Narodil sa 14. marca 1913 v Plevníku-Drienovom ako predposledné zo siedmich detí a ako jediný syn. Základnú školu vyštudoval v Plevníku, gymnaziálne štúdia začal v Nitre a dokončil maturitou v roku 1934 na Československom reálnom gymnáziu v Trenčíne. V ďalšom štúdiu pokračoval na Filozofickej fakulte Univerzity Karlovej v Prahe, kde v rokoch 1934 až 1938 študoval obor slovenčina – francúzština. V rokoch 1938 až 1939 študoval na parížskej Sorbonne. Počas 2. svetovej vojny pracoval ako stredoškolský profesor francúzštiny a slovenčiny na Gymnáziu v Žiline a v Turčianskom Svätom Martine. Počas vojny vstúpil taktiež do KSČ a na jej konci sa aktívne zapojil do SNP. Po skončení vojny pracoval ako štátny úradník, redaktor vo viacerých denníkoch (napr. Pravda), výtvarný redaktor v Tatrane a tiež ako scenárista pre Československý film v Bratislave. Po roku 1948 sa venoval budovaniu socialistickej spoločnosti, no v rokoch 1968 – 1969 sa práve naopak angažoval za presadenie demokratizačných zmien. Bol proti okupáciiČeskoslovenska sovietskymi vojskami a stal sa kritikom totality.V roku 1969 mu bol udelený titul zaslúžilý umelec, no po vystúpení z KSČ v roku 1969 bol v roku 1971 vyčiarknutý zo zoznamu členov Zväzu slovenských spisovateľov. Bol prenasledovaný režimom a jeho diela boli stiahnuté z knižníc. Napriek tomu udržiaval styky s disidentským hnutím, publikoval v samizdate a ako jeden z mála Slovákov podpísal Chartu 77.
Nesmelo sa o ňom písať a jeho meno sa nemohlo uverejňovať. Zapojil sa do SNP. Učil francúzštinu a slovenčinu. V Čechách nadviazal kontakty s disidenským hnutím. Zomrel v roku 1989.
časť politického pamfletu – Démon súhlasu – prvá literárna analýza obdobia kultu osobnosti a stalinizmu. Spisovatelia sa podriaďovali režimu – boli ako figúrky odhalil to s neľútostnou satirou a iróniou.
Človek na cestách – cestopisné reportáž
Motív osamelosti a ľudskej nepreniknuteľnosti. Ľudia si uvedomujú, že nie sú schopní nadväzovať trvalé ľudské vzťahy. Hrdinovia sa pokúšajú dosiahnuť nemožné a snažia sa komunikovať. Je to základné protirečenie v jeho tvorbe.
– zbierka noviel. Opisuje ľudí, ktorí trpia samotou. Využíva imaginácie a fantázie. Dostávajú formu mýtu a podobenstva. Zachytáva existenčné problémy spoločnosti.
Román v čase 2. Svetovej vojny. Opisuje ľudí, ktorí žijú v absurdnom svete a snažia sa ho pochopiť. Nevedia ale v spoločnosti nájsť miesto. Pomery, ktorých žijú sa im hnusia. Prostredníctvom recesie sa snažia prekonávať svoje problémy. Hlavnou postavou je študentka Anabela. Všetci študenti sú do mej zamilovaní, ale jej lásku si nikto nezíska. V románe autor využíva prvky surrealizmu (všetko sa odohráva akoby vo sne). Stavia do kontrastu reálny a imafinárny svet, svet snov a fantázie do ktorej sa utiekajú.
Autor reaguje na obdovie, keď vládol TISO. Dej sa odohráva počas 2. Svetovej vojny. Hlavnou postavou je profesor Tomáš Menkina. Vracia sa po dlhých rokoch z Ameriky. Zamestná sa na cirkevnom gymnáziu. Autor satiricky zobrazuje riaditeľa školy, ktorý che aby študenti dodržiavali kresťanské zásady. Kresťan nevnucuje vieru ostatným. Riaditeľ nie je kresťan. Podľahol dobe. Zásady, ktoré hlása sú spojené s politickým presvedčením. Chce ovplyvniť myslenie študentov, chce, aby ich získal na stranu Tisa a to prostredníctvom kresťanstva. Musia chodiť na duchovné cvičenia. Niektorí učitelia boli proti riaditeľovi, teda proti režimu, ale niektorí boli prisluhovačmi vtedajšieho režimu.
Mladí študenti sa proti riaditeľovi búrili, písali nápisy na steny mierené proti činiteľom. Príde profesor Menkina. Ako človek humanista, vzdelaný intelektuál sa odmieta zúčastniť na násilnom znásilňovaní myslenia šudentov. Dostane sa do konfliktu s riaditeľom. Je hrdý na svoj národ. Nenávidí fašizmus. Túži byť úplne slobodný, chce vyjadrovať svoj vlastný názor, ale v týchto pomeroch nemôže. Jediným východiskom je, že odíde zo školy. Ale on dokáže chápať študentov a spája ho s nimi odpor proti fašizmu. Vnútorne sa búri, ale jeho vzbura je individuálna. Nevie nájsť svoje miesto Napokon sa rozhodne zo školy odísť. Raz cestuje vo vlaku, kde sa stretne s neznámym človekom. Ten od neho chce, aby mu peniesol kufor. Ale chytia ho policajti.
Profesor sa rozhodne, že bude chrániť toho človeka a sám sa hlási k tomu, že ju komunista. Menkona sa dostáva do väzenia, napriek tomu, že je mučený, odhodlá sa brániť neznámeho, nenechá sa psychicky zlomiť. Uvažuje nad svojim odporom k fašizmu. Dochádza k zmyslu svojho života a k zmyslu svojho myslenia a odporu voči vláde. Jediným východiskom nie je individualistický boj, ale ľudia, ktorí nie sú ochotní podriadiť, aby sa spojili a len tak zničia fašizmus na Slovensku.Stáva sa z neho človek, ktorý vyznáva komunistické ideály. Je prepustený. Vychádza ešte viac povzbudený. Chce naďalej pracovať ako učiteľ ale nikto ho nechcel. Stretne sa 2x s neznámim, volal sa Lyčko. M ho zachráni a nakoniec nie je zatknutý. Pretože mu hrozí prenasledovanie odchádza na rusko-nemecký front. Menkona sa snaží preniknúť do vnútra L, keď sa mu podarí získať jeho ideály, spája ich odpor k fašizmu. M je príslušníkom inteligencie na Slovensku. Poukazuje na myslenie a postavenie slovenskej inteligencie počas Slovenského štátu, ktorá sa ocitla vo svojej kríze, ktorá nevedelá nájsť svoje miesto.
Sa stavia na stranu komunistov, odporcov ľudáckeho režimu, kritizuje však aj poddajnosť, dôverčivosť a krestanské presvedčenie slovenského ľudu. Slovenský ľud je zmierený. Tento obraz je zidealizovaný. Nie je to prejav schematizmu, je to len T neznámosť veci. Aj keď vytvoril postavu ideála, ktorý sa vykreslil ako komunista, tento obraz je zidealizovaný a utopický.
– novela, zachytáva Tatarka zážitky z čias, keď študoval v Paríži. Hlavnú postavu nazval Bartolomej Slzička (on sám v iných dielach). Základným motívom je vzťah hlavného hrdinu k ženám a jeho názory o láske. Bartolomej – verí v lásku, spomína ako starší, keď kedysi s Danielou mal dôverné rozhovory v prútených kreslách na terase kaviarne, na prechádzke… Hovorí o nenaplnenej túžbe, pretože Daniela – ako priateľa.
– kniha pozostáva z 2 častí:
– úvaha o zmysle ľudského života – reflexia
- satira, panflet. Autor opisuje obdobie normalizácie,kedy bol na čele Husák. Po násilnom potlačení demokracie sa upevňuje komunistická moc. Tatarka tu odkrýva deformácie, chyby a omyly obdobia kultu osobnosti. Satiru zameral najmä na činnosť zväzu spisovateľov. Dej je groteskný, s prvkami čierneho humoru, satiry a irónie.
posledná kniha, výber z jeho publicistiky