section_heading: Pavlini u Hrvatskoj
paragraph_text: Prisutnost pavlinskog reda, osnovanog 1215. godine u Ugarskoj, na području Hrvatske se može zabilježiti već 1240-ih godina osnivanjem samostana u Remetama (1240.) i Dubici (1244.). Tijekom 14. i 15. stoljeća vidljivo je brzo širenje pavlinskog utjecaja i izgradnja velikog broja novih pavlinskih samostana što se može objasniti uzornim redovničkim životom, visokom izobrazbom te manjim dimenzijama njihovih samostana u odnosu na ostale redove što je značilo da su za njihovo podizanje bile potrebne manje financijske investicije. Hrvatsko sjedište pavlina u kojem je stolovao vrhovni poglavar reda, od 1577. godine se nalazilo u lepoglavskom samostanu kojeg je 1400. godine podigao grof Herman Celjski. Tijekom 16. stoljeća zbog prodora turske vojske u Hrvatskoj nije podignut niti jedan pavlinski samostan, a većina postojećih je oštećena ili srušena. Tek početak 17. stoljeća za pavline predstavlja početak duhovne i redovničke obnove nazvan i „baroknim preporodom u redovničkom životu“. Tijekom vlasti cara Josipa II. pavlinski red je prvo ukinut u Istri 1782. godine, a zatim 1786. i u cijeloj Hrvatskoj što je rezultiralo napuštanjem i sekularizacijom brojnih samostanskih sklopova. Cvitanović Đ., Maleković V., Petričević J. (ur.), Kultura pavlina u Hrvatskoj : 1244-1786. : slikarstvo, kiparstvo, arhitektura, umjetnički obrt, književnost, glazba, prosvjeta, ljekarstvo, gospodarstvo, Zagreb, Globus, Muzej za umjetnost i obrt, 1989.,  str. 32, 33, 34, 35, 36, 37, 86, 87, 111, 113 Godine 1972. pavlini se vraćaju u Hrvatsku te do danas djeluju u samo tri samostana (Sveti Petar u Šumi, Kamensko i Svetice). Kurilić V., Arhitektura samostana isusovačkog i pavlinskog reda u 17. i 18. stoljeću u Hrvatskoj na odabranim primjerima (Kolegij u Zagrebu, Kolegij u Rijeci, Samostan Blažene Djevice Marije u Lepoglavi i samostan u Sv. Petru u Šumi), diplomski rad, Sveučilište u Zagrebu, Filozofski fakultet, 2012., str. 13, 57, 58, 61, 62, 65