Každý má utečencov plnú hlavu,...len prevádzači ich majú plné autá...pretože biznis je biznis! Aj keď cez mŕtvoly!
V otázke migrantov je Európa stále nejednotná. Kým sa na jednom póle združujú aktivisti konajúci zbierky na podporu sýrskych rodín a na čele s fínskym premiérom pohostinne núkajú tímto svoje pripravené obydlia, na druhom póle sa stavajú prapodivné čínske múry a priamoúmerne so stúpajúcim počtom utečencov na vlakových staniciach, stúpa hladina adrenalínu z obáv z neznámeho, zo strachu z najhorších možných scenárov, podporovaných médiami, politikmi a susedmi, napokon vyúsťujúca v útrpnom vyčkávaní, na obraz maďarských vlastencov, s palicou v ruke a s urputným odhodlaním pobiť každého, koho pokožka má už na prvý pohľad snedší odtieň. Ako by sme zabudli, že každá palica má dva konce. Doba je zlá, taká neosobná, zvláštna, nevieme, čo je utrpenie, čo solidarita, kto je komu nepriateľom, kto potrebuje pomoc, kto bolesť len predstiera a za čo treba bojovať. Skutočnosť, že je tu krajina, ktorá razom zapríčinila problémy ďalším krajinám, ťažko prehliadnuť, lebo už aj staré známe, čo ma nepáli, nehasím, v čase, keď polia ležia popolom a pre hustý kúdeľ dymu ostali len oči pre plač, ťažko uplatniť. Bez mála, i keď štípu, netreba oči zatvárať pred tým, že na hraniciach EÚ a dokonca už i v samotných krajinách EÚ máme tisíce migrantov, o ktorých sa musí niekto postarať. No práve tam, kde jedni vidia problém, druhí vidia príležitosť. Tí druhí. Tí, ktorým sa úspešne darí skrývať za nálepkou utečenectva. Tí, ktorí majú veľké autá a neboja sa ich použiť. Prevádzači.
Som prevádzač! Kto je viac?!
Slová Charlesa Darwina o tom, že nie najsilnejší prežije, ani najinteligentnejší, ale ten, kto sa vie najlepšie prispôsobiť, si vzal nejeden prevádzač blízko k srdcu a pretransformoval ich do svojho nového biznisu. Čo tam potom, že prevádzači zarábajú na ľudskej biede. A mimoriadne dobre. Čistota peňazí je tiež irelevantná, lebo i za také možno kúpiť teplé pečivo. A trh, na ktorom sa predávajú americké sny expanduje každým ďalším utečencom. Biznis prekvitá. Podľa štatistík Europolu sa v Európe nachádza viac ako 30-tisíc podozrivých zo zapojenia sa do prevádzačstva a ďalších kriminálnych aktivít s migráciou súvisiacich. No, konkurencia je veľká a siaha od Pakistanu až po západnú Afriku a keďže zlatým pravidlom každého biznismena je vžiť sa do kože svojho zákazníka, prevádzačské gangy sa neostýchajú prisľúbiť čokoľvek a využívať za tým účelom i moderné sociálne siete.
Pekne mu spievajú, keď vtáčka lapajú!
Inšpirovaní cestovnými kanceláriami a využívajúc neusporiadanosť byrokracie a absenciu kontrolných orgánov, ponúkajú novodobí biznismeni zúfalým migrantom zo Sýrie, Líbye, či Egypta ,,dovolenku" na starom kontinente, priamo cez Facebook, WhatsApp a Viber. Nutno im tak uznať štýl a marketingového ducha. Ceny za prepravu na spôsob Kolumbovej objavnej plavby, sa pohybujú v závislosti od destinácií (Alžírsko – Taliansko – 2.500,- dolárov, Turecko - Taliansko – 3.800,- dolárov, Sudán – Taliansko – 2.500,- dolárov). Pochopiteľne nemôže chýbať bonus v podobe falošných dokladov a preprava detí zdarma. Na záver ešte pár taktických ťahov na spôsob pozitívnych recenzií už spokojných zabývaných utečencov, prežívajúcich ich americký sen v strede Európy a ruka je v rukáve, resp. na lodi. Tým, ktorým sa podarí z pobrežia dostať až do vnútrozemia, prevádzači ponúknu lístok na vlak za ďalších približne 500,- dolárov. Informáciu o následných hraničných kontrolách im však samozrejme ako správni obchodníci zataja. Migranti už v tom čase nemajú dostatok financií, resp. nemajú žiadne, a nevedia sa pohnúť ďalej, lebo nemajú potrebné doklady, a tak zostávajú na stanici, ako prechodnej dovolenkovej destinácii i niekoľko mesiacov a sú často mučení, znásilňovaní a zotročovaní a všetko podstupujú v snahe dokončiť výpravu za lepším životom v Európe, kým prevádzači už v tom čase ponúkajú tento all inclusive ďalším. Nečudo, že nálady trpknú a atmosféra hustne.
Pašeráci ľudí nikdy nepracujú sami, obkolesuje ich sieť spolupáchateľov a ostatné spolupracujúce prevádzačské gangy, nehovoriac o podplatiteľných colníkoch a policajtoch, lebo bližšia košeľa ako kabát a v zásade sú polapiteľné len malé ryby, spravidla vodiči nákladiakov. A začarovaný kruh tak zjavne nemá konca. Naopak, z migračnej vlny údajne ťaží aj čoraz viac Európanov. Na maďarsko-srbskej hranici sa prevádzačstvo rozmohlo i medzi miestnymi i cudzími pašerákmi, dokonca taxikármi, účtujúcimi za cestu zo Segedína do Budapešti zhruba 400,- eur.
Komu není shůry dáno, v apatyce nekoupí...
Ten, čo má sám málo, spravidla najviac by sa rozdal. I niektorí Slováci v kresťanskom duchu uvažujú, sadnúť do vlastných áut a migrantov, putujúcich peši z Budapešti do Rakúska, ako Mojžiš, ktorý previedol Izraelitov z Egypta do Jeruzalema, odviesť do Nemecka. Teda, primárne predpokladáme dobrý úmysel, hoci skutočnosť, že by v takomto konaní ochotných vodičov tkvela najmä snaha prepraviť týchto, čo najďalej od slovenských hraníc, by nič nemenila na tom, že by sa mohli dopustiť trestného činu prevádzačstva. Ako uvádza zákon č. 300/2005 Z. z. Trestný zákon: "Kto pre osobu, ktorá nie je štátnym občanom Slovenskej republiky alebo osobou s trvalým pobytom na území Slovenskej republiky, organizuje nedovolené prekročenie štátnej hranice Slovenskej republiky alebo prechod cez jej územie, alebo také konanie umožní, alebo v ňom pomáha, potrestá sa odňatím slobody na jeden rok až päť rokov." Takéto heroické konanie, najmä v čase, kedy štáty posilnili susedné hranice, by sa tak v duchu hesla: pre dobrotu na žobrotu, jednotlivcom nemuselo vyplatiť. Vo vypätých chvíľach je tak najvhodnejšie trikrát popremýšľať, dvakrát sadnúť do auta a len raz naštartovať.
Každá minca má dve strany.
Prevádzačstvo je medzinárodným zločinom, sieťou dobre organizovaných kriminálnych skupín, ktorých činnosť je natoľko flexibilná a expanzívna, že v kúte zastaraných komôr podriemkávajúce byrokratické panstvo mu nestačí nadbiehať, a tak napriek spoločenským snahám najvyšších predstaviteľov krajín a medzinárodných spoločenstiev, ktorí si potrebu riešiť problém s prevádzačmi uvedomujú, sa výsledky nedostavujú, a obete prevádzačov, sa tak napokon stávajú obeťami i svetového politického nedokonalého systému, nehovoriac o taktickom ústupe voči nim i samotnou spoločnosťou, sprevádzanom nenávistnými pohľadmi.
Nie, nik netvrdí, že strach nie je namieste. Dôveruj, ale preveruj by malo byť na vyhladenom pergamene zavesené v každej slovenskej domácnosti. Pre istotu. Najmä v tých, ktorých členovia majú naštartované a namierené do Budapešti. Je však nutné si uvedomiť, že väčšina migrantov ani nevie, že Európa ich príchodu s nadšením netlieska, že Rakúsko prestalo udeľovať víza a že Maďarsko má v pláne konkurovať čínskej dynastii Ming a nástojčivo zoskupuje kameň, štrk a cement. Nie, nie je spravodlivé, keď majú byť iné krajiny obeťami nefungujúcich systémov iných štátov. Spravodlivým však nie je ani mať dvojitý meter, ukazovať v nevedomosti prstom a robiť z obetí zločincov a úmyselne zatvárať oči pred inými krivdami a inými oveľa závažnejšími zločinmi, a všetko to pokryť jednoslovným - príčinou a následkom zároveň - ,,utečenci". Lebo len tí hádžu prví kameňom, čo sú bez viny. Ako by riešenie otázky migrantov nespočívalo najmä v záhube samotného jadra a v koreňoch, ktoré ho utužujú. Tých, ktorým je stav, homo homini lupus, na úžitok.