section_heading: Principat
paragraph_text: mini|lijevo|160px|[[Oktavijan August]] Nakon uspjeha u borbi proti svojih protivnika i uspjeha u Senatu, Oktavijan je 16. siječnja 27. pr. Kr. postao August (lat. Uzvišeni) i time službeno utemeljio Rimsko Carstvo. Carstvo općenito dijelimo na principat i dominat. Principat označava period u kojem su carevi, iako u monarhističkom uređenju, davali privid da vladaju kao u doba republike, dok dominat predstvalja period u kojem je car i de facto i de iure imao apsolutnu, vrhovnu vlast. Rimsko Carstvo je kroz svoju povijest prošlo nekoliko povijesno važnih događaja, pa čak i diobu na dva dijela, a obilježilo ga je nekoliko carskih dinastija iz kojih su dolazili carevi. Prva, Augustova loza, bila je Julijevsko-Klaudijevska dinastija. Julijevsko-Klaudijevska dinastija, za koju se tada smatralo da je direktan potomak Eneje, osnivača Rima, dala je ukupno 5 careva - Augusta, Tiberija, Kaligulu, Klaudija i Nerona. Među ovih 5, samo se jedan može nazvati "imperator bonus" (lat. dobri car), a to je upravio bio prvi rimski car, Oktavijan August. Iako je držao titulu cara, August nikada nije službeno uveo diktaturu i uvijek je rimskom narodu davao velika prava i slobode. Takva vladavina uvjetovala je njegov konstantni reizbor na poziciji vladara, jer je August zadržao praksu izbora vladara, što se pokazao kao vrlo važan potez. Tijekom vladavine, osim titule cara, August je držao i mnoge druge političke i vojne titule, od kojih su najznačajnije one pontifex maximusa i vrhovnog vojnog zapovjednika Rimske Vojske. Kao vrhovni zapovjednik, August je, kao i većina njegovih nasljednika, širio carstvo i osvajao nova područja. No, nisu svi pohodi i bitke bili uspješni. U sukobu s Heruscima kod Teutoburške šume 9. godine, Publije Var se sukobio s heruškim zapovjednikom Arminijem i izgubio 3 od svojih 9 legija, a time i cijelu bitku. Ova bitka predstavljala je najveći rimski poraz tijekom Augustove vladavine. mini|160px|[[Tiberije]]Držeći vlast i imajući podršku naroda, senata i vojske, August se pri kraju života povlači iz javnog života i odlučuje o pitanju nasljednika. Iako je podršku naroda imao Germanik, August je za svog nasljednika izabrao Tiberija, koji je bio uz njega sve do smrti. August je umro prirodnom smrću u 77. godini života, a njegovi posmrtni ostatci položeni su u Augustov mauzolej. Period Augustove vladavine poznat je još i pod nazivima "zlatno doba" i "Pax Augusta" (lat. Augustov mir). Drugi rimski car, Augustov nasljednik, bio je Tiberije. On je bio vrlo sposoban vojskovođa, ali ne toliko sposoban političar. Ugušio je pobunu dalmatinskih i panonskih plemena u Batonskom ratu, pobunu u Germaniji, kao i u provincijama Traciji, Galiji i Numidiji. Postao je nepopularan poslije čudnovate smrti svog nećaka Germanika 19. godine, za koju su mnogi tvrdili da je on bio odgovaran. Pred kraj života postaje sve više sumnjičav i paranoičan te likvidira sve one koji bi mu bili mogući protivnici. Umro je u svojoj vili u 78. godini života, prema nekima prirodnom smrću, a prema nekima je pak ubijen.lijevo|mini|160px|Kaligula Nakon Tiberijeve smrti na vlast stupa mladi [[Kaligula]]. Prema jednoj povijesnoj priči trebao je vladati zajedno s Gemelijom, no dao ga je ubiti, Kaligula je car koji je najkraće vladao Rimom. Ojačao je snagu principata i povećao teritorij carstva, no prema nekim izvorima vladao je kao tiranin, smatrao se bogom i bio je nastran.<ref>Seneka, O ljutnji xviii.1, O ljutnji III.xviii.1; O kratkoći života xviii.5<ref>Filon Aleksandrijski, O veleposlanstvu Gaju XXIX Mnogi rimski povjesničari i izvori prikazivali su Kaligulu ludim,<ref>Filon Aleksandrijski, O veleposlanstvu Gaju XIII<ref>Seneka, O čvrstoći mudraca XVIII.1; Seneka, O ljutnji I.xx.8 a Svetonije tvrdi da je imao i epilepsiju.<ref>Svetonije, Život dvanaest careva, Kaligula 50 Jedna anegdota koja potvrđuje priču o ludosti je ona u kojoj je Kaligula svog konja Incitata pokušao učiniti svećenikom i konzulom.<ref>Svetonije, Život dvanaest careva, Kaligula 55<ref>Kasije Dio, Rimska povijest LIX.14, LIX.28 Kaligula je ubijen kada je imao 28 godina u uroti koji su skovali senatori kako bi vratili republiku, no već sljedeći dan, pretorijanci su proglasili Klaudija carem. mini|160px|Klaudije [[Klaudije]] je prvi rimski car rođen izvan Italije (Lugdunum je danas Lyon). Imao je mnogih zdravstvenih,<ref>Leon (1948.)<ref>Seneka Apokolocintoza. 5, 6.Burden, George. Carski gen, The Medical Post, 16. srpnja 1996. Iako nije bio dobar političar, Klaudije je uvelike doprinio razvoju carstva. Osvojio je Britaniju, a često je sudjelovao i u suđenjima. Ženio se ček 4 puta: s prve dvije se razveo, treću je dao ubiti, a četvrta mu je rodila Nerona – njegovog nasljednika. Stvari kojima su se ljudi najviše čudili kod njega bile su njegova zaboravljivost i rastresenost, Umro je 13. listopada 54. godine, u 64. godini svog života. Uzrok smrti bilo je trovanje, najvjerojatnije gljivom. Ubojstvo je najvjerojatnije izvršila njegova tadašnja supruga Agripina mlađa kako bi Nerona dovela na tron. Pokopan je s punim carskim sjajem i uvršten među bogove (deifikacija). mini|lijevo|160px|Neron [[Neron]], Klaudijev sin i nasljednik, 5. rimski car bio je ujedno i posljednji car Julijevsko-Klaudijevske dinastije. Na tron rimskog cara dovela ga je majka Agripina mlađa nakon što je prethodno otrovala svoga muža, cara Klaudija. U početku je vladao kao dobar car,<ref>Lukan, Građanski rat<ref>Seneka O milosti<ref>Dio Krisostom, Diskursi no kasnije je postao tiranin i jedan od najomraženijih rimskih careva.<ref>Tacit, Anali I.16<ref>Kragelund, Patrick, "Neron u Tacitu i u Oktaviji", The Classical Quarterly, 2000, str. 494-515 Na početku terora dao je ubiti svog brata,<ref>Tacit, Anali, XIII.16<ref>Josip, Povijest Židova, XX.8.2<ref>Svetonije, Život dvanaest careva, Neron<ref>Caije Dio, Rimska povijest, LXI.7 svoju majku,<ref>Tacit, Anali, XIV.1<ref>Svetonije, Život dvanaest acreva, Neron,34<ref>Tacit, Anali svog savjetnika, te svoje prve dvije supruge. Neron je bio bolesno ambiciozna osoba. U toj svojoj nerealnoj ambiciji želio je ponoviti djelo Aleksandra Makedonskog te je vodio skupe i nesigurne ratove na Istoku uzalud pokušavajući osvojiti Armeniju, sjevernu obalu Crnog mora i Etiopiju. Godine 64. Neron je zapalio Rim<ref>Svetonije, Neron,38<ref>Kasnije Dio, Rimska povijest, LXII.16 i za to okrivio kršćane te ih je počeo sustavno proganjati. Prema priči, Neron je svirao pjesmu o padu Troje dok je gledao kako mu grad gori. Kasnije naređuje još ubojstava, čak i nevinih osoba, a slavni pisac i filozof Seneka je bio prisiljen na samoubojstvo. Između 66. i 67. posjetio je Grčku, a kada se vratio u Rim, Senat ga je proglasio neprijateljem rimskog naroda i osudio na smrt, te je car u 31. godini života počinio samoubojstvo.<ref>Svetonije Život dvanaest careva, neron 49 Nakon njega je uslijedila godina četiri cara, nakon koje na vlast stupa druga dinastija u povijesti carstva, dinastija Flavijevaca.