Tento článok je súčasťou Špeciálu: EÚ v roku 2019
V roku 2019 sa EÚ sústredí na premosťovaciu doložku, ktorou chce získať viac kompetencii v zahraničnopolitických otázkach, na Balkán, či na nápravu roztrieštených vzťahov s Washingtonom. Budovať chce aj nové partnerstvá.
Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika Európskej únie (SZBP) prežíva svoj rozmach od zavedenia Globálnej stratégie. Jej skutočná implementácia posunula spoločné diskusie a rozhodnutia do oblastí, o ktorých sa pred niekoľkými rokmi ešte iba šepkalo, vrátane intenzívnejších dialógov s tretími krajinami o obchode, či dokonca o spoločných vojenských kapacitách.
Únia sa snaží zaistiť si miesto na globálnej politickej scéne v konkurencii Spojených štátov, Ruska, či Číny a v roku 2019 by mohla aj vďaka podpornej zložke týchto plánov – spoločnej obrane – pokročiť na tejto ceste.
Obmedziť ju vo vývoji môžu podobné faktory, aké budú celú európsku politickú a odbornú komunitu zamestnávať v tomto roku: brexit, európske voľby a znovuobsadzovanie postov vo viacerých európskych inštitúciách a dohody o viacročnom finančnom rámci.
Komisia sa ešte v posledných mesiacoch svojho mandátu pokúsi zintenzívniť aktivity, ktoré by v oblasti vonkajších vzťahov a bezpečnosti umožnili prijímať rýchlejšie a účinnejšie rozhodnutia. Znamená to, že by sa v niektorých súčastiach tejto politiky mohlo prejsť v Rade na hlasovanie kvalifikovanou väčšinou. Išlo by napríklad o otázky ľudských práv, organizovania civilných misií, či uplatňovania sankcií.
"Súčasné zmluvy to umožňujú a podľa mňa prišiel čas na to, aby sme využili "stratený poklad" Lisabonskej zmluvy – premosťovaciu doložku, ktorá nám umožňuje prejsť na hlasovanie kvalifikovanou väčšinou," hovoril predseda Európskej komisie o plánoch ešte v septembri. Lídri krajín by sa o rozšírení rozsahu možností hlasovania kvalifikovanou väčšinou v rámci spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky mali dohodnúť už na samite v Sibiu 9. mája.
O zložení Európskej komisie po eurovoľbách možno len špekulovať, ale už teraz je jasné, že koncom roka bude na čele európskej diplomacie stáť niekto nový. Vysoká predstaviteľka Európskej únie pre zahraničné veci a bezpečnostnú politiku Federica Mogheriniová ešte v septembri minulého roka avizovala, že nemá záujem o získanie druhého mandátu v tejto funkcii.
Najbližší susedia
Po Bulharsku a Rakúsku ostane pre predsednícku krajinou, ktorou je od 1. januára Rumunsko, opäť zahraničnopolitickou prioritou Balkán. Rok 2018 označil europoslanec Eduard Kukan za rok Balkánu: Srbsku a Čiernej hore prisľúbil Jean-Claude Juncker členstvo v roku 2025, v júni podpísali Macedónci a Gréci dohodu o novom názve bývalej juhoslovanskej republiky a Komisia predstavila aj novú, dlho očakávanú stratégiu pre celý región.
Pozitívne signály a podpora z Bruselu ale už balkánskemu regiónu nestačia a ešte koncom minulého roka sa ukázalo, že najbližšie mesiace môžu dať priestor silnejším nacionalistickým a populistickým hlasom aj v tejto časti Európy.
Napätie medzi Srbskom a Kosovom, ktoré koncom minulého roka schválilo napriek varovaniam z Belehradu aj Bruselu vytvorenie národnej armády a ktoré prijalo stopercentné dovozné clá na srbské výrobky, môže v tomto roku skôr eskalovať. Pozícia kosovského prezidenta Hashima Thaçiho, ktorý by dohodu s Úniou vedel doma presadzovať intenzívnejšie, upadá rovnako, ako v prípade jeho srbského náprotivka. Aleksandr Vučić čelí celoštátnym protestom. Demonštranti kritizujú jeho moc nad médiami, aj útoky na opozíciu a zdá sa, že protesty budú aj naďalej pokračovať.
V otázke dohody s Kosovom Vučićovi predlžovanie súčasného stavu skôr vyhovuje. Čím dlhšie totiž dvojstranné napätie pretrvá, tým viac bude Komisia odhodlaná oddeliť rozhovory Belehradu s Kosovom od plánu na vstup Srbska do EÚ.
Macedónsku by sa v tomto roku mohlo podariť postúpiť v rokovaniach o vstupe, záležať však bude na tom, ako rýchlo a či vôbec dokážu Skopje a Atény Dohodu z Prespa o názve krajiny schváliť. Optimisti vidia, že začiatok rozhovorov s Macedónskom a Albánskom o vstupe by sa mohol spustiť ešte v lete. Macedónci majú nateraz bližšie do NATO, pričom pozvánku očakávajú už v lete.
Eurokomisia v tomto roku posúdi a prijme aj stanovisko k žiadosti Bosny a Hercegoviny stať sa kandidátom na členstvo.
Pri Turecku, kandidátskej krajine, ktorá preukazuje v negociáciách skôr regres ako progres, sa v roku 2019 očakáva upokojenie situácie, nakoľko okrem lokálnych volieb nečakajú prezidentskú republiku žiadne väčšie celospoločenské udalosti. Ekonómovia však predpokladajú, že finančná kríza, ktorá v krajine naplno prepukla počas minuloročného leta, stále nie je zažehnaná.
Finančná nestabilita preto pravdepodobne pristrihne hrebienok ostrej rétorike prezidenta Erdoğana, na ktorú si už Únia v ostatnom období začala zvykať. Ekonómovia predpokladajú, že aj napriek domácej neochote bude nakoniec Ankara musieť požiadať Medzinárodný menový fond o pôžičku.
O pozornosť Bruselu prichádzajú ešte viac ako Balkán aj krajiny Východného partnerstva. Zo šestice krajín má dnes asociačnú dohodu a dohodu o voľnom obchode podpísané len Gruzínsko, Moldavsko a Ukrajina. Únia neplánuje ani organizáciu väčšieho summitu na najvyššej úrovni, napriek tomu, že koncept Východného partnerstva oslavuje v roku 2019 svoje desaťročné výročie vzniku.
Krajiny sa v tomto roku budú snažiť najmä posúvať sa v plnení 20 cieľov, ktoré by mali byť vyhodnotené na budúci rok (20 deliverables for 2020) a mnoho organizácií a think tankov avizuje početné konferencie na tému dekády partnerstva.
Východného suseda Slovenska a jedného z najaktívnejších zo šestice krajín čaká v roku 2019 supervolebné obdobie. Marcové prezidentské voľby na Ukrajine odhadujú boj medzi Júliou Tymošenkovou a hercom Volodymyrom Zelenskym. Súčasnému prezidentovi Petrovi Porošenkovi, ktorého výsledky mu zatiaľ garantujú len štvrté alebo piate miesto, pomáha v prieskumoch rázny postoj voči Moskve.
Parlamentné voľby plánuje Ukrajina na október. Až 12 percent obyvateľov však kvôli okupácii Krymu a častí Doneckej a Luhanskej oblasti nebude môcť na voľbách participovať. Aj v týchto volebných prieskumoch vedie Tymošenková a jej strana Otčina.
Hoci veľký vojenský konflikt v regióne analytici neočakávajú, ten na východe Ukrajiny, ktorý trvá už päť rokov, by mohol eskalovať podobným štýlom, ako sa to v novembri 2018 stalo v Kerčskom prielive. Napätie podporí aj v súčasnosti prebiehajúce oddeľovanie Kyjevskej ortodoxnej cirkvi alebo posledná fáza rokovaní o tom, či ruský plyn bude do Európy tiecť cez Ukrajinu alebo nie.
Svetoví hráči
Rusko v tomto roku nepotrápi iba Ukrajina. Od začiatku roka sa v krajine zvýšila daň z pridanej hodnoty z 18 na 20 percent. Ekonomiku zasiahli sankcie, ale aj pokles cien ropy a zemného plynu. Škrty zaznamenáva zdravotníctvo aj školstvo a vek odchodu do dôchodku sa zvýšil. Práve tieto sociálne ukazovatele môžu v novom roku prehĺbiť nedôveru voči prezidentovi.
V otázke európskych sankcií voči Rusku ostane Európska únia rozdelená aj v roku 2019. Posledné sankcie, predĺžené do marca 2019, zahŕňajú 155 osôb a 44 spoločností. Začiatkom jari sa táto debata do Bruselu vráti.
Vo februári uplynie ultimátum Washingtonu. Moskve vyčíta, že tajne vyvíja zbrane a porušuje Zmluvu o jadrových silách stredného doletu (INF Treaty). Práve nové druhy zbraní a objavovanie nových priestorov, kde strety mocenských záujmov zatiaľ kvôli nedostatočnému prieskumu doteraz neboli možné (napríklad Arktída, či dokonca vesmír) môžu formovať aj ďalšie z nových bezpečnostných hrozieb.
Do júna sa bude musieť Moskva vysporiadať aj s Radou Európy a poplatkami, ktoré medzinárodnej organizácii dlhuje. Rusko zastavilo platby v roku 2017 po tom, čo parlamentné zhromaždenie Rady Európy stiahlo hlasovacie práva ruskej delegácie z dôvodu anexie Krymu v roku 2014. Nakoľko je v nedohľadne akékoľvek kompromisné riešenie, Rusku hrozí, že v lete bude z organizácie úplne vylúčené.
Podľa amerického filozofa Erica Hoffera sa aj nepredvídateľnosť stáva po čase monotónnou a vieme ju "s istotou predpovedať". To z pohľadu Bruselu začína platiť aj voči administratíve Washingtonu.
Naposledy ale Brusel zostal opäť zaskočený v posledných dňoch roka, kedy bez formálnej informácie, znížila administratíva prezidenta Donalda Trumpa status delegácie Európskej únie v Spojených štátoch z úrovne "štátu" na úroveň "medzinárodnej organizácie". Hoci európski diplomati zasiahli a Washington nateraz rozhodnutie pozdržal, v prvých týždňoch nového roka bude atmosféra naprieč Atlantikom horúcejšia, ako by si to zimné obdobie vyžadovalo.
Nepríjemných tém medzi EÚ a USA ako klimatické dohody, clá na oceľ, dovoz plynu, iránska jadrová dohoda, konflikt medzi Palestínčanmi a Izraelom, či pohľady na Sýriu a Saudskú Arábiu, pribúda. Nekompromisnosť v rozhodnutiach ale naznačuje, že k približovaniu tak skoro nedôjde.
Napriek tomu, že americkí diplomati presviedčajú svojich náprotivkov o tom, že Spojené štáty a ich administratíva nie sú iba Donald Trump, stále častejšie vidno opak. Zahraničnopolitickí analytici predpokladajú, že po odstúpení ministra zahraničných vecí Jamesa Mattisa prejdú otázky vonkajších vzťahov Spojených štátov plne do rúk prezidenta. Vzhľadom na to, že na domácej politickej scéne hrozí blokovanie legislatívy, nakoľko je americký Kongres politicky rozdelený, Trumpov záujem o zahraničnopolitické témy bude v roku 2019 rásť ešte viac.
V novom roku budú americkí vojaci postupne opúšťať Sýriu, no dá sa očakávať, že podobne rázne rozhodnutie urobí prezident aj v prípade Afganistanu a vojakov rovnako stiahne. Aj v tomto prípade udalosti zblízka sledujú partneri v NATO.
V Spojených štátoch sa bude postupne štartovať aj predvolebná kampaň pred prezidentskými voľbami v roku 2020, čo môže najmä voličov ešte viac polarizovať.
Európska únia si podobne ako v roku 2018 bude čoraz intenzívnejšie všímať aj narastajúci vplyv Číny v Európe, ale aj v jej susedstve. Peking dokonca vidí príležitosť v obnove Sýrie: už teraz rokuje s Líbyjčanmi o tom, ako by sa ich prístav Tripolis dal komerčne využiť ako stredisko materiálov napríklad pre stavebné spoločnosti.
Hoci je krajina zaujatá najmä obchodnou vojnou so Spojenými štátmi, v budovaní a militarizovaní umelých ostrovov v Juhočínskom mori bude v tichosti pokračovať. No nebude mať dôvod provokovať Washington ešte intenzívnejšie.
Európska únia je najväčším čínskym obchodným partnerom ostatných 14 rokov. Predstavy o budúcej spolupráci zverejnila Čína koncom minulého roka. Opäť je na prvom mieste obchod, no Peking má záujem spolupracovať aj na témach ako fake news, či sloboda prejavu. Brusel vyzýva, aby sa spoločne postavili voči americkému unilateralizmu.
Európska únia si chce v tomto roku intenzívnejšie posvietiť na čínske investície a priniesť novú legislatívu o zahraničných investíciách. Téma dodávok čínskych 5G technológií z Číny do Európy, bude rovnako v centre mnohých debát o tom, ako spoluprácu nastaviť aj pre budúcnosť.
Horúce regióny
V Sýrii bude Európska únia stále tlačiť na diplomatické riešenia. Je faktom, že jej najvýznamnejší členovia ako Nemecko a najmä Francúzsko ponesú najvýraznejšie bremeno postupného odchodu amerických jednotiek z krajiny, a to pre snahu balansovať mocenské pohnútky Moskvy, Ankary, Iránu. Oni, ale aj ďalší (Saudská Arábia, Izrael, Čína, a pod.) majú na rekonštrukcii Sýrie "post-ISIS" zjavný záujem a v regióne sú najaktívnejší.
Odborníci pre Sýriu predbežne odhadujú štyri scenáre vývoja: krehký mier, reconquista, vojenské riadenie alebo zamrznutý konflikt.
V novom roku by sa do krajiny navyše postupne mohli začať vracať prví utečenci. OSN hovorí už o 250 tisícoch. Ťažko odhadnuteľná ale bude situácia na severe krajiny v súvislosti s bojmi Kurdov a Turkov, ale aj domáca politická scéna, kvôli príprave na voľby aj tvorbou novej ústavy, prípadne ďalšiemu prepájaniu kurdských jednotiek s provládnymi sýrskymi jednotkami prezidenta Assada.
Brusel sa bude musieť vysporiadať aj s ďalšou vráskou na čele v regióne, ktorú mu robí Irán. Tlaku Spojených štátov zatiaľ partneri v nukleárnej dohode odolávajú, no najnovšie informácie o európskych sankciách voči dvom osobám iránskej národnosti v súvislosti s pokusmi o útoky na francúzskej a dánskej pôde sú v tomto kontexte znepokojujúce.
Európska únia bude chcieť nukleárnu dohodu udržať nažive aspoň na formálnej úrovni. V roku 2019 naplno spustí mechanizmus zablokovania, ktorým chce firmám, poškodeným americkými sankciami voči Iránu, vyplácať ušlé zisky v Spojených štátoch. Systém však nie je odskúšaný a prvotné reakcie naň sú zatiaľ skeptické. Očakáva sa, že v Iráne ostane len minimálne množstvo európskych firiem. Donaldovi Trumpovi s intenzívnou podporou Tel Avivu sa preto v tomto roku pravdepodobne podarí donútiť Irán, aby obmedzil svoje aktivity v Jemene, Sýrii, Libanone a ďalších častiach Blízkeho východu.
Saudská Arábia si na medzinárodnej scéne, poškodila precízne budovaný imidž najmä v súvislosti s vraždou novinára Džamála Chášukdžího, ale aj kontroverzným zapojením vo vojne v Jemene. Niektorí pozorovatelia odhadujú, že by Rijád mohol práve teraz a v snahe upraviť vzťahy s Bruselom, ale aj s Washingtonom, začať na znak "pokánia" s prepúšťaním niekoľkých zadržiavaných ľudskoprávnych aktivistov.
Spoločné a koordinované rozhodnutie o obmedzení dodávok zbraní pre Saudov zo strany členských štátov EÚ by bolo v tomto roku skôr prekvapujúce.
Európska komisia plánuje pokračovať v aktivitách novej africko-európskej aliancie pre udržateľné investície a pracovné miesta. Pre tento účel rozpracuje a začne s implementáciou takzvaného vonkajšieho investičného plánu EÚ. Komisia odhaduje, že do roku 2020 bude schopná mobilizovať investície vo výške až 44 miliárd eur.
Nové obzory
Európska komisia sa ešte do konca svojho funkčného obdobia chce zamerať aj na rozširovanie vzťahov s Indiiu, Latinskou Amerikou a Strednou Áziou. Práve najrýchlejšie rastúca ekonomika medzi najväčšími krajinami na svete – India, očakáva v tomto roku celoštátne voľby, v ktorých sa premiér Modi chce pokúsiť o znovuzvolenie.
Parlamentné voľby budú v roku 2019 aj v Tunisku, na Filipínach, v Severnej Kórei, v Argentíne a Izraeli. Noví prezidenti v Mexiku a Brazílii budú tiež v hľadáčiku európskej diplomacie, a to najmä kvôli rozširovaniu obchodných partnerstiev.
Európsky parlament bude ešte do konca svojho funkčného obdobia hlasovať o obchodných dohodách práve s Mexikom, ale aj so Singapurom a Vietnamom. Oba ázijské štáty by s Úniou mali dospieť k dohodám o voľnom obchode a o ochrane investícií.