section_heading: Renesansa i novi vijek
paragraph_text: U to su vrijeme izgrađene mnoge prekrasne i poznate palače, uključujući Palazzo Loredan dell’Ambasciatore, Ca’ Loredan Vendramin Calergi i Palazzo Loredan a Campo Santo Stefano. Od posebnog je značaja impresivna Ca’ Loredan Vendramin Calergi, koju su nasljednici Andree Loredana 1581. prodali za 50 000 dukata Ericu II., vojvodi od Brunswick-Lüneburga, koji je morao uzeti zajmove da bi ju mogao priuštiti.Brusegan, Marcello (2005.). La grande guida dei monumenti di Venezia. str. 38. mini|231x231px|Zlatni novčić s prikazom dužda [[Francesco Loredan|Francesca Loredana, 1754.]] Za razumjeti ogromno bogatstvo obitelji u 18. stoljeću, dovoljno je pogledati prijavljene prihode i navike trošenja samo jednog čovjeka, Francesca Loredana, koji je postao dužd 1752. Prema povjesničaru Giacomu Naniju, Francesco se mogao suočiti s teretima pozicije dužda i obnašati svoju dužnost jer je njegova obitelj bila jedna od onih "prvorazrednih", odnosno "vrlo bogatih" obitelji.Nani, Giacomo (1756.). Saggio politico del Corpo aristocratico della Repubblica di Venezia per l'anno 1756. 1741. prijavio je prihode od gotovo 11 000 dukata; samo u 1758. potrošio je gotovo 43 000 za potrebe svoje pozicije dužda, a kad je umro, njegov je prihod i dalje premašivao 118 000 dukata. Tome su se pridružili vrlo opsežni obiteljski posjedi. Troškovi izbornih proslava često su pogrešno procijenjeni, čak i od suvremenika (1772. godine u loredanskim spisima govori se o 90 000 dukata, dok ih Samuele Romanin procjenjuje na oko 21 700). Preživjeli popis pojedinih predmeta, međutim, omogućuje nam da procijenimo troškove na nešto više od 38.600 dukata (od toga 2310 za orkestar, 7635 za osvježenje, 5800 darovanih narodu i 2140 za arsenalotte). Brojka za proslave čini se nevjerojatno velikom, a Romanin je procjenjuje da je ona mnogo veća od prethodnih duždeva i da je nisu nadmašili ni njegovi nasljednici. Unatoč tome, jedan od soneta sastavljen za tu prigodu požalio se na nedovoljne rezultate, rugajući se glazbi i tvrdeći da je "stroj" vatrometa imao pogrebne reference. Troškovi u prvoj godini njegove vladavine također su impresivni, potrošivši više od 117 000 dukata, uključujući 6250 potrošenih na krzna.<ref>Pilot, A. (1917.). L'elezione e la morte del doge F. L. in tre sonetti inediti. str. 168–170. Međutim, njegov stalniji interes od sebe samoga bilo je upravljanje obiteljskim imanjem. Osim poznate palače Santo Stefano, dvije zgrade u S. Stefanu i kuće u San Bassu, iz popisa crkvene desetine 1739. godine i iz drugih izvora bilo je najmanje 76 kuća i trgovina u vlasništvu u raznim okruzima Venecije i Mazzorba. Mnogo je zgrada, poljoprivrednih zemljišta i polja bilo i u venecijanskom zaleđu (Marghera, Meolo), u Polesini (Canda, Anguillara Veneta, S. Martino di Venezze, Rovigo, Badia Polesine, Polesella) i na području Padove (Montagnana, Cittadella, Piove di Sacco, Altichiero), Trevisa (Monastier, Conegliano, Asolo), Vicenze (Noventa Vicentina) i Verone, Furlanije (Latisana) i Istre (Rovinj i Barban). Osobito su važne bile vile i zemljišta u Stra, Candi i Noventi Vicentini. Čini se da su ti posjedi, do 1755. godine u suvlasništvu s ujakom Giovannijem di Leonardom, bratom njegova oca, uglavnom potjecala od braka Francesce Barbarigo, 1620-ih, s Francescom Loredanom, Loredanovim pradjedom. Prema procjeni iz 1755. godine, bivše zemlje obitelji Barbarigo pridonosile su 11 000 dukata godišnje.