section_heading: Letna testiranja
paragraph_text: Prvi su prototip opremili s četiri turbomlazna motora Armstrong Siddeley Sapphire 7 Mark 200. Kako nije dobio svu predviđenu opremu, tehničari su u WB771 ugradili balans kako bi osigurali potrebnu stabilnost u letu. Osim što se avion pokazao laganim za letenje najveće je iznenađenje bila činjenica da je trebao kratku stazu za polijetanje. Drugim riječima uopće ga nije trebalo "seliti" u Boscombe Down. WB771 javnosti je prikazan na zrakoplovnoj izložbi Farnborough 1953. Pritom su tijelo aviona obojali u crno dok su krila i rep ostali srebrni. Letna su testiranja pokazala da je osnovni dizajn uspješan te da je potrebno napraviti samo neke izmjene. Najveća greška otkrivena je 14. srpnja 1954. kad je WV771 izgubljen u teškoj nesreći tijekom leta na maloj visini, u kojoj su nastradali svi članovi posade. Naime, tada je otkriveno da je repna konstrukcija preslaba za opterećenja koja se stvaraju tijekom leta velikim brzinama kroz gust zrak na malim visinama. Zbog toga je drugi prototip WB775 dobio ojačani rep, te je prvi put poletio 11. rujna 1954. Dobio je istu shemu bojanja kao i WB771, ali i svu opremu namijenjenu serijskim avionima. Unatoč nesreći prvog prototipa serijska proizvodnja HP.80 odobrena je u lipnju 1952., zapravo mnogo prije nego što je prvi prototip poletio. Naručeno je samo 25 aviona koji su službeno označeni kao Victor B.1. Prvi let prvi serijski Victor obavio je 1. veljače 1956. Tijekom leta 1. lipnja 1957. pilot Johnny Allam je tijekom blagog poniranja "slučajno" probio zvučni zid, čime je Victor postao najveći nadzvučni avion svog vremena.