section_heading: Kasnija vojna karijera i kandidatura za srpskog vojvodu
paragraph_text: Dalje obrazovanje nastavio je 1813. i 1814. godine u Magdeburgu, u Njemačkoj. Kada se 1815. godine vratio u austrijsku vojsku, priznat mu je čin oberlajtnanta pa je od 1824. do 1826. godine bio zapovjednik čete (kumpanije) u selu Vrebac u Lici, gdje je obnovio pravoslavnu crkvu. Premješten je u Plaški u Ogulinsku regimentu i travnja 1832.godine unaprijeđen u čin kapetan - lajtnanta, a u studenom 1833. godine u čin kapetana. Kao zapovjednik Plaščanske kumpanije obnovio je pravoslavnu crkvu u Plaškom. Kada je srpnja 1839. godine premješten u štabno mjesto Gospić, stupio je u vezu sa srpskim trgovcima i građanima, uključio se u njihovu nacionalnu djelatnost i zbližio se s pjesnicima Aleksom Andrićem i Nikolom Borojevićem kao i pukovnikom Kuzmanom Todorovićem, koji je bio komandir Ličke regimente. Kao ugledni časnik, tada u činu kapetana, biran je 1842. godine za zastupnika Srba iz Like na Narodno-crkvenom saboru u Srijemskim Karlovcima na kome je Josif Rajačić izabran za mitropolita. Tijekom 1843. – 1844. doprinio je popravci i oslikavanju pravoslavne crkve u Gospiću i u nju uveo harmonično pjenije, odnosno srpsku vokalnu kapelu, kakva se njegovala u Srijemskim Karlovcima. U to vrijeme (1843.) stekao je čin majora. Godine 1845. mu umire žena Filipina, a 1846. godine dobiva čin potpukovnika. Postao je prijatelj budućeg srpskog vojvode Stevana Šupljikca i kum budućeg hrvatsko-slavonskog bana Josipa Jelačića. Biran je za zastupnika na Majskoj skupštini, ali zbog prečih vojnih obveza njoj nije nazočio, iako je njegovo ime bilo među kandidatima za srpskog vojvodu. Kada se u javnosti pokrenulo pitanje o kandidatima za srpskog vojvodu, beogradske Srbske novine predlagale su i Budu za vojvodu, ukazujući na njegove vrline i vatrenu ljubav prema Srbstvu.