section_heading: Novi kurs
paragraph_text: mini|desno|200px|[[István Tisza|Grof Tisza ulazi u sabornicu s banom Skerleczom i ministrom za Hrvatsku, grofom Pejačevićem, 1914.]] Između 1903. i 1905. jača austrijsko-mađarski sukob. 1905. ugarska vlada htjela je uvesti mađarski kao zapovjedni jezik u vojsci, osporiti položaj cara kao vrhovnog zapovjednika te ukinuti carinsku uniju između austrijske i svoje polovice Monarhije, što je uzrokovalo znatne potrese. Hrvatski zastupnici, na čelu s Nikolom Tomašićem, ispravno su procijenili da bi to bio loš potez, jer su dvije polovice Austro-Ugarske bile međuovisne: Austrija je bila pretežno industrijska, a Ugarska i Hrvatska poljoprivredne zemlje.[http://dnc.nsk.hr/DataServices/ImageView.aspx?id=28fc1c80-7c43-472b-9837-1e8725ed3c4b, Dom i sviet, 15. ožujka 1905., br.6., str. 118.] No, hrvatska oporba na čelu sa Supilom i Trumbićem u austrijsko-mađarskom sukobu vidi priliku za Hrvatsku. Nakon sastanka Ante Trumbića s Ferencom Kossuthom u Pešti u lipnju 1905. te Trumbića i Frana Supila s predsjednikom ugarskog parlamenta dr. Justhom u Rijeci u rujnu, otvoren je put sporazumu. 3. listopada 1905. hrvatska oporba donijela je Riječku rezoluciju. U njoj hrvatski zastupnici podržavaju Mađarsku u borbi protiv Austrije i izražavaju nadu da će se ukloniti sukob Hrvata i Mađara. Uvjet za suradnju je ujedinjenje Hrvatske i Dalmacije i uvođenje ustavnih sloboda u Hrvatsku, odnosno rušenje mađaronskog režima. No, iako je Nezavisna stranka Justha i Kossutha pobijedila na izborima u Ugarskoj te je Sandor Wekerle oformio vladu, pod prijetnjom austrijske strane i cara Franje Josipa I. odustali su od zahtjeva.<ref>Kardum, Gajski: Jezik kao političko pitanje: Slučaj zapovjednog jezika u austrougarskoj vojsci, Jezikoslovlje, Vol.13 No.2 Studeni 2012. Donošenje Željezničke pragmatike 1907., kojom je ugarska vlada opet uvela mađarski kao službeni na željeznicama u Hrvatskoj, pokazao je da suradnja s ugarskom vladom ne daje rezultata. Unatoč tome, sve do 1918. hrvatsko-srpska koalicija je vodila oportunističku politiku vezivanja uz Budimpeštu.