Aj keď Lukášovo dvojdielo hovorí o viditeľnom Ježišovom vznesení sa do neba (Lk 24,51), resp. o viditeľnom vzatí Ježiša do neba (Sk 1,11), Kristovo nanebovstúpenie si nemožno predstavovať podľa prírodných zákonov, lebo oslávené telo zmŕtvychvstalého Krista už nepodliehalo pozemským fyzikálnym zákonom.
Pán Ježiš nanebovstúpením ukončil verejné a viditeľné účinkovanie na zemi. Kristovo nanebovstúpenie tvorilo záver zjavení a začiatok kazateľskej činnosti apoštolov.
Zostúpenie z neba na zem sa uskutočnilo pri vtelení Božieho Syna a ten istý Ježiš vystúpil s ľudskou prirodzenosťou do neba (Jn 3,13, Ef 4,8-10).
Ježišovo nanebovstúpenie malo za cieľ jeho povýšenie. Kristus prevzal vládu nad všetkým (Ef 4,8–10; 1,20n). Jeho povýšenie na Pána, Mesiáša a Syna (Rim 1,4; 14,9; Sk 2,36), Príhovorcu (Rim 8,34), Vládcu a Spasiteľa (Sk 5,31) je zamerané na druhý príchod v sláve, pri ktorom sa povýšený Pán ukáže ako sudca (Sk 10,42; 17,31).
Kristovo nanebovstúpenie – jeho "odchod", jeho "oslávenie" – bolo potrebné, aby zoslal Svätého Ducha (Jn 16,8; 7,39; Lk 24,49; Sk 1,8; 2,32; Ef 4,8–12).
Cirkev spočiatku nepoznala vlastný sviatok Kristovho nanebovstúpenia (Pseudo-Barnabášov list 15,9), spomínalo na naň v rámci slávnosti Zoslania Ducha Svätého. Samostatný sviatok Nanebovstúpenia Pána je dosvedčený až v 4. storočí (Apoštolské konštitúcie 8,33) a pred 5. storočím nie je všeobecne rozšírený.
Keďže v Novom zákone je rozprávanie o Kristovom nanebovstúpení posledným veľkonočným príbehom a súvisí so zoslaním Ducha Svätého na Turíce, bolo príhodné v rámci liturgickej reformy natiahnuť veľkonočné obdobie od slávnosti Kristovho zmŕtvychvstania cez slávnosť Nanebovstúpenia Pána až po slávnosť Zoslania Ducha Svätého.
Kristovo nanebovstúpenie a zasadnutie po pravici Boha Otca je obsiahnuté už v najstarších vyznaniach viery a viackrát ho potvrdil Učiteľský úrad Cirkvi. Zdôrazňuje sa oslávená telesnosť v Kristovom nanebovstúpení.
Nanebovstúpenie je momentom Synovho paschálneho tajomstva, ktoré zahrňuje jeho utrpenie, smrť, zostup do podsvetia, vzkriesenie i druhý príchod v sláve.
Vo vyznaní viery v Kristovo nanebovstúpenie sa vyjadruje veľkonočná viera, že Syn, ktorý sa stal človekom a uponížil sa až na smrť na kríži, bol definitívne a navždy vzatý do plnosti života a moci svojho Otca.
Vzkriesený Kristus je definitívne pri Otcovi a v rovnakom čase novým spôsobom pri Cirkvi.
Nanebovstúpenie je začiatkom Kristovho druhého príchodu, jeho vždy nového príchodu vo Svätom Duchu, najmä v bohoslužobnom zhromaždení Cirkvi, ktorá zostáva zameraná na Kristov definitívny druhý príchod v sláve.
Najpoužívanejšia modlitba k Svätému Duchu vo východnej Cirkvi, ktorú sa možno pomodliť kdekoľvek.
Duch Svätý sa tradične uctieva ako tretia božská osoba Najsvätejšej Trojice.
Pápež z Bavorska napísal osobitný príspevok k 100. výročiu narodenia Jána Pavla II.
Karol Wojtyła bol hlboko ovplyvnený dejinami a kultúrou svojej poľskej vlasti. Výrečným svedectvom o tom je jeho celoživotná úcta k Božej Matke.
Počas mariánskeho mesiaca je vhodné siahnuť aj po najslávnejšom východnom mariánskom hymne.
Vaše úmysly 02.06.2020