section_heading: Umjetničko stvaralaštvo
paragraph_text: mini|Lego, 2000., galerija Arteria, Zagreb mini|Wireframe, 2008., Muzej za umjetnost i obrt, Zagreb Robert Šimrak najranijim radovima s kraja osamdesetih vrlo jasno odredio je područje svog umjetničkog interesa i djelovanja, smjestivši ga u međuprostor masovnih medija i umjetnosti. Njegov postupak zasnivao se na odabiru vizualnih simbola masovne kulture i komunikacije – od stripa i reklamne fotografije do religioznog simbola, branda ili logotipa neke tvrtke, koji prolaze proces umjetničke transpozicije. Prenoseći tako vrlo egzaktno predmet u novi medij, služeći se na određeni način Duchampovom metodom rekontekstualizacije, Šimrak se tek naizgled u tom procesu odriče svake osobnosti i autorske prepoznatljivosti u klasičnom smislu. Iz virtualnog svijeta, ovdje poimanog u širem smislu kao prostora svih suvremenih medija, on ga transportira u svijet umjetnosti. Na teorijsko – umjetničkoj razini, izhodišta Šimrakove umjetnosti možemo naći u pop artu šezdesetih i sedamdesetih, u ostvarenjima Lichensteina, Warhola, Oldenburga... Kritika u njegovu radu iz toga razdoblja prepoznala je stanovit socio – kulturni angažman, u smislu propitivanja posljedica opće mediokratizacije i kibernetizacije te kritičkog promišljanja njihova značenja i utjecaja u suvremenom društvu. U ovom razdoblju Šimrakov umjetnički prosede prvenstveno se zasnivao na reinterpretaciji i kombinatorici navedenih predmeta – simbola te njihovu slikarskom i crtačkom transponiranju u metarealnost umjetničkog djela. Bitan pomak u Šimrakovu radu dogodio se autorovim priklanjanjem sredstvima kompjuterskog generiranja slike, odnosno grafike, što mu otvara nove mogućnosti likovnog izraza u kreiranju osobene virtualne zbilje. Ovaj transfer iz klasičnih umjetničkih medija i metoda u potpunosti je dovršen radovima ciklusa Nova gravitacija predstavljenim izložbom 2004. godine. Iako je došlo do radikalne promjene izražajnih sredstava, ovaj ciklus na značenjskom nivou zadržava kontinuitet Šimrakova kritičkog promišljanja svijeta koji ga okružuje. U tom smislu moglo bi se reći da i ciklus radova, koji je pod naslovom Wireframe predstavljen u Muzeju za umjetnost i obrt, kako na idejnoj, tako i na razini likovnog ostvarenja predstavlja daljnji značajan iskorak. Sam naziv ciklusa Wireframe preuzet je iz računalne terminologije i označava onaj kostur trodimenzionalnog (3D) crteža koji, iako nevidljiv, čini osnovni gradbeni element kompozicije. Određujući jasno i nedvojbeno svoju poziciju naspram suvremenih kompjuterskih tehnika kao sredstva umjetničkog izražavanja, tim nazivom izložbe na semantičkoj razini autor također upućuje i na skrivena značenja ispod pojavnosti same slike (Gašparović, 2008).