section_heading: Opadanje i pad
paragraph_text: thumb|right|400px|Pečenezi pobjeđuju "skite" [[Svjatoslav I., veliki knez Kijeva|Svjatoslava I. Kijevskog.]] Nakon stoljetnih borbi u kojima su sudjelovali svi njihovi susjedi – Bizantsko Carstvo, Bugarska, Kijevska Rus, Hazari i Mađari – Pečenege je 1091. godine u bici kod Levouniona kao neovisnu snagu uništila zajednička bizantsko-kumanska vojska pod bizantskim carem Aleksijem I. Komnenom. Pečenezi su pretrpjeli tako strašan poraz, da je Ana Komnena zapisala: "Čitav jedan narod, koji je brojao mirijade, uništen je za jedan dan." Alekije I. regrutirao je poražene Pečenege i naselio ih u okrugu Meglen (danas u Makedoniji), kao odred (tagmu) "meglenskih Pečenega".<ref>Haldon, John (1999), Warfare, State and Society in the Byzantine World, 565–1204. London: UCL Press. str. 117. ISBN 1-85728-495-X. Kad su ih Kumani 1094. godine ponovo napali, mnogi su Pečenezi bili ubijeni ili asimilirani. Godine 1122. Pečenezi su ponovo u velikim masama prešli Dunav i, pljačkajući i pustošeći, prodrli u Traciju. Međutim, to je bila posljednja pečeneška navala: Bizantinci su, pod vodstvom cara Ivana II. Komnena, ponovno pobijedili Pečenege u bici kod Beroje 1122. godine, na teritoriju današnje Bugarske. Car je pečeneške zarobljenike naselio po bizantskim pokrajinama kao vojnike dodijelivši im stratiotska (vojnička) imanja. Neko su vrijeme značajne zajednice Pečenega još uvijek ostale u Kraljevini Mađarskoj. Vremenom su balkanski Pečenezi izgubili svoj nacionalni identitet i potpuno se asimilirali uglavnom s Mađarima i Bugarima, a u znak sjećanja na ovu veliku pobjedu koja ja zauvijek eliminirala pečenešku prijetnju, car Ivan II. uveo je poseban "pečeneški blagdan" koji se slavio još krajem 12. stoljeća.