section_heading: Povijest
paragraph_text: Nakon dolaska mađarske dinastije Arpadovića na hrvatsko prijestolje 1102. godine i zbog povremenih mletačkih osvajanja u Dalmaciji, umanjilo se značenje Splitske nadbiskupije. Prvo je 1094. godine, osnivanjem Zagrebačke biskupije, splitska nadbiskupija izgubila svaku stvarnu ili načelnu crkvenu vlast u srednjovjekovnoj Slavoniji, jer je ugarski kralj Ladislav podredio novoutemeljenu biskupiju ostrogonskoj nadbiskupiji. Također, 1120. godine je osnovana Dubrovačka metropolija zbog čega je splitska metropolija izgubila i jugoistočne krajeve. Počevši od 1115. godine Zadar, Rab, Krk i Osor su prihvatili mletačku vlast, dok je Split većinom ostao u sastavu drugih političko-teritorijalnih organizacija. Te političke promjene izazivale su pritisak da se okupirana područja izdvoje iz sastava Splitske nadbiskupije i metropolije, čemu se usprotivio papa Inocent II. te je u buli upučenoj 1138. godine splitskom nadbiskupu Gaudiju (1136. – 1158.) strogo zahtijevao od svih dalmatinskih biskupa da se pokoravaju splitskoj Crkvi, a uz to je naredio da se pokrajinske sinode moraju održavati isključivo u Splitu, gdje „počiva tijelo sv. Dujma, učenika sv. Petra” (lat. ubi corpus Sancti Domnii discipuli beati Petri requiescit) te da se ondje moraju rediti i svi novi dalmatinski sufraganski biskupi. Unatoč tome, papa Anastazije IV. je popustio mletačkim pritiscima i 1154. godine odobrio osnivanje nove zadarske metropolije, kojoj su pridružene sufraganske biskupije u Osoru, Krku i Rabu, a neko vrijeme i hvarska biskupija (vraća se pod upravu splitske metropolije 1181. godine). Svim tim promjenama, suzio se teritorij splitske metropolije na središnju Dalmaciju i unutrašnjost do Gvozda. Unatoč tome, pape su i dalje pridavale izniman značaj ulozi splitskih nadbiskupa. Tako su u drugoj polovici 12. stoljeća trojica nadbiskupa zaredom: Petar VI. Lombard (1161. – 1165.), Gerard (1167. – 1175.) i bl. Arnir (1175. – 1180.) dobili i trajno držali naslov „legata Apostolske Stolice” (lat. legatus Apostolicae sedis) koji je označavao ovlasti veće od onih koje su imali metropoliti.<ref>Kovačić, Slavko: Salonitansko-splitska Crkva, povijesni pregled, str. 10.