section_heading: Ratne sudbine nekih Budisavljevića u 20. stoljeću
paragraph_text: Neki Budisavljevići su imali i tragičnu sudbinu. Vladimir i njegov sin Mane (Emanuel) su strijeljani 19. kolovoza 1942. u Dudiku kod Vukovara. Manetova majka Vilma Hribovšek i žena Elfrida Valeria Foschiatti su uhapšene i deportirane u Jasenovac. Vilma je u Jasenovcu i ubijena 1942., u 72. godini života, a Elfrida je navodno preživjela rat, a po drugim izvorima nije. Selo Pećane je imalo 29 žrtava fašističkog terora i nekoliko desetina poginulih u partizanima. Smilja Budisavljević je bila svjedok oba svjetska rata kao i Domovinskog. Smiljin brat Savo je u Prvom svjetskom ratu, iz Amerike išao brodom u Europu, da bi ratovao na Solunskom frontu, a poginuo je nakon što su Nijemci torpedirali i potopili brod na oceanu. Za četiri godine (Drugog svjestkog) rata, dosta vremena s djecom provela је po zbjegovima planine Pješivice. U Domovinskom ratu je imala 88 godina i u traktorskoj prikolici je 5. kolovoza 1995. prevežena u Srbiju, gdje i umire 1998., u 93. godini života. U Muzeju genocida u Beogradu je navedeno 4 Budisavljevića, žrtava rata 1941. – 45., koji su iz Novih Karlovaca: Kuzman (ubijen od Nijemaca u logoru u Zemunu, 1944.), Desanka (poginula u NOB-u 1944.), Radovan (ubijen od Nijemaca 1945. u Auschwitzu, 1945.) i Slobodan (ubijen u NOB-u, N. Slankaman). Ilija Budisavljević bio je 7 puta ranjavan, jednom i na Srijemskom frontu. Njegov brat Nikola je poginuo na Sutjesci. Mlađi brat im je stradao na samom početku Drugog svjetskog rata. Ustaše su naredile da muškarci dođu u Udbinu radi košenja, pa su tu pohvatali Srbe i poklali ih u crkvi. Nakon toga Ilija i Nikola odlaze na Plješivicu i pridružuju se partizanima.