Návrh grafiky Návrh herního příběhu Návrh herních postav Návrh zvuku Tvorba jednotlivých částí hry Návrh hratelnosti Postup na profesionální úroveň
Vzhled hry by měl odpovídat jejímu typu. Příklad: zářivá a barevná grafika dokáže spolehlivě zničit vážnou hru. A pokud vytváříte hru v moderním duchu, měli byste se vyhnout grafice ve stylu 8bitu. Atraktivní grafika hraje při tvorbě hry důležitou roli. Pročtěte si něco o teorii barev a jako obvykle: pokud budete na pochybách, sáhněte po tom nejjednodušším řešení. Pro usnadnění ovládání a orientace ve hře můžete využít jistých herních klišé. Vtáhněte hráče do herního světa pomocí obecně známých ikon a vizuálních poutačů. Vizuál hry můžete využít i pro provedení hráče herní mapou. Například oblasti, kam by se hráč neměl vydat, můžete vybarvit ve tmavých a strašidelných odstínech, zatímco místa, kam chcete hráče navést, budou prosvětlená a poutavá. Neměli byste nabýt dojmu, že pro úspěšný vstup do světa herního vývojářství musíte vytvořit druhý Mass Effect. Stejně dobře můžete uspět s graficky jednoduchou hrou, pokud je dobrá sama o sobě. Výbornými příklady vysoce hodnocených her s jednoduchou grafikou jsou Journey či Bastion. Špatný koncept je jednou z věcí, které dokážou jakoukoliv hru doslova zabít. Proto si dejte záležet na tom, abyste svůj příběhový koncept dokonale vyladili dříve, než se ve vývoji posunete dále. Svůj návrh příběhu zvažte ze všech možných úhlů a ujistěte se, že je dostatečně komplexní, aby mohl být základem pro bohatý herní svět, hluboké postavy a kvalitní hratelnost. Zde jde o rychlost a intenzitu, s jakou hráči vyjevujete zápletku a příběh hry. Stejně jako u dobrého filmu či knihy, i u vaší hry musí být tempo dokonale přesné. Například byste neměli začít příliš zhurta, aby se pak hráč po zbytek hry nenudil. Nejvhodnější je pomocí napínavých a odpočinkových pasáží vystavět příběh, který pak vyústí velkolepým vyvrcholením. Řada z nejlepších her využívá klasické vypravěčské postupy. Měli byste si je tedy prostudovat, abyste zjistili, zda vám při vytváření vaší hry nepomohou.   V divadelních hrách, filmech i knihách je pro nastavení správného tempa využíváno členění na akty. Pokud si nevíte rady s tempem své hry, vyhledejte si tuto techniku. Jednou z nejběžnějších vypravěčských filosofií je takzvaný monomýtus, neboli příběh hrdiny, podle nějž se většina příběhů odvíjí dle jistého obecného vzoru. S využitím tohoto vzoru můžete zahrát na strunu vrozených lidských psychologických vlastností. Jedním z nejlepších příkladů využití monomýtu ve hře je titul Journey, stejný postup však najdete ve většině her. Metafory jsou vyprávěčská klišé. Některé jsou sice lepší než ostatní, některé pak mohou být dokonce účelné, obecně však platí, že byste se jim měli vyhýbat, jak jen to jde. Věnujte chvíli webové stránce TVTropes a zjistíte, zda náhodou právě nepíšete ztělesněné klišé. Potřebujete, aby vaše postavy byly plně a bohatě rozvinuté, neboť tak hráče vtáhnete do hry a donutíte jej, aby se v ní více angažoval. Znamená to vytvořit postavy se složitými osobnostmi a charakterovými vadami. Pokud potřebujete s vymýšlením a popisem komplexní osobnosti trochu pomoci, vyzkoušejte si nějaká cvičení vývoje postav. Svou postavu můžete zkusit zanést do Myers-Briggsova osobnostního schématu, nebo do schématu pro porovnání osobnosti. Vaše postavy by se po lidské stránce měli v průběhu hry měnit. Díky tomu budou pro hráče zajímavější. Obecně platí, že by na začátku měli vykazovat jisté charakterové vady, nebo být zkrátka horšími osobami, než jakými budou na konci hry. Při psaní postav snadno sklouznete k tomu, že je necháváte dělat to, co byste udělali na jejich místě vy. Tento způsob odbytého vytváření postav však hráč často prokoukne, neboť mu chování postav připadá nepřirozené. Snažte se tedy přemýšlet nad tím, co by udělala vaše postava. Výrazně tím svou hru zlepšíte. Hry obvykle rozmanitými postavami příliš neoplývají – většinou jsou protagonisté heterosexuální běloši, kteří oproti reálným lidem překypují svalovou hmotou. Hry kvůli tomu však působí podobně a nudně. Podaří-li se vám do své hry dostat trochu rozmanitosti, nejen že bude zajímavější, ale díky této odlišnosti také vzbudí větší rozruch. Mezi přímé zvukové efekty patří hlasy postav, zvuky zbraní a ozvučení při interakci s herními předměty. Tyto efekty zkrátka musíte ve hře mít, a navíc musí působit smysluplně. Snažte se vytvořit co nejvíce unikátních přímých zvukových efektů. Příliš častým využíváním těch samých zvuků docílíte toho, že bude hra znít monotónně. (Příkladem tohoto budiž proslulá hláška "…ale pak mě trefili šípem do kolena".) Jde o zvuky, které podkreslují herní svět. Jsou také důležité, jelikož pomáhají dotvořit dojem ze hry a vtahují hráče do děje, proto je neodbývejte. Při tvorbě zvukových efektů je rozumné pokusit se nahrát tolik originálních zvuků, kolik jen půjde. Sice můžete použít zvuky z existujících knihoven, lidé z oboru si toho však všimnou a budou to vnímat jako neprofesionální práci. Hudba je ve hře také důležitým prvkem, neměli byste na ni proto zapomenout. Někdy je dokonce soundtrack tím, co hru vytáhne na výsluní, přestože je zcela neznámá. Najměte proto někoho, kdo svému řemeslu rozumí, a použijte soundtrack k dotvoření pohlcujícího herního zážitku. Existuje celá řada způsobů, jak tutoriál vytvořit, a také řada úvah o tom, který ze způsobů je nejlepší. Můžete jej ukrýt do příběhu o tom, jak probíhal výcvik herní postavy (jako ve Fable), nebo hráči jednoduše zobrazit herní instrukce (jako v Mass Effect). Tutoriál se také můžete pokusit nenápadně zamíchat do hry samotné, nebo jej naopak hráči ukázat celý zaráz. Ať už jej však uděláte jakkoliv, dbejte na to, aby tutoriál zapadal do hry. Svět je prostředí, ve kterém bude hráč hru prožívat. Jak obsáhlý váš herní svět bude? Kolik v něm bude podnětů? Jak dáte hráči najevo, že by měl či neměl prozkoumat určitou oblast? Všechny tyto věci musíte zvážit. Ten určuje vnitřní pravidla hry. Budete muset vymyslet systém pravidel, která působí vyváženě a konzistentně. Nejlepším způsobem, jak toho dosáhnout, je inspirovat se na špatně a dobře fungujícími herními mechanismy v jiných hrách. Úrovně jsou samostatnými kousky hry, „epizodami“, kterými musí hráč projít, aby hru dohrál. Úrovně by měly být poutavé a tak akorát náročné. Měly by být také seřazeny způsobem, který dává smysl. Dále musíte navrhnout veškerý obsah hry, tedy interaktivní prvky, herní postavy, prvky herního prostředí atd. Toto může být extrémně časově náročné, proto nejprve dobře plánujte! Pokuste se vymyslet chytrý způsob, jak opakovaně využít prvky obsahu bez toho, aby působily recyklovaně. Rozhraním jsou myšleny jak jednotlivé nabídky, tak samotné UI (user interface = uživatelské rozhraní). Všechny tyto věci musí být intuitivně použitelné a snadno ovladatelné. Inspirujte se u svých oblíbených her, pamatujte však na to, že čím jednodušší rozhraní, tím lepší. Pokud se v rozhraní vyzná osmileté dítě, navrhli jste jej správně. Přirozené a intuitivní ovládání je klíčem k tomu, aby si hráč hru opravdu naplno užil. Nezapomeňte – nejlepší ovládání je to nejjednodušší a nejpřímočařejší. Jste-li na pochybách, využijte standardizované ovládací mechanismy. Co chcete touto hrou dokázat? Jaký příběh chcete vyprávět? Co mají hráči na konci cítit? Jaký to pro ně má být zážitek? A co z tohoto projektu chcete získat? Toto jsou důležité otázky, na které se musíte sami sebe zeptat dříve, než začnete. Odpovědi na ně vám totiž poskytnou to pověstné světlo na konci tunelu vývoje. Pokud chcete něco dokázat efektivně, musíte nejprve vědět, o co se vlastně snažíte. Různé cílové skupiny většinou hrají hry odlišným způsobem. Také obvykle preferují jiné herní žánry a mají různé nároky na herní obsah. Pamatujte, že není problém vytvořit hru zaměřenou na velmi specifickou skupinu hráčů. Omezíte tím však možné zisky. Buďte proto realisté. Než se do vývoje více ponoříte, musíte zvážit, na jaká zařízení chcete hru nasadit. Mobilní platformy rychle získávají prvenství v popularitě, PC a herní konzole si přesto stále (a nejspíše navždy) udržují své neotřesitelné postavení. Složitost programování, obzvláště pak rozhraní a ovládacích prvků, se výrazně odvíjí právě od platformy. Je proto velmi důležité vědět, na jaká zařízení hru cílíte. Žánr hry z velké části určuje její návrh. Půjde tedy o FPS? O plošinovku? O RPG? O společenskou hru? V návrhu existuje jen málo prvků, které nejsou ovlivněny žánrem. Samozřejmě si můžete říct i "kašlu na žánry" a vytvořit cokoliv chcete. Takové hry je však složitější uvést na trh, jelikož je od nich vyžadována vyšší úroveň originality a kreativity. Rozhodně tedy nejde rozhodně o nejsnazší cestu pro vstup do světa herního návrhu.   Jednou z věcí, kterou si musíte při návrhu dle žánru rozmyslet, je vzhled uživatelského rozhraní. Různé typy her vyžadují více či méně výrazné rozhraní, což se obvykle odvíjí od složitosti ovládání hry. Další věcí na zvážení jsou dialogy. Zatímco v některých hrách je takřka nepostřehnete, jiné žánry na nich přímo staví. Potřebujete namluvené dialogy, nebo si vystačíte s textovými? Nakolik budou interaktivní? Rozmyslet si dialogy předem je velmi důležité, jelikož budete muset navrhnout nejen samotný dialogový systém, ale také hierarchii dialogů. U řady druhů her budete muset vymyslet systém soubojů, nebo pro něj vytvořit náhradu, pokud ve vaší hře souboje nebudou. Tento prvek však považujte za stěžejní. Jde pravděpodobně o jednu z nejdůležitějších částí návrhu, proto vám velmi pomůže, když budete mít vytvořený model, na kterém lze stavět. Obecným pravidlem je, že by hráč měl mít pocit, že dokáže ovlivňovat průběh hry. Některé druhy her však tradičně nabízejí více volnosti než jiné. Další možnosti volby lze do hry přidat velmi složitě, nebo také poměrně jednoduše. Záleží na tom, jak to pojmete.   Některé hry se tváří, jako by vám dávali široké možnosti volby, ačkoliv ve skutečnosti umožňují ovlivnit vývoj děje jen v malé míře. Výsledek pak může působit skvěle, nebo také velmi mizerně. Příkladem výborně odvedené práce v tomto směru budiž série her Bioshock, nebo Zaklínač 2. Za příklad mizerného výsledku uveďme třeba hru Old Republic. Nyní začíná opravdová návrhářská práce: musíte vytvořit rámec herního příběhu, tedy náčrt fungování vaší hry. Herní příběh obvykle končí tím, že hráč dojde svého cíle, a vy musíte detailně rozvrhnout úkoly, které musí na své cestě splnit, a dílčí cíle, kterých potřebuje dosáhnout. Například průběh první hry s instalatérem Mariem vypadá takto: utíkejte, vyhněte se překážkám, dostaňte se ke stožáru. Bez ohledu na to, jakou hru vytváříte, musíte dát hráči dobrý důvod k tomu, aby chtěl plnit zadané úkoly a projít celou hrou. Za vynaložené úsilí jej tedy musíte také patřičně odměňovat. Musíte zajistit, aby hra nebyla příliš obtížná, nebo minimálně ne tak obtížná, aby ji (téměř) nešlo hrát. Vaše hra by měla představovat jistou výzvu, ne však tak obtížnou, aby s ní měla půlka hráčů chuť vzteky praštit. Vyvážení obtížnosti obvykle vyžaduje testování, to však nevadí – přesně k tomu slouží beta verze her. K vytvoření hry potřebujete jisté dovednosti (které vás nemůžeme naučit, jelikož jsou příliš komplexní). Možná kvůli tomu budete muset nastoupit do školy, technicky je však možné naučit se je i svépomoci. Budete potřebovat dobré znalosti matematiky, jelikož se řada her skládá právě z množství matematických rovnic. Také se budete muset naučit programovací jazyk (obvykle jde o C, C++, nebo C# ). Existují sice školy herního designu, nejrozumnější však bude vsadit na tu nejlepší školu, na níž se vyučuje programování. Ta vám dá mnohem širší základ dovedností, díky čemuž pak (pokud se vám okamžitě nepodaří uchytit v herním designu) můžete nastoupit na místo klasického programátora. Pokud se chcete dostat do oboru a začít spolupracovat s velkými vydavateli, je dobré začít s tvorbou menší, avšak chytlavé hry. Na ní předvedete své schopnosti a zároveň vám její vývoj nezabere 5 let. A možná tím někoho zaujmete někoho natolik, že vám dá práci, nebo vám zaplatí. Dávejte si však pozor, abyste si neukousli příliš velké sousto. Svou hru nemusíte vydat u největšího producenta. Pokud chcete, můžete zůstat známý jen mezi hráči vaší hry. Trh nezávislých her je živý, rozjetý a momentálně je na vytváření takových her ideální doba. Pamatujte na to, než se budete ze všech sil snažit zázemí velkého vydavatele. Pokud chcete vytvořit skvělou hru (jakéhokoliv druhu), budete potřebovat nějaké financování. Vývoj hry stojí HODNĚ peněz. V současnosti je nejlepším způsobem, jak peníze získat, využití Kickstarteru, tedy jedné z mnoha crowd-fundingových platforem. Podívejte se, jak postupovali uživatelé Kickstarteru, kteří v minulosti uspěli. Nejdůležitější radou však je toto: najděte si správnou motivaci a neustále komunikujte. Steam je digitální obchod s hrami provozovaný společností Valve, a také jeden z nejpopulárnějších kanálů pro distribuci PC her. Navíc jde o, co se vydávání nezávislých her týče, o jednu z nejvstřícnějších společností. Vytváříte-li tedy takovou hru, nejjistější cestou k úspěchu je její vydání na Steamu. V současnosti se budete nejspíše muset zaměřit na kanál Steam Greenlight. Vytvořte své hře webové stránky a kompletní arzenál profilů na sociálních sítích. Tyto média neustále aktualizujte a vtáhněte ostatní lidi do procesu vývoje hry. S lidmi, které vaše práce zaujme, komunikujte, jak jen to půjde. Klíčem k úspěchu v nezávislých hrách je mít kolem sebe lidi, kteří jsou pro váš projekt nadšení. Zájem je totiž často nejdůležitějším faktorem, když se například snažíte dostat hru na Steam. Komunita nezávislých herních vývojářů je velmi těsně propojená a řada z těchto lidí vám může na cestě k úspěchu pomoci. Chcete-li uspět, je proto dobrý nápad udělat si mezi těmito lidmi přátele, podporovat je v jejich projektech a propagovat jejich hry. Pokud uznají, že pracujete na něčem zajímavém, udělají pak totéž oni pro vás.
Dbejte na to, aby grafika seděla ke hře. Zvolte si sladěnou a přitažlivou paletu barev. Využijte známých vizuálních prvků. Nenechte se svazovat módou herní grafiky. Začněte s kvalitním konceptem. Udejte tempo hry. Naučte se pracovat s klasickými vypravěčskými technikami. Vyhněte se metaforám. Postavy plně rozviňte. Nechte postavám prostor k vývoji. Dostaňte se svým postavám do hlavy. Pouvažujte nad jistou rozmanitostí. Vytvořte přímé zvukové efekty. Vytvořte zvukové efekty okolí. Snažte se využívat originální zvuky. Neopomíjeje soundtrack. Navrhněte tutoriál. Navrhněte herní svět. Navrhněte herní mechanismus. Navrhněte herní úrovně. Navrhněte obsah hry. Navrhněte rozhraní. Navrhněte ovládání. Stanovte si cíle. Určete si cílovou skupinu. Návrh her pro různá zařízení. Promyslete si žánr hry. Určete míru volnosti, kterou bude hráč mít. Rozvrhněte průběh hry. Vymyslete pro hráče stimuly. Vyvažte obtížnost a hratelnost. Získejte potřebné dovednosti. Začněte tvorbou malé hry. Zůstaňte nezávislí. Využijte Kickstarter a další crowd-fundingové stránky. Vydejte svou hru na Steamu. Vybudujte si základnu fanoušků. Najděte si přátele v indie komunitě.
https://www.wikihow.com/Design-a-Video-Game https://www.wikihow.com/Design-a-Video-Game https://www.wikihow.com/Design-a-Video-Game https://www.wikihow.com/Design-a-Video-Game https://www.wikihow.com/Design-a-Video-Game https://www.wikihow.com/Design-a-Video-Game https://www.wikihow.com/Design-a-Video-Game
Designing Visuals Designing Your Story Designing Your Characters Designing the Audio Covering the Components Designing Gameplay Going Pro