Expedícia BALKÁN 2014 - 3. čas - Macedonia - v zemi Matky Terezy
Kosovo a nástrahy v ňom predpovedané asi kadým komu sme pripravovanú expedíciu spomenuli máme úspene za sebou. Blíime sa k tátnej hranici s Republikou Macedonia. Oproti tandardným dopravným značkám, ktoré poznáme zo tátnych hraníc z nedávnej minulosti pribudli informačné tabule, ktoré určujú kde sa majú radi konvoje KFOR. Čakajúc asi 20 minút v rade sledujeme vežkú túlavú fenu, ktorá svoje potomstvo na svet privedie pravdepodobne ete v ten deň. Čas vyuívame vyhotovením ďalích fotografií pri oficiálnom označení krajiny, do ktorej vchádzame.
Hraničná kontrola je bezproblémová, pečiatky do pasov si musíme vypýta. Pomerne krátka cesta od hraníc do hlavného mesta Skopje ubehla v sledovaní dos hornatej krajiny a okolia pripomínajúceho 90-te roky minulého storočia u nás. Presne tak sa nám javia aj prvé ulice hlavného mesta. Po ďalích asi 20tich minútach prichádzame do časti mesta, v ktorej jazdia poschodové autobusy vyzerajúce, ako by boli vyradené z londýnskej mestskej dopravy. Navigácia zatiaž ukazuje, i keď počítame s jej vypovedaním po jej vypnutí. Mapa nás privádza presne pred vládne budovy kde parkujeme zastrčení oproti nemocnici, no vyslovene na skok od centra.
Od improvizovaného parkoviska prichádzame k námestiu, kde pri mnostve monumentov a sôch stretáme skupinu demontrantov, ktorých o pár minút kontrolujú policajti. Fotografovanie nevadí ani jedným ani druhým. Policajné auto patrí skôr do technického múzea ako na cestu, čo obdivuje hlavne Denisko. Intuitívne sa presúvame na jednu z obchodných ulíc a peiu zónu. Tu kupujem pohžadnice, magnety na pamiatku a v podstate končíme pri Múzeu Matky Terezy. peciálne táto ulica a okolie múzea sú vežmi pekne upravené a čistotu na týchto verejných priestoroch môeme iba závidie. Vchádzame do malej predajničky plnej suvenírov pripomínajúcich nielen Skopje ale hlavne samotnú Matku Terezu a jej humanitárne posolstvo, ktoré zanechala svetu. Po schodoch vystupujeme na prvé poschodie, kde máme monos obdivova originálne exponáty úzko spojené so ivotom Matky Terezy, fotografie z jej stretnutí zo tátnikmi z celého sveta, osobné listy a niekožko jej osobných vecí. Múzeum je dvojposchodové a končí v kaplnke slúiacej na bohosluby. Múzeum Matky Terezy opúame s hlbokým dojmom a smerujeme na ďaliu prehliadku hlavného mesta Macedonie.
Ďalie fotografie na hlavnom námestí, ďalie sochy, monumenty a nablízkané pamätníky na časy minulé. Kontrast so sanitným vozidlom vhodným podobne ako to policajné skôr do technického múzea. Po základnej prehliadke mesta sa vraciame k autu, je v poriadku a ani tu nedolo k jeho vykradnutiu či pokodeniu. Ako sme správne predpokladali, iadna z navigácií po retarte nezobrazila mapu Skopje, teda opätovne budeme musie vyui vlastné orientačné schopnosti a cestné dopravné značenie. Intuitívne hžadáme výpadovku z mesta, prechádzame cez polovyschnutú rieku a fotografujeme ďaliu z historických budov, tento krát slúiacu na jedno z ministerstiev. Postupne sa zotmelo a my v okrajových tvrtiach mesta hžadáme správnu výpadovku, ktorá nás navedie na Albánsko.
Večeriame na benzínovej pumpe, kde zároveň tankujeme plnú nádr benzínu do auta. Vyzerá to na dáď a my nevieme čo nás v stále hornatejom kraji čaká. Preto nebudeme riskova ani nedostatok jedla, pitia a u úplne pohonných hmôt v nádri. Za mestom vychádzame na diažnicu ako inak s názvom diažnica Matky Terezy, kde ide o cestu s pomerne nekvalitným povrchom, no je prakticky prázdna a cesta po nej ubieha výborne. Je asi 22. hodín a spustil sa hustý dáď. Mapa ukazuje naozaj rozsiahle hory, hlavne na strane Albánska. My sme po celom dni unavení, preto sa rozhodujeme zastavi na modernej čerpacej stanici Lukoil, na ktorej okrem kaviarne, shopu je aj budova s vysoko nadtandardným a luxusným motelom. Napriek cene na pomery Balkánu vysokej sa ubytovávame. Ruskej spoločnosti nechávame zarobi 66 Eur a ukladáme sa na spánok v pohodlnej a priestrannej dobre zariadenej motelovej izbe. Ja, ako obyčajne idem dole na recepciu na kvalitné espresso a s notebookom sa snaím pripoji na internet, čo je iaž dos problematické.
Raňajky v moteli sú úplne tandardné a my sa chystáme takmer v rovnakom dadi vyrazi ďalej. Odchádzame po rovnakej diažnici smerom na Gostivar. Z hlavnej cesty odbočujeme do mesta plného neskutočne ledabolo zaparkovaných áut. Hlavnou ulicou sa preplieta iba ako a dominujú jej pomerne staré nehnutežnosti s nie vežmi upravenými fasádami. Hžadáme kaviareň, v ktorej by sme si oddýchli a občerstvili by sme sa. Pri jej hžadaní naráame na auto s pieanskou pozn.značkou odstavené na parkovisku. U na prvý pohžad vyhráva cafeteria s názvom Obama, ktorej reklamu tvoria vežké billboardy s vyobrazením prezidenta USA na pozadí so zástavou tejto krajiny. Kaviareň je vak zatvorená, naastie s nájdeným inej problém nie je a tak skúame espresso ďalej balkánskej krajiny.
Za zaujímavý povaujem spôsob jazdenia domácich vodičov, ktorí nemajú problémy autami chodi aj po prechodoch pre chodcov, či cez ostrovčeky na ceste. Gostivar opúame a smerujeme do ete vyích hôr bliie k hranici s Albánskom. Moslimské meity sa striedajú s kresanskými kostolmi a hory sú výrazne poznačené mnostvom kameňolomov. Aj v tejto krajine sú pôvodné názvy na dopravnom značení postriežané. Sledujeme autá tých najstarích ročníkov výroby, ktoré u nás u dávno vymizli. Aj tu je moné pomerne často vidie vysoké stoiare s plápolajúcou tátnou zástavou. Na ďalej benzínovej pumpe sa zastavujeme za ďalím občerstvením, kúpením ďalích pohžadníc, doplnením studených nápojov a kontrolou diskusie na SOL, nakožko aj na tejto benzínke je internet vožne k dispozícii.
Blíime sa k albánskym hraniciam, čo signalizuje stále častejí výskyt albánskych zástav nielen na stoiaroch ale aj niektorých domoch, okolo ktorých prechádzame cez jednotlivé dediny. Pribúda meít, posprejovaných dopravných značiek a hory sú stále rozsiahlejie. Policajných áut je popri cestách naozaj poehnane, no ani jedna hliadka nás iaž nezastavuje. Rád by som porovnal správanie sa policajtov tejto krajiny so skúsenosami iných tátov. Stále po troche prí, čo krajinu robí pochmúrnejou, míňame vežké jazerá, ktoré sme síce mali odporúčané, no nie je najteplejie a najbliie chceme noc strávi u v albánskom Durres. Preto sa presúvame bez zbytočných prestávok a sme radi, keď neskôr popoludní prichádzame na Macedónsko-Albánsku tátnu hranicu. Ete niekožko hodín a mali by sme by pri Jadranskom mori, kde plánujeme zosta zopár dní.
V Macedonii sme strávili 1 deň, ktorý samozrejme nemôe stači na dôkladné spoznanie tejto krajiny. S trasou, ktorú sme preli a s tým čo sme videli sme vak spokojní a sme radi, e napriek predĺeniu cesty sme Macedoniu do expedície zahrnuli.