Hrad Lusignan
Hrad Lusignan v meste Lusignan bol hrad vo Francúzsku. Dnes sú z neho len zrúcaniny, v minulosti bol však jedným z najväčších châteaux-forts (hradov) vo Francúzsku. Sídlil v ňom šľachtický rod Lusignanovcov, ktorý zažil svoj najväčší spoločenský i politický význam po prvej križiackej výprave. Rod panoval v troch križiackych kráľovstvach - Jeruzalemské kráľovstvo, Cyperské kráľovstvo a Arménske kráľovstvo.
Dejiny[upraviť | upraviť zdroj]
Hrad bol vybudovaný na strategicky významnom mieste v Poitou na úzkom ostrohu nad príkrymi svahmi údolia. Jeho poloha bola tak pôsobivá, že v 12. storočí vznikla legenda, podľa ktorej dala hrad s kostolom postaviť bytosť s čarovnou silou - Meluzína, ako dar svojmu manželovi Raymondinovi.
Lusignan je zobrazený v celej svojej veľkosti v podobe zo začiatku 15. storočia v manuskripte Prebohaté hodinky vojvodu z Berry. Na pozadí miniatúry pre mesiac marec je namaľovaný v perspektíve, s barbakánom vľavo, hodinovou vežou a vežou Poitevine vpravo, nad ktorou je zobrazený letiaci zlatý drak - strážny duch Marca Lacombeho. Manuskript patril vojvodovi Jánovi z Berry, pre ktorého bol hrad obľúbeným sídlom až do jeho smrti v roku 1416.
Po smrti vojvodu z Berry bol Lusignan krátky čas majetkom Jeana de France (zomrel v máji 1417), potom pripadol jeho bratovi Karolovi, budúcemu Karolovi VII.. Najprv dedina, neskôr mesto Lusignan, vyrástlo za bránami hradu pozdĺž svahu; to vytváralo ďalšie opevnenie mesta. Lusignan zostal strategicky dôležitým miestom v Poitu, v srdci Francúzska: počas francúzskych náboženských vojen, okolo roku 1574, bol vytvorený plán na obranu hradu - je uložený v Národnej knižnici v Paríži. V 17. storočí Lusignan opevnil moderným spôsobom vojenský architekt Ľudovíta XIV. markíz Vauban. Pre svoju polohu sa hrad využíval ako väzenie, neskôr v ňom sídlila škola. Kým dal v 19. storočí hrad zbúrať gróf de Blossac, aby uvoľnil miesto na stavbu zábavného parku, používal sa ako miestny lom na kameň.
Súčasnosť[upraviť | upraviť zdroj]
Dnes z hradu ostala rozsiahla časť základov vybudovaných v príkrom svahu, časť donjonu, základy veže Poitevine, nádrže, pivnice a zvyšky podzemnej chodby, ktorá pravdepodobne viedla ku kostolu.
Zdroj[upraviť | upraviť zdroj]