spoznajemo osjetom promjenjive i nesigurne. „valja primijetiti, on [vosak] nije spoznati ni gledanjem, ni diranjem, ni zamišljanjem – niti ikad bijaše, iako se tako prije činilo – nego samo uvidom duha.‟ Descartes je spoznaju odredio kao refleksivno promatranje našega duha vanjskog svijeta, osjetila nisu pouzdana niti služe za spoznaju nego više kao oruđe duha kojim on zahvaćao predmet i razumijevanjem ga spoznaje. Od svih spoznaja ona koja je najviše jasna i bjelodana je spoznaja samoga sebe. Searlova interpretacija Descarta ide u prilog činjenici da je doživljavanje vanjskog svijeta putem osjetila predodžba koju doživljavamo po mjerilima već zapisanima u duhu, a ne stvari po sebi „I perceive not the hand in itself, but rather a certain visual representation of the hand, a kind of mental picture of the hand. (Ja ne doživljavam ruku po sebi, nego kao vizualnu reprezentaciju moje metalne slike o ruci – Kantovski rečeno Ding an mich)‟<ref>John Searle, Mind A Brief Introduction, Oxford university press, 2004., str. 16.