paragraph_text: Bernanos je bio čovjek velike vjere i strasti, slobodoljubiv, nepopustljiv, po naravi antikonformist, nikada se nije ustručavao strastveno udariti riječima kad bi osjetio, prepoznao ili doživio kakvu nepravdu, povrjedu ljudskog dostojanstva ili općeljudskih i kršćanskih vrijednosti. Nakon Verlainea, Bloya, Bourgeta, Hysmansa, Jammesa, Peguya i Claudela koji su dekristijaniziranoj civilizaciji suprotstavili kršćanske vrednote, Georges Bernanos snažnim umjetničkim talentom i suvremenim književnim izrazom racionalističkom i pozitivističkom svijetu prokazuje njegovu laž, licemjerje i ograničenost. Nije riječ o pravovjernoj poučno-tendencioznoj ili nabožno-prosvjetiteljskoj literaturi, ili romantično-trijumfalističkim hagiografijama koje bi pružale ljudima recepte po kojima bi trebalo živjeti; riječ je o duboko egzistencijalističkoj literaturi u kojoj Bernanos govori o djelovanju dobra i zla, Sotone i Milosti, o neshvaćanju i neprihvaćanju svetosti kao modela pune čovjekove afirmacije u svijetu samodostatnosti, egolatrije i hedonističkih iživljavanja. Za razliku od asketskih i sentimentalnih likova svetaca kakve susrećemo u različitim hagiogafijama, na Bernanosovim stranicama oživljuju slabi, neugledni, obični ljudi, ljudi od krvi i mesa, razdirani sumnjama i nesigurnostima, strahovima i tjeskobama, ali i ljudi sa srcem.