paragraph_text: Međutim, taj specifični pripovjedač i tu vrstu gubitka okončava stoičkim mirom u skladu sa spoznajom kako živimo u kulturi odbacivanja i prolaznosti, kako nam sudbinska samoća otkriva onaj dio unutarnjeg svijeta kojega dotad možda nismo bili ni svjesni, kako su zapravo svi »Evini sinovi« trajno izbačeni iz raja, iz »stoljetnog civilizacijskog zavičaja« (str. 87). U tom bismo kontekstu unutarnjeg pripovjedača ove obiteljske sage (koja je pri samom vrhu naše suvremene proze) ‒ mogli nazvati svojevrsnim hrvatskim Stephenom Hawkingom, koji je svjestan svoje posebnosti no unatoč svemu s neizmjernim mirom nalazi vlastito pročišćenje u »katarzičnoj vatri sudbine«.