Jindřich Abdul (23) patril k najväčším českým hokejovým talentom ročníka 1996. Pribrzdili ho zlé rozhodnutia a vážne zranenie pravého oka, ktorým dnes vidí na asi dvadsať percent.
Kariéru sa mu podarilo znovu naštartovať na Slovensku. Cez Prešov a Poprad sa dostal do Slovana, kde je momentálne najproduktívnejším hokejistom Tipsport ligy.
Ako chlapec ste kedysi na Morave bojovali o pozíciu lídra kanadského bodovania s Davidom Pastrňákom, ktorý je dnes najlepším strelcom NHL. Bola medzi vami rivalita?
Nejaká určite áno. Hrával za Havířov a ja za Vsetín, obaja sme boli lídrami svojich tímov a predbiehali sme sa v bodovaní. Stretávali sme sa aj po sezóne, keď sme proti sebe hrávali hokejbal.
Viete si predstaviť, že by ste sa s ním v budúcnosti znovu predbiehali v nejakej inej lige?
Viem si to predstaviť, keď bude David niekde dohrávať kariéru. (smiech) Je celkom nepravdepodobné, že by sme sa na rovnakej úrovni stretli v najbližších rokoch. Som ešte mladý a šanca dostať sa niekam vyššie je vždy, ale som realista. Viem, že pravdepodobnosť je malá.
Čo pribrzdilo vašu kariéru?
Najviac zranenia a niektoré zlé kroky, ktoré som urobil v mladom veku. Zle som sa rozhodol, ako pokračovať v kariére. V osemnástich som mal dobré ponuky z Kanady a Ameriky. Mohol som to skúsiť a minimálne sa perfektne naučiť jazyk. Bohužiaľ, zvolil som iné možnosti a to ma pribrzdilo. Spätne to beriem ako zlý krok.
Prečo ste namiesto Kanady zostali v Česku?
Išlo o viacero faktorov, ale bol som mladý a hlúpy. Ponúkli mi prvé peniaze, ako mladý chlapec som mal vidinu prvého zárobku a šiel som za tým.
Následne vás pribrzdilo vážne zranenie oka. Čo presne sa stalo?
Vtipné na tom je, že som celý rok hral za prvý tím Znojma v EBEL lige. Šiel som na dva zápasy pomôcť juniorom a vtedy sa to stalo. Hneď na začiatku zápasu som súpera obral o puk. Otáčal sa a chcel mi zdvihnúť hokejku, no špičkou svojej hokejky ma zasiahol do oka.
Čo ste prežívali potom?
Hneď som vedel, že je zle, pretože som spadol na ľad a oko sa mi hneď celé zalialo krvou. Prišiel som do nemocnice, kde mi povedali, že by si ma tam chceli na jednu noc nechať, ale vzhľadom na opuch mi nedokázali povedať, čo presne mi je. Povedal som im, že chcem ísť radšej domov. Okolo polnoci som však mal také extrémne bolesti, že som si musel