We are searching data for your request:
Upon completion, a link will appear to access the found materials.
Španielska kolonizácia amerických krajín je dlhý proces, ktorý sa stal dôležitým pre svetové dejiny. Boli obvinení zo skutočného barbarstva.
Tieto mýty šírili dokonca mnísi a nemali podozrenie, že sa stali agentmi niekoho politiky. Táto téma sa dnes v masovej kultúre prakticky nezverejňuje a zostáva spolitizovaná. Vrhajúc sa do témy kolonizácie Ameriky Španielov sa odhaľuje veľa zaujímavých vecí. Dobyvatelia nie sú vôbec nemilosrdnými vyhladzovačmi indického obyvateľstva. Najobľúbenejšie mýty o týchto statočných prieskumníkoch budú rozptýlené.
Španieli rýchlo dobyli Ameriku. Conquista sa zvyčajne odvoláva na udalosti v 15. - 17. storočí, počnúc objavom Ameriky. Zahŕňa činnosti Cortesa a dobytie Pizarrom. Samotní Španieli sa však od tohto funkčného obdobia vzdávajú už od druhej polovice 16. storočia. Proces dobývania Ameriky sa v skutočnosti rozprestieral takmer tristo rokov. Posledné mayské mesto, v ktorom videli prví dobyvatelia, Tayasal, zomrelo až v roku 1697. Od vylodenia Hernana Corteza v Mexiku uplynulo už 179 rokov. Bolo to už za vlády Petra I. a medzitým kolumbijské civilizácie Ameriky stále odolávali európskej expanzii. Araucani, žijúci na území moderného Čile a Argentíny, prestali bojovať proti Španielom všeobecne až v roku 1773. Španieli konečne dobyli Nový svet v okamihu, keď ho začali strácať. Dejiny dobývania sú neoddeliteľne spojené s vojnou.
Dobyvatelia jazdili do Nového sveta a ich túžba po zlato. Existujú legendy o tajomnej krajine El Dorado, kde je skrytých nespočet pokladov. Vo všeobecnosti objemy zlata vyvážaného z Ameriky jasne ukazujú, že dobyvatelia boli poháňaní chamtivosťou. V Novom svete by sa človek mohol rýchlo zbohatnúť, jednoducho okradnutím miestnej populácie. Tento názor sa zdá byť príliš zjednodušený. Conquista však bola presne kolonizáciou a nie banálnym vytlačením zo všetkých štiav z nových území. A samotní Španieli neboli gangom záškodníkov, ako sú často zastúpení, ale výskumníkmi a vojakmi. V roku 1494 bola uzatvorená zmluva z Todesilly, podporovaná ďalšími formálnymi a nie veľmi dohodami. Tieto dokumenty určovali zákonných vlastníkov Európanov, aj keď ešte nie sú otvorené. Takže ani tí najvplyvnejší dobyvatelia nemohli dúfať v obohatenie. Ich cieľom bolo naplniť španielsku pokladnicu a o obyčajných vojakoch sa nedá hovoriť. Sen dobyvateľov bol v tom okamihu iný. Väčšina Španielov považovala Dobytie za šancu ukázať odvahu a vojenské schopnosti. Po sláve v bojoch s Indiánmi by sa dalo dúfať, že si v kolóniách získajú dobrú pozíciu. A dokonca ani slávny Pedro de Alvarado nespočíval ticho na ukradnutých pokladoch, ale osobne odcestoval do Madridu, aby požiadal kráľa, aby mu dal guvernérsky post v Guatemale.
Dobyvatelia prevyšovali počet Indov v ochrane a zbraniach. Tento trvalý mýtus sa často opakuje s farebnými obrázkami. Jasne ukazujú všetku bezmocnosť Američanov v porovnaní s Európanmi. Indiáni s luky boli proti nim jazdci v brnení a pešiaci so strelnými zbraňami. Nikto nepopiera, že dobyvatelia mali technickú nadradenosť, ale aké dôležité to bolo? Logistika hrala úlohu - dodávať čokoľvek z Európy bolo drahé a náročné. Pôvodne bolo nemožné vyrobiť analóg na mieste. Takže v prvých desaťročiach vojny boli moderné zbrane vybavené len niekoľkými dobyvateľmi. Zavedený imidž dobyvateľa - v železnej prilbe a oceľovej cuirass - mal s realitou málo spoločného. V prvej polovici storočia dobytia mala väčšina vojakov koženú prilbu a prešívanú bundu. Očití svedkovia napísali, že aj ušľachtilé hidalgo sa obliekalo ako Indovia. Európania mohli byť svojimi štítmi rozpoznaní iba mečmi. Zatiaľ čo Španieli v talianskych vojnách predstavovali každému vyspelú taktiku v štikovom štýle, dobyvatelia stále zvládali meč a archaický okrúhly štít. Tí "rodeleros", ktorí v Európe pre veľkého kapitána Gonzalo Fernandez de Cordoba hrali úlohu pomocných síl, boli pre Corteza základom jeho armády. Áno, strelné zbrane boli pôvodne zriedkavé. Takmer do konca 16. storočia sa španielske šípy zbavovali kuší. Nie je potrebné hovoriť o šírení kavalérie. Časom sa situácia už zmenila. V polovici XVI. Storočia kolonisti vzbúrili povstanie v Peru a bojovali s inými Španielami. Ukázalo sa, že osadníci sa naučili vyrábať brnenia, arkebusy a dokonca kanóny. Španieli poznamenali, že kvalita zbrane nebola oveľa nižšia ako kvalita európskej.
Indiáni boli zaostalí divoši. Je chybou si myslieť, že dobyvatelia sa museli vysporiadať s divochmi. Indovia spočiatku zaostávali nielen vo vojenskom vybavení, ale aj v najjednoduchšej taktike. Situácia sa však rýchlo menila. Araucanania už spomenuli Španielov prekvapením nielen svojimi počiatočnými vojenskými schopnosťami, ale tiež svojou schopnosťou rýchlo sa naučiť taktiku od kolonialistov. V polovici 16. storočia začali títo ľudia používať zbrane podobné koži, podobne ako európske štiky a halberdy. Araucanania mali bojovú taktiku - falangy kopijníkov pokrývali mobilné skupiny strelcov. Spojenia boli riadené pomocou bubnov. Účastníci bitiek s Indmi ich pomerne vážne porovnali s Landsknechtmi, nie s divochmi. Araukáni tiež poznali spôsoby opevnenia, naučili sa rýchlo stavať pevnosti na poliach, s pevnosťami, priekopami a vežami. A na konci 16. storočia si Indiáni dokonca vytvorili vlastnú jazdu, začali používať strelné zbrane. A v juhovýchodnej Ázii boli situácie, keď dobytie bolo všeobecne proti rozvinutým civilizáciám, s armádami a vojnovými slonami.
Španieli vyhrali čo do počtu aj zručnosti. V Novom svete nemohlo byť veľa Španielov. Nemáme však ani podozrenie, koľko z nich bolo, a to nielen v prvých rokoch dobývania. V roku 1541 tak Európania podnikli výpravu do Čile, kde založili súčasné hlavné mesto krajiny, mesto Santiago de Nueva Extremadura. Pri vyčlenení prvého guvernéra Čile Pedro de Valdivia bolo len 150 ľudí. A prvé posilnenia a dodávky z Peru prišli až o dva roky neskôr. Prvý kolonista Nového Mexika (teraz južné regióny Spojených štátov) Juan de Onyate v roku 1597 vyšiel so 400 komplicmi, z ktorých bolo asi sto vojakov. Expedícia Hernanda de Soto so 700 cestujúcimi dobyla dobyvatelia ako hlavná operácia. Takmer vždy mali Španieli iba stovky, ak nie desiatky vojakov. Ale aj to umožnilo dosiahnuť vojenský úspech.
Indiáni sa báli strelných zbraní. Nová hromová zbraň samozrejme Indov vystrašila. Ale čoskoro sa ho prestali báť. Cortez poznamenal, že počas jeho druhej bitky s Tlaxcalanmi ich hukot prinajmenšom neobťažoval. A arquebus nepomohol Španielom vyhnúť sa porážke v noci smútku.
Španieli dobili Ameriku iba s pomocou Indov. Predpokladá sa, že malý počet Španielov bol kompenzovaný veľkým počtom ich miestnych spojencov. Tvorili základ spojeneckých síl. Ale v tomto prípade nie je všetko také jednoduché. Najskôr boli Španieli schopní nájsť spojencov na území moderného Mexika a susedných krajín. Tam boli popri Aztékoch slabí ľudia, ktorí snívali o zničení svojich krutých a mocných susedov. Účasť Indov na nepriateľských akciách bola obmedzená. Prípady, keď Španiel prikázal odlúčeniu domorodcov, boli veľmi zriedkavé. Indiáni boli prijatí ako sledovatelia, vrátnici, sprievodcovia, robotníci, iba príležitostne ako vojaci. Ak to bolo potrebné, Európania boli sklamaní. Príkladom sú udalosti Noc smútku, keď dobyvatelia museli opustiť Tenochtitlán s krvavými stratami. Spojenecké tlaxalány boli v rozhodujúcom okamihu úplne bezmocné kvôli ich nedostatku organizácie a bojového ducha. Túto situáciu je ľahké pochopiť. V čase, keď Európania prišli, takmer všetky bojovné a mocné kmene boli už v depresívnom a polo otrokárskom štáte. Už zvykli bojovať. A v kampaniach na juh Španieli už nemali spojencov.
Dobytie Ameriky bolo pre Indov skutočnou genocídou. Legendy maľujú Conquistu ako akt genocídy. Národy a civilizácie boli zničené, a to všetko kvôli chamtivosti a netolerancii Európanov, ktorí sa snažili obrátiť všetkých na svoju kultúru. Vojna a kolonizácia sú samy osebe kruté. Stret dvoch starovekých civilizácií nie je úplný bez tragédií. Politika metropoly bola napriek tomu dosť mäkká. V Amerike sa dobyvatelia správali rôznymi spôsobmi. V roku 1573 vydal kráľ Filip II. Nariadenie pre nové objavy. V tomto dekréte bolo výslovne zakázané zbytočne okrádať, zotročovať Indov a používať zbrane. Aj keď bol zakázaný výraz "Conquista", koruna nevidela v kolonizácii vojenské dobývanie nových krajín. Tieto mäkké pravidlá neboli vždy dodržiavané. Niekde to bolo kvôli okolnostiam a úlohu zohral ľudský faktor. Ale v histórii existuje veľa príkladov toho, ako sa Špania snažili zaobchádzať s Indiánmi jemne a ľudsky. Napríklad guvernér Nového Mexika na konci 16. storočia umožnil vykonávanie vojenských operácií iba so súhlasom súdu. Demografická katastrofa nastala v dôsledku niekoľkých faktorov. Toto sú epidémie a brutalita pri potláčaní povstaní a tvrdá práca v baniach. A o akej genocíde sa dá hovoriť, ak v bývalých španielskych kolóniách tvoria väčšinu obyvateľstva potomci Indov alebo obyvatelia predkolumbovskej éry. V tej istej Severnej Amerike zostalo len niekoľko desiatok tisíc Indiánov.
Španieli dokázali poraziť Indov pomocou neobvyklých európskych chorôb. Úspech Dobytia sa vysvetľuje nielen kultúrnym šokom Indov, ale aj objavením sa nových chorôb v ich strede. To, čo si Európania už dlho vybudovali imunitu, sa stalo pre domorodcov hrozným nešťastím. Musíte však pochopiť, že táto palica má dva konce. Dobyvatelia museli tiež čeliť novým podmienkam. Neboli pripravení prežiť v horúcich podmienkach trópov, flóra a fauna boli neznáme, ako aj oblasť všeobecne. Indovia bránili svoj domov a Španieli boli izolovaní mesiace. Dokonca aj z najbližšej kolónie mohla pomoc a spotrebný materiál trvať mesiace. Tento mýtus je odhalený jedmi, ktoré Indiáni používali v boji proti kolonialistom. Dobyvatelia trvalo dlho, než pochopili, ako liečiť rany spôsobené jedovatými šípmi a pascami. Nebezpečenstvo nových chorôb bolo teda spoločné.
Dobyvatelia dobyli iba Ameriku. Dobytie sa považuje za dobytí nového sveta. Dlhodobá kolonizácia Ameriky nie je všetko, čo robili španielski dobyvatelia. Existuje tiež dramatická história vývoja juhovýchodnej Ázie. V 16. storočí sa na Filipínach objavili Španieli, ktorí sa snažili šíriť svoj vplyv odtiaľto. Ázijskí dobyvatelia boli prakticky zbavení podpory metropoly. Táto kolónia však trvala až do 19. storočia, Európania mali výrazný vplyv na miestnu kultúru. Španielov začali odtiaľ koloniálne kampane na pevninu. Kambodži vládli v skutočnosti tí, ktorí sa stali prvými Európanmi na území Laosu. Španieli bojovali proti Číňanom a podporovali Japoncov. Málokto vie o tejto strane dejín dobývania.
Dobyvatelia boli uvítaní ako votrelci. Európania sa po príchode na nový kontinent stretli s mocnými civilizáciami Inkov a Aztékov. Boli násilne stvorení a zo susedných národov urobili otroctvo. Úspech Španielov bol tiež založený na skutočnosti, že im pomohli iné kmene. Európanov považovali za osloboditeľov, nie za dobyvateľov.
Pre dobyvateľov bolo ľahké poraziť Indov milujúcich mier. Historici dnes nepopierajú úplnú brutalitu indických civilizácií. Miestni obyvatelia boli bojovní a agresívni. Aztékovia sú zatrávnení krvavými obeťami a robia to veľmi sofistikovaným spôsobom. Takže mladým Indom boli vytrhnuté srdcia. Jedli ich kňazi a ich telá jedli šľachtici počas rituálnej hostiny. Dievčatá boli obetované bohyni plodnosti, deti dažďovému bohu. Kňazi a dokonca aj kráľ sa zdobili vlasovou pokožkou a kožou obetí. Aztékovia mohli každý rok obetovať tisíce ľudí. Tento kmeň dokonca začal vojny, aby získal nových zajatcov. Ostatné kmene mali podobné zvyky. Teda Španieli sa museli vysporiadať s krutými národmi, ktoré bez váhania zabíjali svojich nepriateľov.
Dobyvatelia zničili veľké mestá a kultúru starovekých civilizácií. Španieli nezničili mestá, jednoducho odporujú zdravému rozumu. Dobyvatelia potrebovali pevnosti na ďalšie dobytie. Pohanské chrámy s ich modlami boli zničené alebo pozmenené. Koniec koncov, boli to krvavé a neľudské rituály. Mestá, ktorých pozostatky zostávajú v džungli, nie sú stopou činnosti dobyvateľov. Takto vyzerajú zvyšky mayskej civilizácie, ktorá zahynula v X storočí, dávno pred dobyvateľmi. Môžete viniť Španielov za zničenie zlatých predmetov - tieto boli jednoducho roztavené kvôli ľahkej preprave.
Dobyvatelia sa stali otrokmi Indov milujúcich slobodu. Nemali by ste idealizovať Indov a považovať ich za milovníkov slobody. Ešte pred Európanmi boli dokonale oboznámení s inštitúciou otroctva. Navyše to bolo bežné medzi mierotvornými kmeňmi. Španieli jednoducho vylepšili pracovný systém tak, aby vyhovoval ich potrebám. Inkovia a Aztékovia zvládli otroctvo obzvlášť dobre. Ak sa však vojnové zajatce v iných kultúrach stali otrokmi, potom Indiáni tiež využívali svojich spolubratov. Dalo by sa stať otrokom pre dlh alebo zradu. Aztékovia urobili z obchodu s otrokmi veľký podnik - trhy pracovali v najväčších mestách. Najmasívnejšie štruktúry civilizácie boli postavené práve pomocou práce otrokov. S príchodom Španielov sa nič naozaj nezmenilo - otroci nedostali slobodu, obete a vojny sa nezastavili. Napriek všetkému rešpektovaniu bielych ľudí Indiáni neopustili svoje zvyky. Na druhej strane Európania boli liečení možnosťou rýchleho zbohatnutia a mocnosti. Španieli zaviedli systém kódovania, ktorý okamžite priradil dobyvateľom krajinu k miestnemu obyvateľstvu, ktoré tam pracovalo. Je pravda, že to platilo pre mužov od 15 do 50 rokov, ženy a deti sa nezapájali do práce.
Dobyvatelia sa zaujímali o nové krajiny, nie o Indov. Medzi kolonialistami boli rôzni ľudia s vlastnými cieľmi a metódami. Niektorí chceli moc a peniaze, iní snívali o tom, že z indiánov urobia ideologických kresťanov. Oficiálne úrady chceli vidieť vznik nových štátov, ktoré by korunu vzdali hold. A medzi týmito smermi bol boj. Odľahlosť Európy rozviazala ruky dobyvateľov, mohli ignorovať dekréty. V Mexiku sa však postupne začal formovať tábor tých, ktorí požadovali vyhýbanie sa krutosti voči Indom. Takto sa objavili nové zákony, ktoré nariaďujú ľudom zaobchádzať s Indmi. Katolícki mnísi ich najsilnejšie bránili.Okrem toho boli Indovia uznaní ako ľudia s rovnakými právami ako kresťania ešte pred krvavými udalosťami. Kráľovná Isabella prisľúbila znížiť dane pre konvertitov ku katolíckej viere. Mnoho dedín dobrovoľne začalo slúžiť Španielom, čo požadovali úrady.
Dobyvatelia sú útočníci a Indovia bojovali o svoju krajinu. Stredná Amerika je už dlho bojiskom pre rôzne kmene a civilizácie bojujúce o kontrolu nad touto úrodnou oblasťou. Španieli mali o niečo menšie práva ako tí istí Aztékovia. Boli to tiež útočníci. Mayské mestá a štáty sa tiež navzájom bojovali o kontrolu nad krajinou. Nepriateľský vládca a väzni boli obetovaní. V 7. storočí vtrhli mayské kmene do teotihuacanských kmeňov a čoskoro sa mesto stalo obeťou severných kmeňov. Zo západu zaútočili Mayovia na kmene Pipil, ktoré zničili pôvodnú civilizáciu v 9. až 10. storočí. Zo severu ho napadli bojovní Toltékovia. Populácia regiónu asimilovala s útočníkmi a objavila sa nová kultúra. A ríša Inkov sa nenarodila pokojným spôsobom. Tento kmeň, žijúci v oblasti mesta Cuzco, nakoniec podrobil svojich susedov. V polovici 15. storočia padol hlavný súper na ceste k nadvláde v tomto regióne - kráľovstvo Chimor. Inkovia sa stretli s príchodom dobyvateľov v najlepšom štáte.