paragraph_text: Gustav Ludwig Hertz ili Gustav Hertz (Hamburg, 22. srpnja 1887. - Berlin, 30. listopada 1975.), njemački fizičar. Doktorirao je (1911.) na Humboldtovu sveučilištu u Berlinu, gdje je i bio zaposlen (od 1911. do 1914. i od 1917. do 1920.). Bio je profesor na Halle-Wittenberškom sveučilištu (od 1922. do 1928.) i ravnatelj Fizikalnog instituta Visoke tehničke škole (danas Tehničko sveučilište) u Berlinu (od 1928. do 1934.). Hitlerovim dolaskom na vlast, morao se 1934. zbog židovskoga podrijetla povući s položaja. Nakon Drugog svjetskoga rata radio je na atomskim istraživanjima u SSSR-u (od 1945. do 1954.). Bio je profesor fizike i ravnatelj Fizikalnog instituta u Leipzigu (od 1954. do 1961.). Za pokus, kasnije nazvan Franck-Hertzov pokus, koji je potvrdio da atomi žive mogu apsorbirati energiju samo određene vrijednosti i tako potkrijepio teoriju kvantiziranosti atoma, podijelio je s J. Franckom Nobelovu nagradu za fiziku (1925.). Otkrio je difuzijski postupak razdvajanja smjese izotopa neona (1932.), koji je postao važan za tehnologiju obogaćivanja uranija i proizvodnje atomske bombe.<ref> Hertz, Gustav, "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2019.