Bratislava, 26.7.2020. Slovenská justícia za posledný rok spravila míľové kroky smerom ku svojmu zjednodušeniu. Veľmi tomu pomohla dvojica politických procesov, ktoré prebehli v pomerne krátkom čase a boli nezvyčajne ostro sledované propagandistickými médiami.
Kedysi sa, ako žart (ktorý však bol v podstate pravdou) hovorilo, že je pre účastníkov konania úplne neproduktívne platiť advokátov, lebo tí sú veľmi drahí. Preto je oveľa efektívnejšie zaplatiť priamo sudcu a len sa odstráni jeden zbytočný bypass.
Advokát – respektíve jeho úloha sa stáva postupne zbytočnou. Súdy si svoju prácu natoľko zefektívnili, že nepotrebujú komplikované dokazovanie a všetko sa odvíja od dojmov sudcu, či od zadania, ktoré dostal z vyšších miest. Z dokazovania sa stali len niekoľkodňové cvičenia na pobavenie verejnosti, o všetkom rozhodujú vyššie miesta, za aktivistického kriku propagandistických médií.
Zoberme si taký príklad (ako prvý) mediálne veľmi známy tzv. "zmenkový" proces, kde na strane žalobcu bola spoločnosť CME a na strane žalovaných Pavol Rusko a Marián Kočner. Úloha žalobcu spočívala v tom, že mali dokázať, že predmetné zmenky nemohli byť podpísané v roku 2000, ale podstatne neskôr (pravdepodobne v roku 2008). Tým pádom by boli neplatné, inak povedané – nijako by sa ďalej netýkali CME, ale len Pavla Ruska.
To sa však nedá dokázať. Obdobie deviatich rokov je príliš krátke na to, aby sa dalo zistiť, že podpis je novší (aspoň súčasná technológia to neumožňuje) a dlžník Pavol Rusko potvrdil, že sa jedná o jeho podpis a to z roku 2000. Všetko ostatné je irelevantné. To, že vo firme Mariána Kočnera (pravdepodobne v Inkasnom servise) mali byť v podsúvahe zmenky uvedené, ako pohľadávka, nič neznamená. Maximálne by mu nemali byť vyplatené. Obaja (Rusko aj Kočner) boli odsúdení na desivých 19 rokov.
Prípad druhý. Vražda Jána Kuciaka a jeho snúbenice. Išlo o najviac medializovaný proces v dejinách Slovenskej republiky. Na lavici obžalovaných sa znovu ocitol už dlhší čas väznený Marián Kočner a jeho priateľka, či skôr známa, Alena Zsuzsová.
Odhliadnuc od skutočnosti, že Kočner nemal motív na zavraždenie Kuciaka, lebo ak by len jednoduchá nenávisť bola zaručeným motívom, tak na Slovensku (a na celom svete) by dnes žilo už len veľmi málo ľudí.
Ako dôkazný materiál boli pripustené jednotlivé úryvky z ich komunikácie (vzájomnej, ale aj medzi inými osobami) z mobilných zariadení a to v zašifrovanej aplikácii. To by teoreticky mohlo byť vedené, ako relevantný nepriamy dôkaz, za predpokladu, že by sa jednalo o komunikáciu, ktorá na sto percent neprešla žiadnou dodatočnou úpravou a bola by do dôkazov zahrnutá, ako celok. Ale ani to sa nestalo. Mobilné zariadenie Mariána Kočnera mal niekoľko mesiacov v rukách jeho bývalý kamarát Peter Tóth (ktorý potom vystupoval, ako korunný svedok). Spôsob, ako sa dá upraviť text komunikácie (pri znalosti kódov, čo Tóth vedel), je všeobecne známy a samotnou spoločnosťou Threema potvrdený.
A tak dvaja zástupcovia poškodených (Dr. Lipšic a Dr. Kvasnica) interpretovali správy zo zariadení podľa vlastnej potreby. Ani jeden argument obhajoby nebol pripustený. A komunikácia sa vyberala len podľa aktuálnej potreby.
Spolupracujúci svedok, medzičasom po dohode odsúdený na 15 rokov väzenia súdu pomáhal, ako sa dalo a hlavne zo seba spravil komickú figúrku, ktorá vlastne chvíľami nevedela, čo má svedčiť a jeho vlastná komunikácia ho usvedčovala z nehoráznych klamstiev.
Súd ešte neskončil, ale každému je jasné, ako to celé skončí.
Tretí prípad je ešte v štádiu rozpracovania. Ide o žalobu proti predsedovi parlamentnej strany Kotlebovci – Ľudová strana Naše Slovensko, Mariánovi Kotlebovi. Je mu pripisovaná vina za "propagáciu fašizmu" a to preto, že svojho času obdaroval v mene strany niekoľko rodín sumou 1488 EUR. Samotné číslo má byť údajne skrytým "neonacistickým symbolom".
Neexistuje krajina, kde by v trestnom poriadku bolo toto číslo uvedené, ako "neonacistický symbol", či čokoľvek iné. Ani na Slovensku tomu nie je inak. Na pohľad je teda celý prípad jasný. V procese vystupujú rôzni adolescenti v úlohe "znalcov extrémizmu", aj keď podobná profesia, či študijný odbor nikde na svete neexistuje – teda ani na Slovensku nie. Argumenty advokátov sú úplne zbytočné a proces speje k záveru, kde by mal byť nepohodlný, ale populárny opozičný poslanec odsúdený na dlhoročný trest.
Tieto procesy, ale hlavne ten, ktorý sa týka Kuciakovej vraždy silne pripomínajú procesy z 50tych rokov, keď sa komunistický režim zbavoval svojich nepohodlných ľudí. Najmä proces s Rudolfom Slánskym a spol. (oficiálny názov procesu je dlhší). Išlo o nepopulárnych ľudí, ktorí boli verejnosti ešte viac zhnusení. Typickým znakom bola propagandistická podpora. Obžalovaní boli skutoční zločinci a mnohí dokonca aj odporní vrahovia (Slánský, Reicin, Geminder, Simone, Šváb ), ale súdení boli za niečo, čo nikdy nespravili a naopak – to za čo mali byť súdení nebolo v procese ani spomenuté.
Podobnosť čisto nádhodná?