Skutočnou obeťou kerčského incidentu môže byť ukrajinská demokracia.
Útok ruských lodí na oveľa menšie ukrajinské plavidlá je vážny incident. Medzinárodné právo, ale tiež Azovská zmluva z roku 2003, na ktorú sa odvoláva aj Moskva, dáva Ukrajincom právo na voľnú plavbu medzi Čiernym a Azovským morom. Realitu na mieste však nediktuje právo, ale ruská dominancia a priority Moskvy.
Od prehltnutia Krymského polostrova Rusmi došlo už k viacerým podobným incidentom. Aj keď žiaden z nich nebol doteraz takto spektakulárny. Tento incident patrí do kategórie tzv. "gunboat diplomacy", čo je typ diplomacie, kde je dôležitá podpora vojenskej sily. Motivácia Moskvy nie je klesajúca podpora Vladimíra Putina, keďže nasledujúce prezidentské voľby budú v roku 2024, ale bezpečnosť Kerčského mosta. Z ruského pohľadu ide o prestížny projekt a akékoľvek jeho poškodenie by narušilo obraz "veľkej ruskej moci", čo by sa v Kyjeve oslovovalo ako víťazstvo.
To je tiež hlavný dôvod, prečo sa snaží Moskva zmeniť Azovské more na ruské jazero a v záujme bezpečnosti mosta nemá problém ignorovať potreby ukrajinského námorníctva.
Avšak aj Kyjev má vojenský a v súvislosti s prezidentskými voľbami tiež politický záujem demonštrovať v Azovskom mori určitú námornú silu. Už len preto, že dva ukrajinské prístavy Mariupol a Berďansk, hospodársky zasiahnuté vojnou v Donbase, veľmi trpia ruským zadržiavaním obchodných lodí. Bezpečnosť mosta je však pre Moskvu taká priorita, že jej neprekáža ani ekonomické oslabenie juhovýchodných ukrajinských regiónov, kde zostali značné proruské sympatie.
To znamená, že ruská snaha o ochranu mosta a legitímna snaha Ukrajincov o prítomnosť v Azovskom mori sú jednoducho nezlučiteľné. Zdieľať
To znamená, že ruská snaha o ochranu mosta (z pohľadu medzinárodného práva nelegálna) a legitímna snaha Ukrajincov o prítomnosť v Azovskom mori sú jednoducho nezlučiteľné.
Zatiaľ čo ruská azovská flotila pozostáva zo 120 lodí, Ukrajinci majú iba 11 plavidiel. V Čiernom mori je 2 800 ruských lodí oproti 66 ukrajinským. V septembri však Ukrajinci posilnili svoju azovskú flotilu a podarilo sa im preplávať popod most. V rámci takzvanej "stratégie komárov" by dokonca s menšími obrnenými loďami mohla byť v plytkých pobrežných vodách oproti ťažšej a pomalšej ruskej flotile v istej výhode. Fakt, že tieto nové lode boli postavené v Porošenkovej lodenici, len dokresľuje všadeprítomný konflikt záujmov ukrajinskej elity.
Rusov v septembri ukrajinská námorná disponovanosť zrejme zaskočila a rozhodli sa ukrajinské posilňovanie na mori tvrdo zastaviť. Zadržanie lodí aj s posádkami bol jasný odkaz Ukrajincom, aby sa už o nič podobné nepokúšali. Urobili to tradične agresívne a potom – podľa obvyklého scenára – obvinili Ukrajincov z provokácie.
To všetko sa deje v čase, keď sa Ukrajina pripravuje na prezidentské aj parlamentné voľby a šance súčasnej vládnucej elity nevyzerajú práve ružovo. Kyjev sa preto snaží incident okrem tradičnej mobilizácie Západu využiť aj na vyhrotenie domácich emócií. Ignorovať sa nedá ani to, že Porošenko sa pokúsil využiť ruskú agresiu na odloženie prezidentských volieb. Jeho pôvodný návrh na vyhlásenie stanného práva by totiž presne toto znamenal. Nakoniec bol marcový termín volieb potvrdený a vojnový stav sa netýka celej krajiny, ale len desiatich oblastí. Porošenko musel akceptovať západný tlak aj domáci odpor. Zo strany svojho koaličného partnera, ale tiež napríklad troch bývalých ukrajinských prezidentov, ktorí mu napísali protestný otvorený list.
Parlamentná diskusia však ukázala, že Porošenko nemá žiaden "master plan", reaguje len situačne a neveria mu už ani jeho politickí spojenci.
Je pochopiteľné, že Kyjev musel na incident reagovať. Voľby sú však príliš blízko a táto reakcia bola veľmi dramatická. Žiadna ruská invázia totiž momentálne nehrozí. Svedčí o tom aj fakt, že ukrajinská armáda v Donbase oslobodila ďalšiu dedinu v takzvanej sivej zóne. Presne v ten istý deň, keď došlo k incidentu na mori.
Porošenkova pozícia je príliš zlá na to, aby sme prezidentské voľby a jeho reakciu na kerčský incident nespájali. Zdieľať
Porošenkova pozícia je príliš zlá na to, aby sme prezidentské voľby a jeho reakciu na kerčský incident nespájali. Jeho rivalka Júlia Tymošenková dokázala zväčšiť svoj náskok nad Porošenkom vo všetkých prieskumoch. Porošenkovi nepomohlo ani rozhodnutie o vytvorení samostatnej ukrajinskej ortodoxnej cirkvi a sotva mu pomôže aj ruská hrozba. Ukrajinský prezident, ktorý pred piatimi rokmi s agendou mieru suverénne vyhral už v prvom kole volieb, stavil teraz všetko na patriotické témy (jazyk a cirkev) a vojnu. Práve vtedy, keď viac než 70 percent Ukrajincov túži po mieri.
Stanné právo u mnohých Ukrajincov vyvolal obavy zo straty ich slobôd. Porošenkova podpora je v týchto desiatich juhovýchodných regiónoch mizerná. Po Majdane sú na tom ekonomicky najhoršie, dnes tam platí vojnový stav. Jeho tím môže dokonca uvažovať nad tým, že v týchto regiónoch sa nakoniec voliť nebude.
Ak by sa aj tento katastrofický scenár nenaplnil, ukrajinská demokracia je ohrozená už tým, že jeden z prezidentských kandidátov má momentálne všetku moc v rukách. Nehovoriac o tom, že to, čo sa dnes v Kyjeve deje, dodáva ruskej propagande neuveriteľnú dávku munície.
Západ Ukrajinu v boji s ruskou agresiou právom podporuje. Kyjev však dáva čoraz viac dôvodov na obavy. Znovuzvolenie Porošenka za každú cenu môže nakoniec podkopať ukrajinské integračné snahy. Keby voľby prebehli za čiastočného vojnového stavu, významne by to oslabilo jedinú stále dôveryhodnú ukrajinskú menu – demokraciu.