section_heading: Život i djelo
paragraph_text: Početkom šezdesetih Segal započinje ciklus svojih ambijentalnih kompozicija, na kojem će, uz manje stilske mijene, raditi do svoje smrti. Na tragu Wesselmannovih, pa i Oldenburgovih istodobnih popartističkih iskustava, Segal (re)kreira ključna mjesta američkog potrošačkog društva - benzinske pumpe (The Gas Station, 1963.), kina (Cinema, 1963.), restorane i sl. koristeći se stvarnim inventarom takvih mjesta – sveprisutnim automatima za Coca – Colu, stalažama, automobilskim gumama, kištrama, prozorskim izlozima, zidnim satovima i sl., i u te, „iskopirane“ interijere stavlja posve bijele, gipsane ili u bijelo obojene modele ljudskih figura naravnih dimenzija. Tako u Segalovoj interpretaciji ta „opća mjesta“ postaju slična kućama duhova, u kojima se obojeni predmeti doimlju življima od ljudi koji se njima koriste. To je po svoj prilici i bio dojam koji je Segal htio postići, i on će takvom izrazu ostati dosljedan sve do svoje smrti, unoseći u njega tek malo izmjena.