section_heading: Javni gradski promet
paragraph_text: Javni gradski promet u Teheranu vrlo je razvijen i kvalitetan, a sastoji se od podzemne željeznice, autobusa na običnim i brzim linijama, više tisuća taksija, te uspinjača i žičara u sjevernim dijelovima grada. Povijest suvremene javne gradske mreže započinje u kadžarskom razdoblju krajem 19. stoljeća kada grad dobiva prve vlakove i tramvaje. Godine 1883. između Teherana i prigradskog Raja uz pomoć francuskih i belgijskih inženjera u promet je pušten prvi parni vlak poznat kao „Dudi”, a linija se održala sve do 1951. godine. Prvi teheranski konjski tramvaj u službu je ušao 1880. odnosno 11 godina prije nego u Zagrebu. Sredinu 20. stoljeća obilježila je stagnacija željeznica u javnoj gradskoj mreži zbog razvoja autobusne mreže, što je uvjetovano usponom državne naftne industrije odnosno jeftinim cijenama goriva. Velike prometne gužve koje su usporavale cestovni promet rezultirale su otvaranjem brzih autobusnih linija (engl. Bus rapid transit) koje od 2007. godine ukupnom dužinom od 100&nbsp;kmMurray, Alan (2000.), str. 57. i 99. U gradu djeluje jedna državna i više privatnih taksi službi s voznim parkom od više tisuća automobila - državni su po pravilu žutih, a privatni zelenih, bijelih i drugih boja. Uspinjače i žičare nalaze se na sjeveru podno obronaka Točala i povezuju grad sa skijalištima i hotelima na Alborzu. Među njima je najvažnija i najpoznatija „Točalska žičara”: operativna je od 1978. godine Spolna segregacija u javnom gradskom prometu Teherana nije izražena i u svim njegovim granama miješanog je karaktera, ali uz takve postoje i odvojeni tipovi isključivo samo za žene (npr. ženski vagon u podzemnoj željeznici, ženski taksiji s vozačicama, odvojeni dijelovi zglobnih autobusa, itd.). Godine 2011. u jednom od teheranskih naselja u promet je pušten i prvi sustav javnog korištenja bicikla.