section_heading: "Katoličke zemlje"
paragraph_text: Katolička crkva se tijekom XX. stoljeća počela odnositi prema državi u sve širem krugu tradicionalnih katoličkih zemalja na način kako se u povijesti odnosila prema državama u kojima su katolici bili u manjini (poput Velike Britanije ili Nizozemske), što u praksi znači da se u većini tih zemalja odustalo iz od unije između Crkve i države – stoga možemo govoriti da je npr. Hrvatska danas „katolička zemlja, ali ne i katolička država“. U mnogim je zemljama raskidanje unije Crkve i države bilo vrlo burno; npr. povodom takve odluke Francuskih vlasti 1905. godine da raskine uniju piše papa Pio X.: „Teza da država mora biti odvojena od Crkve je apsolutno pogrešna, najpogubnija zabluda... jer je Stvoritelj čovjeka također i Utemeljitelj ljudskih društava i održava njihovo postojanje kao što održava i naše. Dugujemo Mu, dakle, ne samo privatan kult, već javno i društveno bogoštovlje kako bismo Ga častili."<ref> Enciklika „Vehementer Nos", papa Pio X. 1906. god. (Engleski) U drugim zemljama je raskid unije bio obilježen stanovitom umjerenošću, pa je npr. u Saveznoj Republici Njemačkoj zajamčeno pravo Crkvi na tzv. "crkveni porez", zajamčen je u svim školama vjeronauk čiji sadržaj mora biti odobren od Crkve, zajamčena je dušobrižnička služba u vojsci, zatvorskom i bolničkom sustavu, te kapele u širokom broju javnih ustanova; slično je danas i u Hrvatskoj i u velikom broju drugih zemalja katoličke tradicije.