Máme hovoriť o globálnom otepľovaní, na Slovensku sa však pred
pár dňami prudko ochladilo. Čitatelia sa pýtajú, či ešte bude babie
leto.
Ak sa nájdu baby, bude aj babie leto (smiech). Ale vážne, veľa závisí od cirkulačných podmienok. Zrazu môže vzniknúť také usporiadanie tlakových útvarov ako teraz, a nadženie sem arktický vzduch. Môže sa to zopakovať v niekoľkých vlnách a ľudia si povedia – koniec globálnemu otepľovaniu. To však nie je pravda.
Vaši českí kolegovia práve vypočítali, že za posledné
desaťročie vzrástla priemerná ročná teplota v ich krajine o 1,1 stupňa
Celzia. Situácia na Slovensku nebude asi odlišná. Svedčí to však už
o klimatickej zmene?
Posledné roky sú naozaj teplejšie, ale tvrdiť na základe vývoja v ostatnom desaťročí o trende a robiť priamku do budúcnosti – to sa nedá. Klimatický systém je oveľa zložitejší.
Nasledujúce roky môžu byť chladnejšie?
Ani to sa nedá vylúčiť, v teplotných pomeroch sa totiž odráža vplyv mnohých činiteľov. Kolísania v cirkulácii atmosféry sa môžu prejaviť aj v dlhšom období, sériou po sebe idúcich chladnejších rokov.
Prebieha vôbec nejaká klimatická zmena ? Veď aj o tom sa vedú
spory…
V spoločenstve klimatológov sa hovorí jedným dychom o zmene i o variabilite klímy.
Prečo?
Variabilita je prirodzený proces zmien, súčasnú zmenu klímy však spôsobuje aj ľudská činnosť – najmä vypúšťanie skleníkových plynov do atmosféry. Zatiaľ sa ešte vedú diskusie o podiele prirodzených a umelých – antropogénnych činiteľov na prebiehajúcich zmenách.
Čoho je viac?
Presnejšie určiť sa to nedá – z viacerých dôvodov, ale najmä preto, že nedostatočne poznáme celkové fungovanie klimatického systému. Veda tu má ešte čo odhaľovať. Ide nielen o vzájomné ovplyvňovanie oceánov a pevnín, ale aj o pôsobenie kryosféry, čiže tej časti Zeme, ktorá je trvale pokrytá ľadom. A napokon potrebujeme spresniť, ako je to späté s mimozemskými vplyvmi, napríklad s kolísaním slnečného žiarenia.
Podľa Václava Klausa rastie počet vedcov s pochybovačným
postojom k teórii globálneho otepľovania. Pozorujete to?
Do istej miery áno. A všetko pramení z onej neistoty. Nik nevie jednoznačne povedať, nakoľko zmenu spôsobuje človek svojou činnosťou a nakoľko ide o prirodzený proces.
Má teda Klaus v čomsi pravdu?
Vo vede málokedy vedie priamočiara cesta od nejakého tvrdenia, vedeckej hypotézy k doloženému poznatku. Pravda sa spravidla rodí v spore a podstatou človeka je určitá pochybovačnosť. Len si spomeňte na osud teórií Galilea alebo Kopernika.
Čiže aj Klausov skepticizmus má nejaký zmysel?
Zmysel má celá diskusia otepľovačov s pochybovačmi, ako si navzájom hovoríme. Vďaka nej sa prinajmenšom kladie väčší dôraz na presnosť údajov a upozorňuje na slabiny v argumentácii. Zároveň je však už jasné, že ľudstvo bude mať veľké problémy so zmenami v klíme bez ohľadu na ich pôvod a že je lepšie sa včas pripraviť na nové podmienky.
Vy sám sa zaraďujete skôr k pochybovačom než
otepľovačom?
Stojím kdesi medzi nimi. Viem, že jedni i druhí majú v čomsi pravdu, ale že jednoznačnú odpoveď môže priniesť len ďalšie vedecké bádanie. Od neho sa odvíja aj tvorba nového pokolenia modelov, ktoré budú vernejšie postihovať klimatický systém.
Viedol sa aj vo vašej expertnej skupine spor o príčinách
globálneho otepľovania?
Nie, naša skupina sa zamerala skôr na jeho dôsledky, ale aj pri ich formulovaní sme zápasili s mnohými neistotami. Tie však vyplývali najmä z toho, že presné údaje o teplote Zeme máme len za posledných 150 rokov. Staršie sa získavajú iba sprostredkované, napríklad z vrtov do ľadovcov.
Tu sa pristavme, údaje z ľadovcov stoja za osobitnú
zmienku.
Áno, ľadovce sú totiž dobrou kronikou klimatických zmien státisíce rokov dozadu. Možno ich prirovnať k letokruhom na stromoch. Aj ľadovcové vrstvy hovoria o každom roku samostatne. To znamená, že zaznamenali medziročné kolísania teploty vzduchu, zrážok a dajú sa z nich vyčítať údaje o sopečnej činnosti, o zložení atmosféry i o podiele skleníkových plynov.
Čím už prekvapili tieto výskumy?
Objavný je napríklad poznatok o tom, že ani v ľadových, ani v medziľadových dobách za posledných 800-tisíc rokov sa nevyskytlo žiadne dlhšie pokojné obdobie. Ale aj medziročné kolísania boli značné. Údaje z Grónska ukazujú dokonca až na 10-stupňové medziročné výkyvy teploty vzduchu.
Ako je to možné?
Všetko zrejme vyplýva zo zmien cirkulácie vzduchu a zmien v morských prúdoch. Svedčia o tom údaje o náhlych otepleniach alebo, naopak, ochladeniach. Prvé spôsobil najmä prílev teplej morskej vody do arktickej oblasti, druhé zase výrony ľadovcov do mora, ktoré ochladzovali vodu a tým aj vzduch. Prudko sa oteplilo alebo ochladilo v priebehu niekoľkých rokov a klíma sa potom ustaľovala aj niekoľko storočí.
Akú úlohu zohrával pri týchto zmenách Golfský
prúd?
Morská cirkulácia má niekoľko krehkých polôh. Stačí malá zmena a prepóluje sa na iný režim, o čom však zatiaľ vieme málo. Modeluje sa to, ale z doterajších zistení nevyplýva, že by sa mal Golfský prúd v súčasnosti nejako významnejšie meniť, že by dokonca malo prísť ku kolapsu tohto prúdenia, ako upozorňovala známa správa amerického Kongresu. Nie je známy ani mechanizmus takéhoto predpokladaného oslabenia.
Dá sa však z reči ľadovcov usudzovať, že klimatické zmeny
tohto druhu nie sú ničím novým pod slnkom, lebo sa z času na čas
opakujú?
Áno, zároveň však získané informácie nastoľujú niekoľko ďalších otáznikov. Napríklad: Podľa teórie globálneho otepľovania rastie teplota vzduchu so zvyšovaním podielu oxidu uhličitého (CO2). Podľa údajov z ľadovcov však v minulosti bola opačná postupnosť – najprv sa zvyšovala teplota vzduchu a až potom v ňom rástol podiel CO2. Teraz sa skúma, kde bol ten oxid uhličitý ukrytý.
Ak je ešte toľko neprebádaného, dokázali ste sa v skupine
expertov vôbec zhodnúť na hlavných dôsledkoch klimatickej
zmeny?
Dokázali sme ich konkrétne formulovať v tých prípadoch, kde sa dajú presne merať. To je najmä oblasť atmosféry a hydrosféry. Napokon všetky dosahy zviazané s rastom teploty a čiastočne aj s kolísaním úhrnov zrážok možno už pozorovať aj na území Slovenska.
Nemôže sa však proces otepľovania sám od seba zvrátiť, ak ho
vyvolali prevažne prirodzené faktory?
V klimatickom systéme existuje množstvo spätných väzieb. Napríklad v prípade arktického ľadu platí, že čím je ho menej, tým viac sa zvyšuje teplota vzduchu a čím je vyššia, tým viac ubúda ľadu. Krajiny, ktoré ležia okolo polárneho kruhu, už si zriadili fóra, na ktorých sa stretávajú a, nezávisle od iných výskumných aktivít, riešia dôsledky klimatickej zmeny.
Čoho sa najviac obávajú?
Väčšieho úbytku grónskeho ľadovca a morského ľadu i celkového otepľovania arktického pásma, ktoré by viedlo k rozmrazovaniu takzvanej večne zamrznutej pôdy.
Niekto by to možno privítal…
Iste, lebo by sa tým otvorili nové možnosti ťažby a prepravy ropy či plynu v arktickom pásme. Kolegovia z Nórska si pochvaľovali, že vďaka dlhšiemu a teplejšiemu letu už teraz majú dve kosby tráv namiesto jednej. Ale večne zamrznutá pôda má aj nesporné výhody, nesie na sebe letiskové plochy a cesty, celú infraštruktúru. Tá by sa začala rozrušovať a výstavba novej by si vyžiadala zvýšené náklady. Nehovoriac už o tom, že z rozmrznutej pôdy by sa začal uvoľňovať tam viazaný metán a ten je ešte agresívnejší skleníkový plyn ako oxid uhličitý.
A stúpala by hladina svetových morí?
Tá stúpa už aj teraz, hoci topenie ľadovcov nie je pri tom podstatným činiteľom, aspoň nie zatiaľ. Prognózy na ďalšie storočie však predpovedajú rast o 40 až 60 centimetrov. Čo v spojení s prílivovými vlnami a tropickými búrkami môže znamenať v niektorých oblastiach hotovú katastrofu.
Holanďania robia dobre, keď si už teraz hľadajú na Slovensku
náhradné bývanie?
Holanďania sú vôbec prezieravý a vynaliezavý národ. Už od stredoveku si rozširujú na úkor mora svoj životný priestor. A dnes majú jeden z najprepracovanejších systémov adaptačných opatrení na klimatickú zmenu.
Na Slovensku sa môžeme cítiť vo väčšom bezpečí?
Aj na Slovensku už pozorujeme ubúdanie zrážok, najmä na juhu krajiny, jej vysušovanie. Máme šťastie, že je tu Dunaj, ktorý je stabilný v prietoku a plynulo zásobuje podzemné zdroje na západnom Slovensku. Zraniteľné sú však zásoby vody na ostatnom juhu krajiny a akokoľvek sa na to pozeráme, bude asi potrebný prevod vody zo severu na juh a zo západu do stredu.
Ako? Azda nie zmenou toku riek?
To nie, ale výstavbou nových nádrží, hoci to tiež nie je populárne. Ale pozrite na Španielsko, má najviac vodných nádrží v Európe. Skrátka, niekedy to ináč nejde.
Hrozia Slovensku častejšie extrémy počasia?
S rastúcou teplotou zrejme častejšie zažijeme obdobia sucha a zároveň intenzívne búrky s prívalovými dažďami. A v zimnom období zase znižovanie snehovej pokrývky, čo môže mať negatívny vplyv na rozvoj cestovného ruchu.
Albert Einstein tvrdil, že nepozná nič zložitejšie, ako je
klimatický systém. Asi preto sa tak ťažko predpovedá počasie. Nemá
človek, ktorý sa tým zaoberá celý život občas depresie a pocity
márnosti?
Poznám ľudí z predpovednej služby, ktorým sa darí viac ako ich kolegom. Okrem modelov sa totiž opierajú o svoju skúsenosť a o intuíciu. Sily v atmosfére sú niekedy v takej rovnováhe a balansujú na akejsi hrane, že záleží na vašom "šiestom zmysle", či správne odhadnete, na ktorú stranu sa preklopia.
RNDr. Pavel Šťastný, CSc. (57)
Slovenský klimatológ. Po štúdiách na Univerzite Komenského nastúpil pracovať do Slovenského hydrometeorologického ústavu v Bratislave, kde pôsobí dodnes. Je spoluautorom viacerých národných správ o zmene klímy v Slovenskej republike. Ako národný expert sa zúčastnil za Slovensko na príprave v poradí už druhej správy Európskej environmentálnej agentúry (EEA) o dosahoch klimatickej zmeny v Európe.