Vyrastajú s tým celé generácie dievčat. Niektoré to príliš nezasiahne, iné si to odnesú do dospelosti a ovplyvňuje to celoživotne ich partnerské vzťahy. Počúvať by to však nemalo žiadne dievča. Ide totiž o nesprávny až škodlivý odkaz.
Stáva sa to medzi školákmi aj deťmi na pokraji puberty. Spolužiak ťahá spolužiačku za cop, vysmieva sa jej, podkladá jej nohu, aby sa potkla, schová jej učebnicu, ktorú práve potrebuje na hodinu, alebo ju sotí. Smeje sa na tom celá trieda. Dievčaťu je to nepríjemné, možno sa začne spolužiaka aj báť alebo sa rozplače. Zverí sa mame či učiteľke. Nie zriedka dostane odpoveď, že to nič nie je, to sa stáva, takto sa správajú chlapci, keď sa im páčia dievčatá a nevedia to inak ukázať. Niekedy sa dievčatám naznačuje, že by dokonca mali byť pyšné, že sa o ne chlapec takýmto spôsobom zaujíma.
Tým, že to dievčatám hovoríme, či dokonca okolo toho žartujeme, alebo v nich vyvolávame dojem, že sú "vyvolené", keď sa im dostáva takého správania, v nich podľa odborníkov len utvrdzujeme názor, že náklonnosť či city k nejakej osobe sú spojené aj s bolesťou, násilím, so zahanbovaním či zastrašovaním, a že je to vlastne úplne v poriadku.
Ak potom hľadáme korene násilia voči ženám v intímnych vzťahoch a aj na verejných priestranstvách či zo strany inštitúcií a toho, ako sa naň často zľahčujúco nazerá, prídeme aj k takýmto "nevinným" naťahovačkám kdesi v piatej triede.
Láska sa nerovná bolesť
"Strávila som veľa času sledovaním