Tri najväčšie bizarnosti preaktivizovaných novinárov, ktoré si zapamätám z prezidentských volieb.
Počas kampane k prezidentským voľbám sa udialo veľa bizarností a odznelo veľa hlúpostí, ako to už v kampaniach býva. Nechal som si pár týždňov čas, aby som zistil, ktoré z nich mi zostanú v pamäti.
Nasledujúce tri úlety sú hlboko pod úroveň toho, čo by sa v serióznych médiách malo stať, nech sú akokoľvek nepriateľsky naladené voči kandidátovi, ktorému to urobili. Všetky do nejakej miery zvirálneli a uškodili kandidátom, minimálne tak, že sa stali reálnymi témami, ktorým sa kandidáti museli brániť.
Mikloško je rukokotlebopodávač
Na tretie miesto zaraďujem tému, že František Mikloško nemá morálne právo kandidovať na prezidenta, lebo je rukokotlebopodávač. V kostole na zádušnej omši počas obradu pokoja si totiž podal ruku s Kotlebom. Je to obrad, kde si na znak pokoja podávate ruku s ľuďmi okolo seba, a keďže Kotleba si sadol do lavice za Mikloška, podal ruku aj jemu.
Keď sa podobné gesto odohralo pri preberaní správy nad banskobystrickým VÚC, nikomu nenapadlo popoťahovať Jána Luntera, že nemá morálne právo byť šéf VÚC.
Skutočná pointa toho článku totiž nebola v tom, že Mikloško má rád Kotlebu. Bola to zámienka, ako spustiť hejt na Mikloška, lebo je – Mikloško.
Pripomenulo mi to, aká vlna hejtov sa spustila, keď Kotleba ukradol myšlienky presadiť mäkší pro-life zákon skutočným proliferom v parlamente. Tí za to museli mesiac počúvať, že legitimizujú fašistov. Či už v prípade, že zahlasujú za jeho zákon, alebo aj vtedy, keď predložia zákon, kde očakávajú jeho podporu. Hoci viaceré strany už predtým mali slušnú sériu hlasovania s Kotlebom a za Kotlebove návrhy a nikdy taká lavína neprišla. Pretože to neboli pro-life zákony.
Ukážkové pokrytectvo sa ukázalo, keď vďaka Kotlebovi prešiel toľko vyzdvihovaný (oprávnene) zákon pretlačený ekologickými aktivistami Zdieľať
Ukážkové pokrytectvo sa ukázalo, keď vďaka Kotlebovi prešiel toľko vyzdvihovaný (oprávnene) zákon pretlačený ekologickými aktivistami o tom, že nebudeme z verejných zdrojov dotovať spaľovanie zdravého dreva. Nebyť hlasov kotlebovcov, zákon by neprešiel. V niektorých médiách sa dokonca objavili správy, kde sa medzi hlasujúcimi uvádzajú všetky strany okrem ĽSNS. Kotleba si z toho, samozrejme, spravil ďalšiu kampaň.
Najbizarnejšie na tom je, že práve Mikloškovi voliči (KDHácki voliči) majú trvalo najväčšiu rezistenciu voči Kotlebovi. Zasa raz to dokázal ďalší prieskum Focusu, kde voliči KDH najmenej spomedzi všetkých strán vrátane mimoparlamentného Spolu-Progresívneho Slovenska chcú Kotlebu vo vláde.
Žiadne LGBTQI chodníky
Druhé miesto patrí argumentu, že pri prezidentskej voľbe nezáleží na tom, aké má prezident kultúrnoetické názory, lebo nie je v jeho kompetencii navrhovať nové zákony. To je, samozrejme, pravda. Všetko, čo prezident môže "legislatívne" urobiť, je poslať taký zákon nepodpísaný späť do parlamentu a veriť, že následne neprejde, a to je samo osebe slabá kompetencia.
No prezident môže aj tak dosť. Keď človek vidí, ako zúfalo sa Fico od Kisku domáhal menovania za šéfa Ústavného súdu alebo aké podmienky si Kiska kládol pri vzniku Pellegriniho vlády, zrazu nepôsobí prezident až tak slabo. Preto vôbec nie je irelevantné, čo sú jeho preferencie, ktoré by mohol od vládnucej sily žiadať, keď za ním prídu kvôli niečomu kolenačky.
No v tejto súvislosti som chcel predovšetkým pripomenúť inú súvisiacu situáciu – jesenné komunálne voľby v Bratislave. Jednou z najväčších tém pri kandidatúre Jána Mrvu boli práve jeho konzervatívne názory.
Tieto jeho názory boli v médiách mantrované dokola, hoci v komunálnej politike na tom záleží najmenej zo všetkých úrovní politiky.
Ján Mrva už dlho pôsobil ako starosta vo Vajnoroch. A nikdy sa odtiaľ nedonieslo, že by asfaltoval len chodníky pred domami heterosexuálov, zatiaľ čo pred LGBTQI domami nechal rozbitý asfalt. Alebo že by zástancovia voľnej potratovej legislatívy museli chodiť po užších cyklochodníkoch ako ostatní.
Ale ak by sa stal primátorom Bratislavy, určite by všetkým hipsterom prestal odnášať smeti.
Mistrík nedával pozor v škole
Prvé miesto za top bizarnosť si odnáša agenda, ako je Robert Mistrík, vedec svetového rangu v oblasti hmotnostnej spektrometrie, v skutočnosti pošuk. Lebo sa pred pätnástimi rokmi snažil novinárovi vysvetliť, že Darwinovu teóriu ešte čaká veľa upresnení, aby sme ju mohli označiť za dosť dobrú odpoveď na to, ako presne sme sa tu dnes vzali.
Prvé miesto za top bizarnosť si odnáša agenda, ako je Robert Mistrík, vedec svetového rangu v oblasti hmotnostnej spektrometrie, v skutočnosti pošuk. Zdieľať
A že zatiaľ sme v štádiu, keď vieme, že naše poňatie o čase a vývoji vesmíru a života na Zemi je stále viac-menej len v rámci symbolov. A že pokusy o dovysvetlenie medzier, ktoré v tom stále máme, sú vo vedeckej komunite jedna z najzaujímavejších vecí, aké sa riešia.
Všetko jedno.
Mistrík, jeden z našich najlepších praktických moderných vedcov, ktorý sa zaoberá práve fyzikou hmotného sveta a prezidentská kampaň bola pre neho odbočka medzi prednáškami po svetových vedeckých fórach, bol v závere kampane novinármi, ktorí by mali problém s označením prvkov periodickej sústavy, pozicionovaný ako predseda triedy v pomocnej škole, ktorý si myslí, že našu Zem nosí na chrbte korytnačka.
No, jeho chyba, mal sa v škole lepšie učiť.