section_heading: Rimsko razdoblje
paragraph_text: Dugotrajni mir i procvat istočnih provincija u 2. stoljeću poslije Krista doveli su do kulturnog oživljavanja koje se naziva "drugom sofistikom" ili "grčkim preporodom", tijekom kojega se budi interes za starinu, za oživljavanje starih kultova i običaja, a otvaraju se i službene filozofske i retorske škole koje potpomaže država. Ponovo se razvija javno govorništvo, a putujući učitelji, koji sebe nazivaju sofistima, poučavaju deklamatorskoj vještini raspravljanja. I premda je druga sofistika potakla interes za stare atičke govornike, bila je previše sadržajno isprazna i izmišljena da bi značajnije doprinijela književnosti. Najpoznatiji sofist toga doba bio je Dion Zlatousti (Δίων Χρυσόστομος, umro oko 112.), od koga je sačuvano oko 80 govora o raznim moralnim i književnim temama. Filozofska misao ovog razdoblja, pretežno eklektička, životari bez originalnosti u filozofskim školama: novih sistema nema, već se obnavljaju stari pravci. Filon (Φίλων, rođen oko 20. pr. Kr., umro između 41. i 54.) pokušao je povezati Mojsijevo učenje s grčkom filozofijom, prije svega Platonom. 200px|lijevo|mini|[[Filon (Φίλων)]] Filozof i povjesničar Flavije Arijan (Ἀρριανός, 95. – 175.), Epiktetov učenik, objavio je svoje bilješke s predavanja, na kojima se uglavnom i zasniva naše znanje o ovom filozofu. Glavno je Arijanovo delo Aleksandrova anabaza (Ἀλεξάνδρου ἀνάβασις, 7 knjiga), koja je na trezven način i s osloncem na pouzdane povijesne izvore obrađivala čitav život Aleksandra Velikog. Indijska povijest (Ἰνδική) više je geografija nego povijest Indije, Taktika (Τέχνη τακτική) obrađuje vojnu vještinu, dok je spis O lovu (Κυνηγετικός) dopuna istoimenog Ksenofontovog djela. Stoička je filozofija imala mnogo pristalica u Rimu, pa je tako na tragovima stoicizma i car Marko Aurelije (121. – 180.) napisao u obliku aforizama u 12 knjiga djelo Razmišljanja sa samim sobom (Τὰ εἰς ἑαυτόν). Popularna je bila i filozofija skeptika, čiji je glavni predstavnik Sekst Empirik (Σέξτος, oko 200.) koji je prikazao filozofiju Pirona, osnivača skepticizma, u djelu Pironove postavke (Πυρρώνειοι ὑποτυπώσεις). Za povijest filozofije od velikog je značaja zbornik Diogena Laertija (Διογένης ὁ Λαέρτιος, 2. stoljeće) Životi i mišljenja znamenitih filozofa (Βίοι καὶ γνῶμαι τῶν ἐν φιλοσοφία εὐδοκιμησάντων, 10 knjiga).