Hypotézy o Lemurii19995x 09. 03. 2019 1 čitateľ
Lemúria je nazývaná civilizácie, ktorá sa rozprestierala po celom kontinente a ktorej zničenie bolo pravdepodobne zapríčinené prírodnou katastrofou.
Iné pomenovanie tejto civilizácie je Mu (niektorí bádatelia sa však domnievajú, že sa Mu rozkladala v Tichom oceáne, hoci Lemúrie je situovaná do oceánu Indického).
Zďaleka nie všetci vedci sú ochotní akceptovať jej existenciu, napriek tomu je však množstvo rôznych a podrobne vypracovaných hypotéz o tom, ako Lemurania žili, Akým spôsobom zahynuli a či skutočne nikto z nich neprežil.
Lemúrie
Záujem o legendárnej civilizácii vyvrcholil v XIX. storočia, kedy si vedci všimli podobnosti flóry a fauny juhovýchodnej Ázie a juhovýchodnej Afriky (vrátane Madagaskaru). Mimochodom, hypotetická civilizácie vďačí za svoj názov lemurom, zástupcom rádu poloopíc.
Približne v tom istom čase začali vo štátu Kalifornia, v okolí hory Shasta, očití svedkovia rozprávať o zvláštnych bytostiach, ktoré žijú na hore a objavujú sa v mestách, aby si opatrili potravu.
boli podobní ľuďom a tvrdili, že sú príslušníkmi zvyšku civilizácie, ktorá zahynula pod morskou hladinou. Podľa svedectva sa zvláštni hostia brali odnikiaľ a rovnako tak aj ukončovali svojej návštevy, ako by sa rozplynuli vo vzduchu.
Ľudia si to začali vysvetľovať schopnosťami týchto bytostí prechádzať medzi dimenziami a ovládať prírodné zákony. Jeden zo svedkov tvrdil, že pri pozorovaní hory ďalekohľadom tam uvidel sivý mramorový chrám, obklopený lesom. Akonáhle však začali ľudia Mount Shasta prehľadávať, prestali hypotetičtí Lemurania mesta navštevovať.
Krajina Mu
Za najpresvedčivejší Lemurské hypotézy sú považované záznamy Edgara Cayceho (1877 - 1945), amerického jasnovidca. V jeho zápiskoch je civilizácia Lemúrie popísaná v čase, keď už vstúpila do obdobia svojho zániku, ale dosiahla vysokú duchovnej úrovne (na rozdiel od Atlanťanov, ktoré, podľa Cayceho, "držala" na Zemi ich zlá karma). Preto sa Lemurania medzi súčasnými ľuďmi vyskytujú veľmi zriedka, pretože nepotrebujú naprávať svoju karmu a nemajú dôvod na Zemi zostávať.
Teritoriálne opis krajiny Mu Edgara Cayceho bol v mnohom potvrdený archeologickými a geologickými prieskumy. Cayce sa domnieval, že juhoamerické pobrežie Tichého oceánu bolo v čase objavenia sa homo sapiens (nášho druhu) súčasťou západnej Lemúrie.
Už v 90. rokoch minulého storočia, 60 rokov potom, čo Cayce zapísal svoju hypotézu, bol objavený podmorský horský hrebeň tektonickej dosky Nazca, Ktorý bol kedysi pevninou a spájal pobreží dnešného Peru s polostrovom, tiež už potopeným, čo sa zhodovalo s Cayceho záznamy.
Podľa jasnovidca sa Lemúrie začala postupne potápať pred 10 700 rokmi, to znamená ku koncu nám časovo najbližšie doby ľadovej, kedy sa vďaka topenia ľadovcov prudko zdvihla hladina svetového oceánu. Civilizácia Mu ale pokračovala vo svojom rozkvete na "úlomkoch" bývalého obrovského kontinentu. Za obdobie rozpadu Lemúrie považoval Cayce dobu pred zmiznutím Atlantídy.
Vasilij Rasputin
Ruský vedec a kontaktér, Vasilij Rasputin, sa pri popise Lemúrie riadil informáciami, ktoré vraj prichádzali z vesmíru. Vo svojich textoch používa dosť presné čísla, ktorá však nie sú zatiaľ potvrdená. Z jeho opisu môžeme odvodiť niektoré teritoriálne a chronologické podrobnosti; Lemúrie existovala v období 320 - 170 storočia pnl a rozkladala sa od Egejského mora až po Antarktídu.
Počet obyvateľov bol 170 miliónov. Podľa slov Rasputina nemali Lemurania fyzická a éterická tela, a preto ich mohli vidieť iba ľudia, ktorí disponovali mimoriadnu bioenergetiky.
Ak Lemurania chceli, mohli sa materializovať alebo aj miznúť prechodom do iných dimenzií. V priebehu evolúcie získala táto rasa chýbajúce fyzická a éterická tela. To by vysvetľovalo záhadná miznutie a objavovanie sa Lemurania v okolí hory Shasta. Územie, ktoré prevažne obývali, tvrdí Rasputin, bolo južne od dnešného Madagaskaru. Vo 170. storočia pnl bola najobývanejšou časť Lemúrie pochovaná prírodným kataklyzmatem pod vodami oceánu a zahynula takmer celá populácia.
Atlantída
Tí, ktorí prežili, mali už fyzické telá, začali sa nazývať Atlantíďanov a osídlili nový kontinent, Atlantídu, Ktorý potom existoval ešte ďalších 150 storočia a potopil sa z rovnakého dôvodu ako Lemúrie.
Rasputin sa zhoduje s Cayce v tom zmysle, že Lemurania boli duchovne vyššia rasou. Podľa Rasputina boli dlhovekí, nemali hmotné statky, živili sa vesmírnu energiou a rozmnožovali sa autoreprodukcí (neboli ešte rozdelení na rôzne pohlavia). Keď získali fyzické telá, degradovali a stali sa "obyčajnými" ľuďmi.
Ďalšia hypotéza vychádza z predpokladov Teozofickej spoločnosti Heleny Blavatskej (1831 - 1891), ktorá sa zaoberala religiózne filozofiou a okultizmom. V tomto prípade boli hypotézy o zmiznutej civilizácii postavené na okultných experimentoch.
podľa Teozofickej spoločnosti na našej planéte existovalo a bude existovať - po celú dobu jej obývania - sedem základných rás (Každá z nich má sedem podras): najvyšší neviditeľné bytosti; Hyperborejci; Lemurania; Atlantíďania; ľudia; rasa, pochádzajúce z ľudí a bude v budúcnosti obývať Lemurii a posledný pozemská rasa, ktorá zo Zeme odletí a osídlia Merkúr.
Lemurania sú tu opísaní ako veľmi vysokí (4 - 5 metrov), podobní opiciam, nemajúci mozog, ale s mentálnymi schopnosťami a telepatickou komunikácií. Mali mať tri oči, dve vpredu a jedno vzadu. Lemúrie sa, podľa teosofů, nachádzala na južnej pologuli a zaberala južnú časť Afriky, Indický oceán, Austrálii, časť južnej Ameriky a ďalšie územia.
V poslednom období svojej existencie sa Lemurania vyvinuli, vytvorili civilizáciu a boli podobnejší ľuďom. V tej dobe už začalo zaplavovania ich kontinentu. Lemurania na zostávajúcich územiach položili základy Atlantíde; stali sa tiež predchodcovia Papuánci, Hotentoti a ďalších etnických skupín južnej pologule.
Nikolaj Rerich
Zaujímavou hypotézu o Lemurii ponúkol tiež ruský maliar, filozof, archeológ a spisovateľ Nikolaj Rerich (1874 - 1947). V mnohom sa jeho predpoklady zhodujú s Teozofickú spoločností. Lemúrie bola domovom tretej základnej rasy, ktorá sa vyvinula z druhej rasy, a tá vznikla z rasy prvý.
Zhruba do polovice doby trvania tretej rasy boli ľudia aj zvieratá bezpohlavné a nemali fyzické telá (boli energetickými bytosťami). Neumierali, rozplynuli sa, a potom sa znovuzrodili do nového tela, ktoré sa s každým ďalším zrodením stávalo čím ďalej tým hustejším. Telá sa postupne zahusťovala, až sa stala fyzickými. Všetci tvorovia sa vyvinuli a došlo k rozdeleniu na dve pohlavia.
Se získaním hmotného tela začali ľudia umierať a prestali sa opakovane rodiť. V rovnakej dobe, približne pred 18 miliónmi rokov, boli ľudia nadelená rozumom a dušou.
Svetadiel tretej rasy sa rozkladal pozdĺž rovníka a zaujímal väčšiu časť Tichého a Indického oceánu. Zahŕňal tiež dnešnej Himaláje, južnej Indii, Cejlón, Sumatru, Madagaskar, Tasmánii, Austrálii, Sibír, Čínu, Kamčatku, Beringov prieliv a Veľkonočný ostrov, na východe bol zakončený centrálnymi Andami. Pohorie Nazca (teraz pod morom) zrejme spájalo Andy s neskôr zaplavenú časťou Lemúrie.
Na juhu sa tento kontinent rozprestieral takmer k Antarktíde, na západe obchádzal zdola južnú Afriku a stáčal sa na sever, patrilo k nemu súčasnej Švédsko a Nórsko, ďalej Grónsko a siahal až do strednej časti Atlantického oceánu. Prvý predstavitelia tretí rasy v Lemurii boli vysokí zhruba 18 metrov, ale postupom času sa zmenšili a dosiahli vzrastu 6 metrov.
Veľkonočný ostrov
tieto predpoklady Rericha sú nepriamo potvrdené sochami na veľkonočnom ostrove, Ktoré boli podľa tejto hypotézy tiež súčasťou Lemúrie. Možno práve Lemurania vztýčili sochy, vysoké ako oni (6 - 9 metrov) as črty tvárí, ktoré pre nich boli charakteristické.
Výška a fyzická sila Lemurania by vysvetľovali možnosť ich koexistencie s vtedajšími veľkými zvieratami. S rozvojom svojej civilizácie začali Lemurania budovať kamenná mesta, ktorých zvyšky sa vo forme kyklopských rozvalín nachádza na Veľkonočnom ostrove a na Madagaskare.
Zánik Lemúrie zasadil Rerich do konca druhohôr, pevnina bola zaplavená 700 tisíc rokov pred začiatkom treťohôr. S týmto časovým určením súhlasí i západnej bádatelia. A tak ako aj Blavatská, sa Rerich domnieva, že Lemurania nezmizli bez stôp a ich potomkov je negroidná rasa; Austrálčania, Krováci a domorodci radu tichomorských ostrovov.
Z týchto rôznych, vyššie uvedených, informácií o Lemurii vychádza výskumnej práce Williama Scotta-Elliota, Ktorý podrobne opísal život a vývoj Lemurania aj rozvoj a zánik ich civilizácie. Uviedol tiež geologické a biologické dôkazy, potvrdzujúce Lemurské hypotézy.
Pevnina bola predtým morom
Medzi dôkazy je aj vedecký fakt, že terajší pevnina bola predtým pod morom a na mieste dnešného oceáne bola naopak súš. Táto skutočnosť, spolu s ďalšími geologickými údajmi o Zemi, svedčí o existencii rozľahlého južného kontinentu v dávnych dobách.
Prieskumy fosílií a súčasné flóry a fauny pomáhajú orientačne určiť teritórium pevniny, ktorá zodpovedá dávnemu kontinentu a ktorej pozostatky sa dnes nachádza na rozličných ostrovoch a svetadieloch. V rôznych dobách k južnému svetadielu patrila raz Austrálie, inokedy zase Malajský polostrov. Predpokladá sa, že v období permu (prvohôr) boli India, južná Afrika a Austrália súčasťami jediného celku. A práve južnej kontinent je v uvedených prieskumoch považovaný za kolísku ľudstva.
Ďalší archeologické nálezy
Medzi archeologickými nálezmi, ktoré potvrdzujú existenciu záhadnej starobylej civilizácie, patria nasledujúce artefakty: ruiny kamenného prístavu a mesta Nan Madol na ostrove Pohnpei (Ponape) v Mikronézii; sochy a stavby na Veľkonočnom ostrove; zvyšky budov a sochy na ostrove Pitcairn (2 tisíce km západne od Veľkonočného ostrova); múmie a vysoké múry, postavené do polkruhu na ostrovoch Gambier (západne od Pitcairn); monolitný kamenný oblúk na ostrove Tongatapu v súostroví Tonga; stĺpy na ostrove Tinian (Severné Mariánske ostrovy, Mikronézia); kyklopské stavby a zvyšky dláždených ciest na morskom dne pri ostrovoch Jonaguni, KERAMA a Aguni (japonské súostrovie) a megalitické chrámy na ostrove Malta.
V súčasnej dobe niektorí antropológovia pripúšťa, že by potomkovia Lemurské civilizácie mohli žiť v málo preskúmaných zalesnených oblastiach, A to aj za "hranicami" zaniknutého kontinentu. Je možné, že nová rasa zvyšné Lemurania vytlačila do nehostinnějších končín. Tieto domnienky ale zatiaľ dokladajú iba legendy rôznych národov sveta.