Theodosius 1
Theodosius 1 , podľa názvu Theodosius Veľký , plne Flavius Theodosius , (narodený 11. januára 347toto, Cauca, Gallaecia [teraz Coca, Španielsko] - zomrel 17. januára 395, Mediolanum [teraz v Miláne, Taliansko]), Roman cisár východu (379–392) a potom jediný cisár východu i západu (392–395), ktorý za rázneho potlačenia pohanstva a Ariánstvo , ustanovil vieru v Nikajský koncil (325) ako univerzálnu normu pre kresťanskú ortodoxiu a riadil zvolávanie druhej všeobecnej rady v Carihrade (381), aby objasnili vzorec.
Zázemie a mladosť
Theodosius sa narodil v provincii Gallaecia na severozápade Španielsko . Jeho otcom sa mal stať generál Flavius Theodosius; meno jeho matky nie je známe. Jeho starí rodičia, rovnako ako jeho rodičia, už boli pravdepodobne kresťania. Theodosius, ktorý vyrastal v Španielsku, nezískal rozsiahle vzdelanie, ale bol intelektuálne otvorený a získal osobitný záujem o štúdium histórie.
Počas pobytu v otcovom štábe sa v rokoch 368 - 369 zúčastňoval kampaní proti Piktom a Škótom v Británii, proti Alemanni v Galii v roku 370 a proti Sarmati na Balkáne v rokoch 372 - 373. Ako vojenský veliteľ v rímskej provincii Moesia na dolnom Dunaji porazil Sarmatov v roku 374. Keď bol jeho otec odsúdený na smrť a popravený v dôsledku politických intríg nepriateľov pred súdom, Theodosius sa stiahol do svojich španielskych majetkov. Na konci roku 376 sa oženil s Aeliou Flacillovou, tiež Španielkou. Jeho prvý syn, budúci cisár Arcadius, sa narodil v roku 377 a jeho dcéra Pulcheria v roku 378.
Ihneď po katastrofickej porážke cisára Valensa, ktorý zahynul z rúk Vizigótov a ďalších barbarov dňa Augusta 9, 378, neďaleko Adrianopole, cisár Gratian nečakane povolal Theodosia na svoj dvor. Keď Theodosius opäť preukázal svoje vojenské schopnosti víťazstvom nad Sarmatmi, Gratian ho 19. januára 379 vyhlásil za spolu cisára. Jeho panstvom mala byť východná časť ríše vrátane provincií Dácie (dnešné Rumunsko). ) a Macedónsko, ktoré bolo v posledných niekoľkých rokoch zvlášť infiltrované barbarmi.
Prvé roky ako cisár
V rokoch 379 a 380 býval Theodosius predovšetkým v Solúne. Najskôr sa usiloval o obnovu armády, disciplína významne narušená, a upevniť pozíciu Ríma na Balkánskom polostrove. Vojenskú nepripravenosť nemohol prekonať samotný odvod, ktorý sa vzťahoval iba na určité triedy. Theodosius preto nariadil, aby armáda prijala veľké množstvo Germánov, ktorým bola zakázaná vojenská služba. Avšak do roku 379, keď sa už cudzinci intenzívne miešali so zvyškom armády, či už medzi jednotkami, alebo vo všetkých radoch dôstojníckeho zboru, Theodosius neurobil viac ako mnoho svojich predchodcov, aby tento proces podporili. Na rozdiel od Západu patrili v Theodosiových provinciách medzi popredných generálov Rimania aj Germáni.
Uznávajúc, že barbari, ktorí vtrhli do provincií už v roku 375, už nemôžu byť vyhnaní násilím a že môže počítať s Gratianom len pre obmedzenú pomoc, Theodosius hľadal nové možnosti spolužitia. To malo za následok priateľské prijatie vizigótskeho atanariku v roku 381 a uzavretie spojeneckej zmluvy, príp. liga; s hlavným útvarom Vizigótov na jeseň roku 382. Gótom, ktorí sa zaviazali požičať vojenskú pomoc, bolo pridelené územie na osídlenie medzi dolným Dunajom a balkánskymi horami. Podľa tohto nového usporiadania bol celý ľud usadený na cisárskej pôde, pričom si ju ponechal autonómia . Theodosius možno dúfal, že sa Góti stanú integrovaný , rovnako ako skupina Gótov, ktorá sa usadila blízko Nicopolisu v Moesii okolo 350; ich vodca biskup Ulfilas sa podujal na misijnú prácu medzi stranami dohody ligy z 382.
Niektorí historici považovali Theodosia za zaujatý v prospech Gótov. Bol dokonca obvinený z toho, že prostredníctvom zmluvy z roku 382 rozhodujúcim spôsobom prispel k pádu Ríma. Je však potrebné poznamenať, že politika tejto zmluvy, ktorá sa uskutočňovala v oprávnenom očakávaní zvýšenia rímskej vojenskej sily a rekultivácie oblastí pustatiny, sa v žiadnom prípade nestala obvyklou. Namiesto toho cisár prijal prísne opatrenia proti ďalším inváziám germánskych kapiel a nedovolil, aby vznikli pochybnosti o rímskych nárokoch na nadradenosť nad barbarmi.
Theodosiovu situáciu skomplikoval ostrý antagonizmus, ktorý vznikol okolo roku 379 medzi nimi učeníci nicejského vyznania viery (podľa ktorého má Ježiš Kristus rovnakú podstatu ako Boh Otec) a niekoľkých ďalších kresťanských skupín v jeho časti ríše. Sám Theodosius, prvý cisár, ktorý neprevzal titul Pontifex Maximus (najvyšší strážca starých rímskych kultov), veril v nicejské vyznanie viery, napriek svojmu krstu až po ťažkej chorobe na jeseň 380.
Z politických, ako aj náboženských pohnútok sa energicky zaviazal dosiahnuť v ríši jednotu viery. Jeho postavenie vylepšila skutočnosť, že počas roku 379 sa presadili stúpenci nicejského vyznania viery, na čo Theodosius 28. februára 380 bez konzultácie s cirkevný orgánmi vydal edikt predpisujúci vierovyznanie, ktoré malo byť záväzné pre všetky subjekty. Za katolíckych kresťanov sa odteraz mohli považovať iba osoby, ktoré verili v úplnosť Boha Otca, Syna a Ducha Svätého. označenie že sa tu v dokumente objavuje prvýkrát.
Niet pochýb o tom, že v tomto vyhláške bola vyhlásená zásada náboženskej neznášanlivosti. Pri posudzovaní ediktu - ktorý by sa nemal považovať iba za izolované opatrenie - je však potrebné pamätať na to, že kresťanom bol Theodosius cisárom z Božej milosti. Aj keď sa zaviazal brániť pravú vieru, v žiadnom prípade nevykonal svoj úmysel násilím. Vyznanie viery, predpísané v roku 380, bolo znovu definované na začiatku roku 381 a bolo cirkevne sankcionované cirkevnou radou, ktorú do Konštantínopolu zvolal Theodosius v lete roku 381. Toto zhromaždenie sa považuje za druhé ekumenický rada.
Symbolum Nicaeno-Constantinopolitanum (tj. Niceno-Constantinopolitické vyznanie viery [alebo symbol]), ktoré dodnes používa väčšina kresťanov, spolu s poradím koncilných otcov konštantínopolského biskupa hneď po rímskom biskupovi, teda môže byť vysledovať späť k Theodosiusovi. Odteraz mali cisársku autoritu vo veciach viery uznávať východní biskupi. Nie je však dôvod hovoriť o prísne organizovanom cisárskom kostole ovládanom cisárom.
Obdobie, keď sa Theodosius zdržiaval hlavne v Konštantínopole, a ktoré sa datuje od konca rokov 380 - 387, je obdobie, ktorému možno pripísať väčšinu jeho opatrení na zlepšenie hlavného mesta. Plán pre Forum Tauri, najväčšie verejné námestie známe v staroveku, vytvorené podľa vzoru Trajanovho fóra v Ríme, je vynikajúci. Nie je však jasné, do akej miery cisár vo svojej dobe podporoval rozkvet umenia a literatúry.