

Cesta v apríli 2004


Hlavná stránka
Národný park Bryce Canyon, UT
Národný park Zion Canyon, UT
Sedona, Montezuma Castle a Arcosanti v Arizone
Antelope Canyon, AZ
Lake Havasu, Parker a rieka Colorado, AZ
Najosamelejšia cesta USA
Fotoalbum


Cesta v marci 2002


Mestečko Hope (Nádej), NM
Národný park Biele piesky, NM
Malé mestá južnej Arizony
Paláce filmu a snov
Fotoalbum


Cesta v marci 2001


Las Vegas, NV
Grand Canyon, AZ


Národný park Bryce Canyon v Utahu
kliknutím na obrázok si ho zväčšíte
Rozmýšľam, čo spôsobilo, že takú nádheru akou Bryce Canyon je,
som objavil
až pri tretej návšteve tohoto regiónu. Meno mi bolo známe z turistických
sprievodcov, možno na mňa zapôsobila nie príliš vydarená jedna fotografia,
ktorá mi národný park predstavovala.
Hlavnú prírodnú pamiatku Juhozápadu USA Grand Canyon navštívi ročne 5 miliónov
návštevníkov, Bryce Canyon navštívi 1,6 milióna návštevníkov, čo indikuje
významnú pamätihodnosť a atrakciu.
Večer pred návštevou sme sa dostali do, a prespali, v dedinke Hatch. Ráno nás
zaskočila námraza na oknách auta, ktorá sa ligotala v žiari slnka z modrej
oblohy. Ako-tak som si vyrobil aspoň okrúhly priezor v prednom skle. Zbytok
rýchlo urobilo kúrenie auta a ranné slnko.
K návštevníckemu centru Národného
parku uprostred borovicového lesa sme prišli o desiatej. Milá dievčina nám
schválila vybranú trasu, kombináciu dvoch okruhov Navajo Trail a Queen's Garden
Trail.
Z parkoviska to na vyhliadku dolu do kaňonu bolo 200 metrov. Otvoril sa pred
nami úžasný kotol, plný všelijako tvarovaných kamenných ihlíc vo všetkých
odtieňoch červenej, oranžovej a ružovej. Bryce Canyon nie je správny názov,
lebo kaňon má mať dva "brehy". Tu je to geologický zlom v náhornej plošine
pokrytej jedľovým a zmiešaným lesom. Za zlomom, dlhým 29 kilometrov pokračuje
kotlina plná kamenných útvarov pripomínajúcich Adršpašské skaly v Severných
Čechách. Mali sme so sebou svetre i vetrovky, ale akonáhle sme chodníkom
len trochu zostúpili pod kraj kaňonu začalo byť letne teplo na krátke nohavice
a tričká.


Prudkými serpentýnami sme zostupovali na dno kaňonu, medzi les
kamenných ihlíc posadených v krásnej vegetácii. Oproti nám sa pachtili hore
kopcom dvaja Francúzi, strácajúc dych. Dovolil som si ich podpichnúť: Čo
fučíte, podívajte sa na nás, ako kľudne dýchame." Odvetili: "Veď aj vy budete
musieť vyjsť hore!"


Po Bryce Canyon sme už mali len pár
dní na prechod Nevadou do San Francisca
a na odlet z USA. Vo fotoaparáte bolo ešte vyše 20 obrázkov, povedal som
si, že to už postačí až do odletu. Než sme však Bryce Canyon opustili, už
som tam mal nový film; Nemohol som odolať, keď sa predo mnou otvárali stále
krajšie útvary a pohľady.
"Nikdy" nefotografujem na výšku. Keď som však uvidel
vysokú Douglasovu jedľu, ktorá sa v úzkej rokline Wall Street partie drala
za svetlom niekde hore - nuž nedalo sa ináč.


Niekde sa na nás usmieval mimozemšťan ET, niekde to bola skupina zbrojnošov.
V labyrinte skalného mesta sme za 3 hodiny stretli tak 150 návštevníkov -
dosť sme počuli nemčinu a francúzštinu. Stále sme si však poéziu skalných
útvarov mohli vychutnať v príjemnej samote a kľude.
V kvalitnom návštevníckom centre sme sa poučili o tom, ako tieto útvary vznikli
a pretvárajú sa. Odpoveďou je erózia vetrom a vodou, ale hlavne vodou. Vďaka
vysokej nadmorskej výške (2.600 m n.m.) sú skaly vystavené procesu zamrznutia
a rozmrznutia až 200 krát za rok. Voda sa dostane do pukliny v skale, v noci
zamrzne na ľad a zväčší puklinu, cez deň sa ľad roztopí a v noci opäť drobí
skalu. Útvary sa veľmi rýchlo menia, známe figúry sa rozpadávajú, ale na
ich mieste vznikajú nové. Mnoho obrázkov z Bryce Canyon sú zo zimného obdobia,
keď je pokrytý vrstvou snehu, čo je aj 6 mesiacov v roku. Vraj je vtedy
najkrajší.


Upravené v septembri 2004
copyright 2000-2010 © Vlado Branko