section_heading: Dizajn
paragraph_text: Britanski konstruktori su se kod ove klase ponovo vratili uporabi vanjskih tankova za smještaj glavnog balasta onako kako je to bio slučaj i kod E klase. Deplasmani podmornica varirali su od 891/ 1074 tona (grupa I) do 960 /1150 t (grupa III) a shodno izvedenim konstrukcijskim izmjenama pričuvni uzgon se smanjio s 21,3% (grupa I) na 19,8% (grupe II i III). Sukladno s različitim deplasmanima, razlikovale su se i izmjere pojedinih grupa unutar klase L. Dvomotorni dizelski dio propulzije preuzet je iz podmornica klase J i mogao je razviti ukupno 2400 KS.<br> Drugi dio propulzije činile su četiri električna motora, svaki po 400 KS. Električni motori su se napajali iz baterije od 336 ćelija, podijeljenih u tri baterijska grotla po 112 ćelija. Propulzijski sustav bio je dizajniran tako da je na svaku od pogonskih osovina bio spojen jedan dizelski glavni motor i dva električna motora. Tehnički novitet primijenjen na klasi L bila je ugradnja pomoćnog električnog motora od 20 KS, koji je bio namijenjen za tzv. šuljajući način podvodne plovidbe brzinom od samo 1,75 čvorova. Taj pomoćni motor prenosio je snagu preko pužnog mehanizma samo na desnu osovinu. Tako koncipiran sustav propulzije i konstrukcijski izabrani oblik trupa omogućavali su podmornicama klase L maksimalnu površinsku brzinu do 17,5 čv, odnosno podvodnu od 10,5 čv.