section_heading: Prijevod Kurana
paragraph_text: thumb|230px|lijevo|Čauševićev i [[Muhamed Pandža|Pandžin prijevod Kurana]] Nakon što se povukao s dužnosti reis-ul-uleme 1930. godine, u mirovni Čaušević s hfz. Muhamedom Pandžom započinje raditi na prvom prijevodu Kurana na hrvatski jezik,<ref>(vanjska poveznica):, Zdravko Sančević (1993.), »Čaušević, Mehmed Džemaludin«. U tiskopisu: Hrvatski biografski leksikon, 3. svezak: Č – Đ, (glavni urednik Trpimir Macan), Leksikografski zavod Miroslav Krleža, Zagreb, 1993.; pristupljeno 23. siječnja 2015.<ref>Zlatko Hasanbegović, ''Muslimani u Zagrebu 1878.-1945. Doba utemeljenja, Medžlis Islamske zajednice u Zagrebu-Institut društvenih znanosti Ivo Pilar, Zagreb, 2007., fusnota 392, str 205.: čiji prijevod 1937. godine objelodanjuje u Sarajevu sa sadržanim Uvodom, Tumačenjem i Bilješkama''. Međutim, prijevod Kurana konzervativna islamska ulema nije dočekala s oduševljenjem. Naime, središnju ulogu u kritičkim napadima na prijevod Čauševića i Pandže imao je Muhamed ef. Pašić. Novine El-Hidaje su 1937. i početkom 1938. godine objavile tekstove u kojima se ogleda srž Pašićeve kritike. U tekstovima, Pašić upozorava čitaoce da Čauševićev prijevod nije baziran na tradicionalnim izvorima, te optužuje prevoditelje za kidanje islamskog jedinstva. On tvrdi da je prijevod Kurana obojen derviškim simbolizmom, za šta Čaušević i Pandža u svoju obranu navode da je nužno kuranski tekst u različitim vremenima različito razumijevati. Polemika koja se izrodila između uleme i prevoditelja Kurana se okončala bez značajnih rezultata u oblasti prevođenja Kurana na hrvatski jezik. Ipak, ona je ostala kao svjedok žestokih otpora prevođenju Kurana s arapskog jezika na bilo koji drugi jezik.<ref>