section_heading: Izbor za papu
paragraph_text: Nakon francuskog zauzimanja Rima 11. veljače 1798. mnogi su povjerovali da je papinstvo mrtvo. Papinska Država je prestala postojati, papa Pio VI. je odveden u zarobljeništvo, Kurija se raspršila, a malobrojni kardinali koji nisu pobjegli skrivali su se po raznim utočištima. Vatikan je zauzela francuska vojska i temeljito ga opljačkala, kao i ostale palače u Rimu. Za vrijeme svog boravka u firentinskom kartuzijanskom samostanu papa Pio VI., koji je vjerojatno bio obaviješten o sudbini koja ga čeka, poduzeo je potrebne korake za izbor svoga nasljednika i 13. studenog 1798. poslao ovjerene primjerke svoje odluke svim kardinalima do kojih je mogao doći. Prema njegovoj odluci konklava se trebala održati tamo gdje se može okupiti najviše kardinala. Papa Pio VI. umire u francuskom zarobljeništvu u Valenci 29. kolovoza 1799. i pokapaju ga na mjesnom groblju kao običnog građanina. U tako teškim trenucima za Katoličku Crkvu, trideset četiri od četrdeset šest kardinala okupilo se na konklavi u benediktinskom Samostanu sv. Grgura u Veneciji 30. studenog 1799. koja je bila pod austrijskom vlašću. Iako se na početku izbor kardinala Carla Bellisomija (1736. – 1808.) činio osiguranim, dolazak kardinala Františeka de Paula Hrzan iz Harasova (1735. – 1804.) nekoliko dana kasnije i stavljanje njegovog veta na izbor Bellisomija, udaljilo ga je od papinske časti. Austrijski kardinal je stavio veto i na izbor kardinala Hyacintha Sigismonda Gerdila (1718. – 1802.), a ni austrijski kandidat kardinal Alessandro Mattei (1744. – 1820.) također nije prošao. Konklava se odužila više od tri mjeseca, pa je naposljetku jedan od neutralnih kardinala predložio, a tajnik konklave, kardinal Ercole Consalvi (1757. – 1824.) podržao, kardinala Chiaramontija za većini prihvatljivog kandidata. U takvom ozračju 14. ožujka 1800. kardinal Chiaramonti izabran je za papu. Novi papa si je odabrao ime Pio VII., u znak poštovanja prema svom prethodniku, i okrunjen je u Veneciji 21. ožujka 1800. godine.