V poslednej dobe začínajú byť sociálne siete, a najmä Facebook, neznesiteľným miestom. Zodpovednosť za to nesie v podstate každý, kto tvorí obsah alebo prispieva komentármi. Či už však ide o vulgárnych trolov, samozvaných odborníkov, alebo tých, ktorí to myslia dobre, v internetových diskusiách často nevyhráva nikto a naopak, prehráva väčšina zúčastnených. Prečo teda pociťujeme takú veľkú potrebu vyjadriť sa, aj keď o téme vôbec nič nevieme?
Významným dôvodom je fakt, že na sociálnych sieťach môžme o sebe vytvoriť taký obraz, aký chceme. Človek počas bežného rozhovoru z očí do očí hovorí o sebe len 30 až 40 percent času. V rámci online priestoru však táto hodnota vyskočí až približne k 80 percentám, čo je veľký rozdiel. Samozrejme, hovoriť o sebe naživo nie je často jednoduché, ale na internete máme čas rozmyslieť si, v akom duchu sa chceme prezentovať.
Využívanie sociálnych sietí so sebou prináša dve chemické látky, ktoré sú pre človeka ako droga. Jednou je dopamín, ktorý je nazývaný aj chemikáliou šťastia, hoci v skutočnosti nejde o presné pomenovanie. Dopamín v skutočnosti nespočíva v pocite šťastia, ale túžby, pričom je stimulovaný nepredvídateľnosťou a štúdie ukázali, že nutkanie niektorých ľudí uverejniť tweet je silnejšie, ako potreba cigariet a alkoholu.
Ďalšou látkou je oxytocín, ktorý je považovaný za hormón zaľúbenosti. Iná štúdia zasa ukázala, že 10 minút strávených na sociálnych sieťach stačí na to, aby úroveň oxytocínu v tele stúpla o 13 percent. To je podobný nárast tohto hormónu, ako niektorí ľudia prežívajú počas svojho svadobného dňa. Spolu s oxytocínom však prichádza aj uvoľnenie a dobrá vôľa, ktorá spôsobuje, že bežný používateľ Facebooku je až o 43 percent náchylnejší dôverovať ľuďom, ako ostatní používatelia internetu.
A v neposlednom rade potrebujeme, aby niekto potvrdil našu existenciu. Je to veľmi podobná situácia, ako keď si v detstve kričal: "Aha, mama! Pozri, čo dokážem!" A tvoja mama povedala: "Ty si ale šikovný!" A tomu ver, že pravdepodobne dosť preháňala. Teraz už si veľký a nepotrebuješ, aby ťa chválila mama. Dospelému človeku totižto ku šťastiu v pohode stačia lajky od úplne cudzích ľudí. Toto šťastie je však extrémne prchavé, a preto sa vraciaš po ďalšiu dávku.
Sociálne siete sú pre ľudstvo taký danajský dar. Na jednej strane sme dostali užitočné platformy so širokou paletou možností využitia, na strane druhej tento priestor zdieľame aj s ľuďmi, ktorí tam prišli v prvom rade škodiť. Sociálne siete majú silný mienkotvorný potenciál, lenže kvalita zdieľaného obsahu závisí v podstate len na vkuse používateľov. Preto často v diskusiách narážame na množstvo zbytočných, ale aj nebezpečných informácií.
Je to podobné, ako keď si vypiješ alkohol, ale lacnejšie a naoko menej škodlivé. Na Facebooku sú odrazu všetci hrdinovia, odborníci a majstri sveta. "Som tu a som dôležitý!" kričí z každého druhého komentára. Človek stráca zábrany kvôli falošnému pocitu anonymity, a to aj v prípade, že je zaregistrovaný pod svojím skutočným menom. Som predsa v bezpečí, u seba doma a zdieľam svoj nevinný komentár, ktorým v skutočnosti nechcem človeka osočiť, ale iba mu pomôcť a poradiť. Čo na tom, že zdieľam hlúposť? Každý zdieľa hlúposti.
Človek sa rád zbavuje zodpovednosti za svoje zlé skutky. Podobne, ako keď Slovensko vyhrá v nejakom športe, "my" sme vyhrali. Ale keď prehrá, prehrali "oni", tí neschopní, leniví športovci, čo si nevedia prihrať. Uvedom si však, že za všetko, čo zdieľaš, nesieš plnú zodpovednosť ty, nikto iný. Môžno si už dlhší čas hľadáš zamestnanie, chodíš po pracovných pohovoroch a hoci si kvalifikovaný, stále ťa nevybrali. Nevieš si to vysvetliť, lebo životopis máš nepriestrelný, vystupovanie vyšperkované a v danej oblasti sa vyznáš. Nuž, možno podľa tvojho Facebooku zistili, že s tebou nechcú mať nič spoločné.
Pre ľudí, ktorí v internetových diskusiách šíria útočné alebo provokatívne príspevky, sa zaužíval názov "trol". Toto slovo v škandinávskej mytológii slúžilo na pomenovanie zlého démonického škriatka. Štúdie ukázali, že trolovia zvyknú mať v skutočnom živote problémy s budovaním zdravých vzťahov. Nemusia byť nutne zatrpknutými introvertmi, ale v ich medziľudských vzťahoch často chýba rovnováha. Trolovia môžu mať tiež pocit, že ich členovia rodiny alebo partner nedostatočne rešpektuje.
Často môžu stratiť zmysel pre zodpovednosť a sebauvedomenie. Tento proces sa nazýva deindividualizácia a vedie k pocitu, že vďaka anonymite nemusí používateľ sociálnej siete svoje správanie v online priestore regulovať. Je to podobný efekt, ako pri davovej psychóze, pretože aj tam sa v mase ľudí vytrácajú zaužívané spoločenské pravidlá a normy. Trolovia často zdieľajú provokatívne príspevky už len z toho dôvodu, že na to majú právo. Navyše, zvyčajne za to nemusia niesť adekvátne následky, takže ich od toho ani nič neodradí.
Samozrejme, v online priestore je toho viac. Trolovia, samozvaní odborníci, hejteri či tí, ktorých ja nazývam naturálny skeptik. To je človek - nepopísaná tabuľa, ktorý síce o ničom nič nevie, ale zo zásady pochybuje a neverí. Zaradil by som sem však aj ľudí, ktorí komentujú články len na základe titulku. Je fascinujúce, ako niektorí dokážu rozpútať vojnu komentárov na tému, ktorej sa príspevok v skutočnosti ani nevenuje. No svoju vinu nesie aj druhá strana, tí "kladní" hrdinovia, ktorí sú pripravení trpezlivo vysvetľovať.
Je mi smutno, keď často aj svojich priateľov na Facebooku vidím, ako sa vytrvalo snažia vysvetliť očividným dezolátom, že rúško na tvári ich nezabije. Možno chceš urobiť dobrý skutok a možno máš spasiteľský komplex, ale ver, že nikoho z tých ľudí nezachrániš. Určite nie tým, že ich zasypeš odbornými článkami v angličtine. Samozrejme, po anglicky už vie veľa Slovákov, ale tu sa bavíme o odbornom texte v cudzom jazyku, ktorý by aj v rodnej reči kopa ľudí nedokázala správne interpretovať. Ani s racionálnymi argumentmi v slovenčine však pravdepodobne neuspeješ.
Aby som citoval slová z teleshoppingu: "Máme pre vás jednoduché riešenie!" Chceš mať krajší Facebook? Začni od seba. Nie, nemusíš každý deň v 50 komentároch oznámiť, že sa nedáš očkovať. Nie, naozaj nemusíš komentovať ten hlúpy príspevok tvojho spolužiaka zo základky, môžeš ho aj skryť. Vytmavíš mu to z očí do očí na stretávke, až budete mať obaja dve promile. A nie, naozaj nikoho nezaujíma, čo si myslíš o epidemiologickej situácii na Slovensku. Ak teda nie si na slovo vzatý odborník, si?
Nikomu samozrejme neupieram diskusiu, dokonca chápem aj tých najväčších pochybovačov, pretože nie je jednoduché byť odkázaný na vlastnú hlavu. Nie každý má prístup k správnym informáciám a nie každý vie rozlíšiť, čo je vedou overený fakt, a čo je hoax. Navyše si myslím, že je dôležité pochybovať, ale to sa dá aj v tichosti. Na sociálnych sieťach však vidíme pravý opak. Naturálni skeptici sa doslova predháňajú v komentároch typu "síce o tom nič neviem, ale podľa môjho názoru...", čo mi príde ako do neba volajúca somarina.
A aj keď máš pocit, že toho vieš viac ako ostatní diskutujúci, neznamená to, že nakoniec budeš vyzerať najmúdrejšie. Lebo o to predsa v komentároch ide, nie? Prešťať ostatných, cítiť ich poníženie, hanbu, prehru. Práve to je palivom všetkých sociálnych sietí - silné emócie. Vzniká tu však zaujímavý paradox, keď na jednej strane nám veľmi záleží, aký obraz o sebe vytvoríme, a na druhej zo seba urobíme idiota v prvej diskusii, do ktorej sa zapojíme.
Samozrejme, že túžba strápniť sa je silnejšia. Zamysli sa nad tým takto: Keby si mal svoj komentár alebo príspevok pripnúť na spoločnú nástenku v práci alebo ho rovno povedať niekomu do očí, urobil by si to? Ak áno, potom ti radím ešte jednu vec. Vždy, keď sa oháňaš niečím, čo sú podľa teba "fakty", uvádzaj k týmto informáciám aj zdroje. Tie totiž o diskutujúcom často prezradia oveľa viac, než jeho vlastný profil.
Jednu vec, ktorú si možno neuvedomujeme, je neustále rastúci počet ľudí na sociálnych sieťach. Len na Facebooku je 2,7 miliardy aktívnych používateľov, pričom 1,82 miliardy z nich používa túto platformu dennodenne. Nielen pandémia, ale i technologický pokrok na sociálne siete privial i našich rodičov a starých rodičov. Aj so staršou generáciou prišli trolovia, pričom vyzbrojení profilovkami s mačičkami a zdobenými kyticami každý deň bombardujú sekcie komentárov apokalyptickými víziami Baby Vangy.
Viem, doba je zlá, spoločenská situácia napätá a neistota striehne na každom rohu. Chceš mať lepšiu náladu, krajší deň a spokojnejší život? Nepíš ten komentár. Mnohí trolovia sú skutočne len anonymní zákerní škriatkovia, ktorí chcú robiť bordel a ty ich v tom vlastne podporuješ. A neber si príklad ani z politikov, oni majú taktiež veľké medzery v správnom a slušnom využívaní sociálnych sietí. Jeden píše statusy ako urazený puberťák, ďalší sa po ňom opičí, tretí zdieľa stupídne sexistické vtipy a viacerí z nejakého dôvodu začali na Facebooku zverejňovať svoju tragickú poéziu.
Tiež som sa nad tým zvykol rozčuľovať a hoci mi to ešte stále občas nedá a začnem písať nejaký výlev, oveľa častejšie sa mi stáva, že ho nakoniec zmažem a nezverejním. Nič tým nepokazím, pretože na Facebooku nemôžeš zmeniť svet. Môžeš iba ovplyvniť, ako sa svet bude pozerať na teba.
___________________________________
POZRI SI AJ NAŠE VIDEO:
Tiež si pozri...Prečo zomierame nešťastní? Ako vzťah človeka k smrti ovplyvňuje jeho život Mark Zuckerberg zmenil názor: Facebook zakazuje všetok obsah, ktorý popiera holokaust