section_heading: Poslije rata
paragraph_text: Kao i većina njemačkih generala Lüttwitz se protivio odredbama Versailleskog mirovnog sporazuma posebice odredbama koje su nalagale smanjenje njemačke vojske na 100.000 vojnika i izručenje njemačkih časnika koje su saveznici optužili za ratni zločin. Nakon što su se prema odredbama sporazuma trebale rasformirati paravojne jedinice Freikorpsa u čijem je osnivanju između ostalog i sam sudjelovao, Lüttwitz je od predsjednika Friedricha Eberta i ministra obrane Gustava Noskea zatražio da se program raspuštanja jedinica obustavi. Nakon što su oni zahtjev odbili, Lüttwitz je odlučio djelovati. Jedinice Freikorpsa točnije Mornarička brigada Erhardt je 13. ožujka 1920. umarširala i zauzela Berlin. Njemačka vlada prebjegla je najprije u Dresden, a nakon toga u Stuttgart, te je pozvala njemačke radnike da stupe u generalni štrajk. Generalni štrajk paralizirao je Njemačku, a kako pučisti nisu imali širu podršku vojske, puč je propao. Lüttwitz koji je u pučističkoj vladi bio ministar obrane, morao je 17. ožujka 1920. pobjeći iz Njemačke, te je prebjegao najprije u Švedsku, a nakon toga u Mađarsku. U Njemačku se vratio nakon 1925. nakon što je proglašena amnestija, ali se više nije aktivno bavio politikom, iako je podržavao dolazak nacista na vlast.