section_heading: Povijest
paragraph_text: U kolonijalno doba je s buđenjem nacionalne svijesti, sirenjem neohinduizma, jačanjem infrastrukture i komunikacije te razvojem administrativne klase s dovoljno slobodnog vremena za laičko bavljenje jogičkim praksama došlo do značajnih promjena. Joga iz asketske duhovne domene prelazi u svakodnevniju upotrebu te se koristi ne samo iz duhovnih već i zdravstvenih razloga. U toj ranoj fazi kljucnu ulogu su imali prvi moderni, svjetovni instituti poput Kaivalyadhama, Bombajskog joga instituta i rada T. Krishnamacharye. Osim sto su jogu učinili dostupnu sirim masama prilagođavali su ju njenim potrebama, a po mnogi smatraju da su pri tome preuzimali utjecaje i zapadnih sustava tjelovježbe. Nešto kasnije je ogromnu ulogu u popularizaciji heterodoksne, kombinirane neohindu duhovnosti uključujući i jogu imao Swami Shivananda, glavni izvor onoga sto na zapadu najčešće nazivamo klasičnom jogom iako je u stvari suvremena kompilacija različitih praksi i tradicija u okviru neohindu renesanse. On je uz Krishnamacharyu najveći izvor danas na zapadu prisutne joge, prvenstveno kroz veliki broj popularnih i probitačnih učenika. Glavne organizacije i učitelji proizašli iz rada Swamija Sivanade su Swami Chidananda i Swami Krishnanada (Sivanandini direktni nasljednici i vođe njegove organizacije nazvane Divine life society); Swami Satchidananda i njegova Integralna Joga (poznat po pojavljivanju na Woodstooku); Swami Satyananda i Bihar School of Yoga; Swami Vishnudevananda i Shivananda joga i drugi. Tu možemo na neki način uvrstiti i u Hrvatskoj vrlo popularnu Jogu u svakodnevnom životu Swami Mahešvaranande koji nije u tom duhovno-inicijacijskom nasljeđu, ali je kod njih učio hatha jogu te je njegov sustav vrlo sličan.