section_heading: Zadnji mjeseci i Cobainova smrt
paragraph_text: Govoreći jezikom iskusne budale koja bi očito rađe bila uškopljena, djetinjasta jadikovka. Ova poruka bi trebala biti poprilično jednostavna za razumjeti. Sva upozorenja punk rock-a 101 školovanja godinama, od mojeg upoznavanja s, mogli bi reći, etikama uključenim u nezavisnost i prihvaćanje vaše zajednice su se pokazala veoma istinitima. Nisam osjećao uzbuđenje slušajući kao i praveći glazbu zajedno s čitanjem i pisanjem već previše godina. Osjećam neopisivu krivnju zbog toliko toga. Na primjer kad smo u backstage-u i svijetla se ugase i manično urlanje publike započne, to ne utječe na mene na isti način na koji jest Freddija Mercuryja, koji je očito volio, uživao u ljubavi i obožavanju publike što je nešto čemu se potpuno divim i na čemu mu zavidim. Činjenica je da, ne mogu vas zavarati, bilo koga od vas. Jednostavno nije pravedno prema vama ili meni. Najgori zločin kojeg mogu smisliti bio bi dribljati ljude sa zavaravanjem i pretvaranjem da se 100% zabavljam. Ponekad se osjećam kao da bi trebao imati vrijeme za udarac prije nego što išetam na pozornicu. Pokušao sam sve u mojoj moći da poštujem to (jesam, Bože, vjeruj mi da jesam, ali to nije dovoljno). Ja poštujem činjenicu da smo ja i mi utjecali i zabavili mnogo ljudi. Mora biti da sam ja jedan od onih narcisoida koji poštuju stvari tek kada ih izgube. Ja sam previše osjećajan. Morao bi biti blago mutav da bih povratio entuzijazam koji sam nekada imao kao dijete. U naše zadnje 3 turneje, dobio sam mnogo poštovanja od svih ljudi koje znam osobno, i kao fanova naše glazbe, ali još uvijek ne mogu preći preko frustracija, krivice i empatije koju imam za svih. Ima dobroga u svakome od nas i mislim da jednostavno volim ljude previše, toliko da se osjećam previše jebeno tužno. Tužnu, malu, nezahvalnu, Ribu, Isusovog čovjeka. Zašto jednostavno ne uživaš u tome? Ne znam! Imam božicu od žene koja znoji ambiciju i empatiju i kćer koja me previše podsjeća na ono što sam bio, pun ljubavi i sreće, ljubeći svaku osobu koju upozna jer su svi dobri i nitko joj neće učiniti nažao. I to me straši do crte gdje mogu jedva funkcionirati. Ne mogu podnijeti misao kako Frances postaje očajna, samo-destruktivna, death rockerica kao ja. Shvaćam to dobro, veoma dobro, i zahvalan sam, ali od moje sedme godine, postao sam pun mržnje prema svim ljudima općenito. Samo zato što izgleda tako lako za ljude da se slažu i da imaju empatije. Empatija! Samo zato što volim i žao mi je ljudi previše, pretpostavljam. Hvala vam svima iz dubine mojeg gorućeg, mučnog stomaka za vaša pisma i brigu za vrijeme posljednjih godina. Ja sam previše čudna, zlovoljna beba! Nemam više strasti, i zato zapamtite, bolje je izgorjeti neko izblijedjeti. Mir, ljubav, empatija. Kurt Cobain