section_heading: Pozadina
paragraph_text: Američka vanjska politika u 19. stoljeću je bila pod uticajem Monroeve doktrine prema kojoj su SAD trebale imati dominantnu ulogu na zapadnoj hemisferi, a postojanje kolonijalnih posjeda ili vazalnih država europskih sila s time je bile nespojivo. Iako su odnosi SAD i Španjolske uglavnom bili dobri, ostanak strateški važne Kube u španjolskim rukama se smatrao ne samo povredom Monroeve doktrine nego i opasnošću po američku sigurnost. Zato nije bila rijetkost zagovaranje rata sa Španjolskom, kako bi joj se oduzela i anektirala Kuba. U godinama pred američki građanski rat, ti su planovi imali i unutrašnjpolitičke motive, prije svega u nastojanju da se robovlasnički Jug novim posjedima nadoknadi demografsku, a samim time i političku dominaciju industrijskog Sjevera. Međutim, SAD sve do samog kraja 19. stoljeća nisu imale vojne i mornaričke resurse da se ravnopravno suprotstave velikim silama. Ekspanzionističke planove je zaustavio građanski rat, a pobjednički Sjever nije imao volje za novo krvoproliće. Umjesto toga su se SAD posvetile razvitku industrije i naseljavanju Zapada SAD-a kao izvoru resursa.