section_heading: Književnost
paragraph_text: “Duga gravitacije” (Gravity's Rainbow, 1973.) je po mnogima remek-djelo američkog postmodernizma. Roman s 400 likova i nekoliko linija pripovijedanja na ironičan način prikazuje nastanak civilizacije atomskog doba 1944. – 1945.; povijest obrađuje kao oblik neuroze pa paranoja nije samo tema i dominantno ozračje već postaje formalni postupak. Uspoređuju ga s Uliksom Jamesa Joycea. Zbog složenosti i nepristupačnosti, drži se jednim od težih literarnih uradaka druge polovice 20. stoljeća. Roman je 1974. dobio Nacionalnu knjišku nagradu (National Book Award), na čiju dodjelu autor nije došao. Znajući da se Pynchon neće pojaviti pred publikom, njegov izdavač je dogovorio da nagradu preuzme komičar Irwin Corey koji je na pozornici održao humoristično-apsurdni govor, sačinjen od namjernih jezičnih greški.<ref>[https://dangerousminds.net/comments/thomas_pynchon_pranks_the_1974_national_book_awards_ceremony ''Thomas Pynchon pranks the 1974. National Book Awards ceremony'', Dangerousminds.com, 28. listopada 2014.] (pristupljeno 10. prosinca 2017.) Dugu gravitacije je književni žiri jednoglasno izabrao i za Pulitzerovu nagradu za književnost 1974., no ostatak žirija je uložio veto, ocijenivši knjigu opscenom i nečitljivom, pa nagrada te godine nije dodijeljena. “Vineland” (1990.) tematizira veze između politike i kulture u Americi od 1960-ih do sredine 1980-ih. Roman “Mason i Dixon” (1997.) se bavi prosvjetiteljskim bazama američke kulture kroz stvarne povijesne ličnosti astronoma Charlesa Masona (1728. – 1786.) i geodeta i astronoma Jeremiaha Dixona (1733. – 1779.), prateći njihova istraživanja i mjerenja na Rtu dobre nade, otoku Sveta Helena, Velikoj Britaniji te na Masonovoj i Dixonovoj liniji.