paragraph_text: Od godine 743. vizitacija je bila osnovana za biskupe, a zatim i za svećenike i monahe kojima je bila dužnost pojaviti se pred papom. Kroz povijest ova obveza postupno je iščezavala, dok je nije oživio Tridentinski sabor u 16. stoljeću, na kojem je odlučeno da „patrijarsi, primasi, metropoliti i biskupi neće propustiti redovito pohođenje svojih dijeceza bilo osobno, bilo, ako bi bili zakonito spriječeni, putem generalnog vikara ili vizitatora. Ako bi, zbog njezina opsega, bili spriječeni obići unutar jedne godine čitavu dijecezu, obići će njezin veći dio, tako da vizitaciju dovrše unutar dvije godine, bilo oni bilo njihovi vizitatori.“ O svrsi vizitacije sabor kaže: „Glavni cilj svih vizitacija neka je vođenje ljudi prema čvrstom i pravovjernom nauku, uz iskorjenjivanje hereza, podržavanje dobra morala, te ispravak svega zloga; upozoravanjem i poučavanjem da se narod potakne na vjerske osjećaje, mir i nevinost i da se učini poželjnim štogod bi mogla nalagati razboritost vizitatora za dobro vjernika, kako već vrijeme, mjesto i mogućnosti dozvole.