13.október je dňom narodenia prvého Slovenského prezidenta Dr. Jozefa Tisa, tvorcu slovenskej autonómie, slovenskej samostatnosti. Jeho snahou bolo dosiahnuť dohodu, aby slovenský ľud voľne dýchal a aby sa nemusel schovávať pod iné meno, aby sa mohol nazývať tak, ako ho Pán boh stvoril.
13.október 2016 je dňom aj temnoty súčasného slovenského systému, keď v deň pripomienky na prvého slovenského prezidenta Dr. Jozefa Tisa, a práve v tento deň súčasná vláda SR vyhlásila štátny smútok z dôvodov určenia pohrebu Slovenské prezidenta Michala Kováča na 13 októbra. Vo všetkých médiách odznieva, že dnes na "prvého slovenského prezidenta spomínajú…" Samozrejme, že k pohrebu prezidenta M. Kováča patrí vážnosť a kondolencia so všetkými poctami, avšak je zarážajúce, že súčasná politická scéna a média zapierajú skutočného prvého slovenského prezidenta.
Asi je už málo známe, že aj prezident Michal Kováč sa sám nepovažoval za prvého Slovenského prezidenta, ale za druhého. Počas svoje funkcie prezidenta sám otvorene povedal svojho času " Prvým prezidentom Slovenska bol Dr. Jozef Tiso", potom to už radšej neopakoval.
Dnešný deň bol rozpačitý a určite ťažký pre rodinu a ľudí, ktorí osobne poznali prezidenta M. Kováča a pripájame svoju úprimnú sústrasť Druhému Slovenskému Prezidentovi Michalovi Kováčovi. Zmätenosť a rozpačitosť skutočných, roduverných vlastencov a pamätníkov na Prezidenta J. Tisu je v tom, že súčasná vláda, ale aj poslanci NR SR a to hovoríme o Slovenskej vláde alebo o slovenských poslancoch si nevážia historicky prvého Slovenského prezidenta. Je veľa otázok prečo sa súčasná politická scéna tak farizejský správa k vlastnej slovenskej identite a k ľuďom, ktorí dali život za zvrchovanosť Slovenska. Mnohokrát sa pýtame sami seba "majú ešte právo hovoriť si Slovenská vláda, slovenský poslanci"? ..ak zapierajú pravdu a odmietajú historické fakty nášho Slovenska, nášho národa?
Dnes 13. októbra – Spoločnosť Dr. Jozefa Tisa, Spoločnosť pre zachovanie tradícii, politická strana – Slovenská národná jednota, politická strana – Slovenská ľudová strana a Občiansko – politická iniciatíva SPOLOČNE ZA SLOVENSKO sa zúčastnili pripomienky na deň narodenia skutočného Prvého Slovenského Prezidenta Dr. Jozefa Tisa v jeho rodnom dome v Bytči.
Zarážajúcou súčasťou temného dňa sa stal aj fakt, že dnešnej pripomienky narodenia prvého slovenského prezidenta Dr. Jozefa Tisa sa nezúčastnili politické subjekty, ktoré sa bijú do prs, že sú slovenskými (národnými, čo ľudovými) stranami. Pána prezidenta síce ospevujú na sociálnych siatiach, ale ich úprimnosť k tomuto velikánovi svojimi činmi nepotvrdzujú. Ich neúčasťou na dnešnej pripomienke spochybňuje ich úprimnosť hláseniu sa k prvému prezidentovi Dr. Jozefovi Tisovi.
SPOLOČNE ZA SLOVENSKO ďakuje všetkým, ktorí dnes 13. okt. 2016 prišli na spoločnú pripomienku ku dňu narodenia Jozefa Tisa. Veľa z nás z pripomienky k narodeniu Dr. Jozefa Tisa, odchádzali obohatení o nové pozitívne vlastnosti a konania zo života Jozefa Tisa, ktoré vychádzajú zo svedectiev starších Slovákov a títo sa zúčastnili dnešnej pripomienky. Z ich vlastných skúsenosti a poznania opisovali pána prezidenta, ako človeka ľudu, ktorému záležalo na slovenskom národe. Taktiež sme odchádzali obohatení aj s informáciami získanými od slovenského historika Pavla Demjaniča, ale aj predsedu spoločnosti Dr. Jozefa Tisa (Stanislav Pánis). Ďakujeme aj za účasť primátorovi Bytče – Miroslavovi Minárčikovi a všetkým roduverným Slovákom, ktorí prišli na deň narodenia Jozefa Tisa do jeho rodného domu a potvrdili svojou účasťou, že nám záleží na budúcnosti slovenského národa, tak ako záležalo Dr, Jozefovi Tisovi na slovenskom národe.
Pripomeňme si niektoré údaje nášho Prvého Slovenského Prezidenta
Dr. Jozefa Tisa
Narodil sa v Bytči (13. okt. 1887) v rodine mäsiara Jozefa Gašpara Tisa (1862 – 1943) a Terézie, rod. Budíškovej (1863 – 1947) ako druhé z desiatich detí (z ktorých tri zomreli v mladom veku). Bol pokrstený ako Jozef Gašpar, druhé meno však nepoužíval. Vyrastal pod opaterou starého otca (Budíšek) po matke, ktorý bol kostolníkom.
Vychodil ľudovú školu v miestnej trojrečovej slovensko-maďarsko-nemeckej rímskokatolíckej škole.
Ako usilovného žiaka s talentom na reči ho rodičia v r. 1898 poslali na chlapčenské gymnázium v Žiline. Popri dobrých študijných výsledkoch bol aktívnym členom študijného svojpomocného spolku, ktorý zaobstarával knihy a učebné pomôcky pre chudobných žiakov.
V roku 1902 odišiel študovať na Piaristické gymnázium do Nitry. Podľa svedectva spolužiaka Jozefa Randíka sa v kvinte na otázku triedneho učiteľa spolu s ďalšími 15 spolužiakmi prihlásil za Slováka, pričom nahnevaný učiteľ ich bez ohľadu na ich prejav všetkých okrem jedného zapísal ako Maďarov.
Jozef Tiso prejavil záujem o slovenské dejiny a slovenský spisovný jazyk a zúčastnil sa viacerých národne orientovaných činov, ktoré mohli mať za dôsledok jeho vylúčenie. Ako výnimočne nadaného žiaka ho však nitriansky biskup poslal na univerzitu do Viedne na takzvané "Pazmáneum", ktoré bolo určené pre obzvlášť talentovaných a perspektívnych adeptov kňazskej dráhy. Na štúdium nastúpil v roku 1906 . Na Pazmáneu vyučovali vynikajúci profesori, pričom J. Tiso mal možnosť zoznámiť sa s rôznymi filozofickými smermi a najnovšími pápežskými encyklikami. V školských hodnoteniach bol najčastejšie charakterizovaný ako vynikajúci, príkladný, povzbudivo pobožný. Pri zápisoch do semestrov si hlásil slovenský materinský jazyk . V seminári písal kázne popri maďarčine aj v slovenčine. Vďaka svojim vedomostiam a usilovnosti získal funkciu asistenta. V priebehu štúdia mu hrozilo vylúčenie kvôli listu bývalým spolužiakom nitrianskeho seminára , kde spomenul rozhárané pomery. Rektor nitrianskeho seminára obsah zdramatizoval, za dôvod narážky uviedol, že seminár vypovedal vojnu myšlienke slovenského nacionalizmu a žiadal rektora Pazmánea, aby bol Tiso vzatý na zodpovednosť. Rektor Pazmánea Drexler sa Tisa zastal a prípad bol uzavretý napomenutím. Štúdium ukončil v roku 1910 ako premiant a o rok obhájil svoju dizertačnú prácu na dogmaticko-historickú tému "Doctrina parhenogeneseos ex monumentis antenicaenis demonstrata" (Dôkazy o panenskom materstve Márie na základe dokumentov spred Nicejského koncilu). Cieľom práce bolo kriticky preskúmať tvrdenie profesora Otta Zöcklera, že reformácia navrátila mariánsky kult k stavu, aký mal v čase raného kresťanstva. J. Tiso dospel k záveru, že tvrdenie sa nedá považovať za pravdivé, pretože kult sa viackrát zaznamenal už do začiatku apoštolského kresťanstva. Po schválení dizertácie a vykonaní rigoróznych skúšok bol 15. júla 1911 promovaný za doktora teológie, pričom v roku 1910 biskup Fischer-Colbie vysvetil J.Tisa vo Viedni za kňaza. Primície mal vo svojom rodisku za účasti veriacich z celého okolia. Náš ľud hovorieval, že za novo-kňazské požehnanie sa vyplatí hoci aj čižmy zodrať alebo prísť poň na kolenách. Po primíciách sa vrátil späť do Viedne, kde dokončil svoju školu a spromoval.
Pracoval ako kaplán v niekoľkých mestách (Oščadnica, Rajec, Bánovce nad Bebravou). Nevykonával iba pastoračnú činnosť, ale zameriaval sa aj na sociálne aktivity v zmysle pápežských encyklík. Popri tom vyučoval slovenčinu a pracoval v oblasti kultúry.
Začínal v roku 1910 v Oščadnici ako kaplán. V danom čase síce nedosiahol predpísaný vek, avšak na základe výnimky Svätej stolice, o ktorú požiadal nitriansky biskup. 17. júla slúžil svoju prvú omšu.
Aktívne sa zapojil do činnosti gazdovského spolku, ktorého cieľom bolo hmotné a duchovné povznesenie miestneho ľudu . Vďaka spolku mohli miestni obyvatelia nakupovať lacnejšie niektoré potraviny a odevy ako u miestneho Žida, v ktorého rukách sa koncentroval takmer všetok obchod. Podobné sociálne aktivity vyvíjal aj na iných miestach svojho pôsobenia. J. Tiso v danom období reagoval na sociálne problémy – nevyzýval do boja a nevzbudzoval protižidovské nálady, ale snažil sa ukázať jednoduchým ľudom ako svojpomocne zlepšiť svoje postavenie.
V roku 1911 bol preložený do Rajca. Tam sa venoval zlepšeniu sociálneho postavenia slovenských robotníkov a iných chudobných občanov. Aby zabránil ich ďalšiemu zbedačovaniu úžerou, založil v roku 1912 expozitúru Slovenskej banky v Rajci a stal sa prvým predsedom jej správy.
V roku 1913 sa stal kaplánom v Bánovciach nad Bebravou. Tam sa zapojil do práce miestnych vzdelávacích spolkov náboženského charakteru Katolícky kruh a Mládenecký spolok a vyučoval náboženstvo na tamojšej meštianskej škole.
Po vypuknutí prvej svetovej vojny narukoval v auguste 1914 ako vojenský kňaz (poľný kurát) k trenčianskemu 71. pešiemu pluku, kde väčšinu vojakov tvorili Slováci z okolia Trenčína a Oravy.
V decembri 1918 sa J. Tiso zúčastnil zhromaždenia Slovenskej ľudovej strany (od roku 1925 Hlinkovej slovenskej ľudovej strany)
V apríli 1920 navrhla strana Tisa na kandidátsku listinu poslancov v trnavskom volebnom okrese. V prvom skrutíniu nedosiahol dostatok voličských hlasov na obsadenie troch poslaneckých miest, v druhom sa vzdal kandidatúry v prospech iného kandidáta.
12. júna 1921 mal na manifestácii spolku "Orol v Bánovciach" použiť protičeské výroky, začo bol v roku 1923 odsúdený na 2 mesiace väzenia a 400 korún pokuty (z trestu si nakoniec odpykal iba 14 dní). Išlo o poukazovanie "na krivdy a neprávosti pražského centralizmu voči slovenskému národu" . V tom čase bol už vytipovaný za Hlinkovho nástupcu.
J.Tiso sa neskôr stal jednou z vedúcich osobností strany, ktorá sa od roku 1925 nazývala Hlinkova slovenská ľudová strana (HSĽS). Strana bojovala za autonómiu Slovenska v Česko-Slovensku a po roku 1923 sa stala najväčšou čisto slovenskou stranou na Slovensku. Bola to jedna z dvoch slovenských strán na Slovensku, ostatné strany buď reprezentovali národnostné menšiny alebo pôsobili (aspoň nominálne) v celom Česko-Slovensku.
15. novembra 1925 sa stal poslancom Národného zhromaždenia, ktorým bol až do roku 1939. Bol zvolený za predsedu poslaneckého klubu HSĽS. Predmetom Tisových parlamentných vystúpení boli otázky štátoprávneho postavenia Slovenska a problém uznania Slovákov za samobytný národ.
V januári 1927 HSĽS vstúpila do vlády. J.Tiso sa stal ministrom zdravotníctva a telovýchovy. Ako najúspešnejšie sa uvádzajú jeho aktivity pri výstavbe slovenských kúpeľných stredísk ako napr. Vysoké Tatry a kúpele Sliač a iné.
Po Hlinkovej smrti v roku 1938 sa stal Tiso de facto vodcom strany (oficiálne bol zástupcom predsedu strany od roku 1930 do 1. októbra 1939. J. Tiso bol ministerským predsedom Slovenského štátu od 14. marca 1939 do 26. októbra 1939.
1.októbra 1939 sa stal oficiálne predsedom "Hlinkovej slovenskej ľudovej strany – Strany slovenskej národnej jednoty" a 26. októbra sa stal prezidentom Prvej Slovenskej Republiky.
Práve deň 13. október je dňom na jedinečnú pripomienku dátumu narodenia Prvého slovenského prezidenta prvej Slovenskej republiky, ako na osobnosť slovenského národa, ktorý sa snažil o štátoprávnu samostatnosť a sebaurčenie Slovákov, ktorí žijú tisícročia na Slovenskom území (od Tatier k Dunaju) a nebola im daná možnosť mať svoj štát, mať svoj úradný jazyk.
Svedectvom jeho národno-kresťanského konania boli aj slová:
"Národ je nám takou vysokou hodnotou, že tu v protiváhu s inými hodnotami a ničím prevážiť nedovolíme.."
Odkazujem slovenskému národu, aby bol svorný a jednotný v sledovaní veľkej zásady:
Za Boha a Za Národ a to vždy a v každom ohľade.
VERNÍ SEBE – SVORNE NAPRED
Súvisiace články:
Fotogaléria z pripomienky na Dr. Jozefa Tisa (13. okt. 1887 – 8. apríla 1947) – Prvého Slovenského Prezidenta ku dňu jeho narodenín 13. októbra 2016 v jeho rodnom dome v Bytči.