section_heading: Raniji život
paragraph_text: Bartolomeo Alberto rodio se 18. rujna 1765. u Bellunu, u biskupiji Belluno i Feltre, u pokrajini Veneto. Njegov otac, Giovanni Battista, i majka, Giulia Cesa-Pagani, pripadali su nižem plemstvu, čije su obitelji generacijama bile na istaknutim državnim položajima. Unatoč protivljenju svojih roditelja, s osamnaest godina, Bartolomeo ulazi u samostan San Michele di Murano (kod Venecije) u red sv. Benedikta Camaldolesea i uzima si redovničko ime Mauro. U samostanu dolazi do izražaja njegova neobična intelektualna nadarenost. Godine 1787. Mauro je zaređen za svećenika i posvećuje se studiranju filozofije. Od 1790. godine obavlja poslove knjižnog cenzora za svoj Red i ured Svete Stolice u Veneciji. Pet godina kasnije odlazi u Rim u samostan San Gregorio al Monte Celio. Kraj 18. stoljeća nije bio ni malo optimističan za Papinsku Državu i papinstvo. Francuska vojska 11. veljače 1798. godine zauzima Rim i četiri dana kasnije proglašava Rimsku Republiku. Papa Pio VI. je odveden u zarobljeništvo, gdje je i umro, u Valenci 1799. godine. Dok je Papa bio u francuskom zatvoru, Mauro objavljuje studiju: „Pobjeda Svete Stolice i Crkve nad navalama novih ideja“, u kojoj brani nepogrješivost pape i svjetovni suverenitet Svete Stolice. Godine 1800. kardinal Luigi Barnaba Chiaramonti izabran je u Veneciji za papu kao Pio VII. i dolazi u Rim, te postavlja Maura za predstojnika samostana San Gregorio al Monte Celio. Kada je car Napoleon I. dao uhititi papu Pija VII. 1807. godine, Mauro napušta Rim i odlazi u Milano i Padovu, gdje predaje filozofiju. U Rim se ponovno vraća 1814. godine i obavlja poslove savjetnika u nekoliko kongregacija pri Svetoj Stolici. Godine 1823. izabran je za glavnog vikara svoga reda. Usko surađuje s papom Lavom XII. koji ga 1825. godine imenuje cardinalem in pectore (kardinal u srcu). Godinu dana kasnije na javnom konzistoriju objavljeno je njegovo imenovanje, a iste godine papa Lav XII. postavlja ga za prefekta Kongregacije propagande vjere. Lav XII. umire 10. veljače 1829. godine, a kardinali za papu izabiru teško bolesnog, gotovo paraliziranog, kardinala Francesca Castiglionija, koji se nazvao Pio VIII. Kardinal Cappellari nastavlja suradnju s novim papom, ali Papa ubrzo umire 30. studenog 1830. godine.