paragraph_text: Sabalich je bio agilan osnivač časopisa La Palestra (1878.) i Scintille (1886.), urednik još nekih listova, pisao je mnogo i o raznim temama. Proučavao je spomeničku baštinu, objavljivao pjesničke zbirke na zadarsko–venecijanskom dijalektu, pisao o arheologiji, povijesti i povijesti umjetnosti. Sugrađanima je bio poznat kao fobičar (trpio je od agorafobije i talasofobije), usamljenik koji je popodneva provodio pognut nad knjigama u kutu knjižare »Libreria Nani«. Za vjerovati je da je od majke Ruže Vuković naučio barem osnove hrvatskoga jezika, makar to ničim nije razvidno iz njegovih spisa. Čini se da je suvremenicima bio poznat po dramama što su ih talijanske glumačke družine s uspjehom izvodile na talijanskim i europskim pozornicama. Taj svojedobno popularni dramski opus tek čeka pažljivi studij. Sabalich je proučavao i povijest kazališta, o čemu je pisao na više mjesta, a posebno u studijama o Suppéu i monografiji Cronistoria aneddotica del Nobile Teatro di Zara (1781–1881).