(Ancylostoma duodenale a Necatoramericanus)
Do skupiny machovcov ľudských patria dva typy hlíst, Ancylostoma duodenale a Necator americanus, dorastajúcich do úctyhodných rozmerov približne 1 metra. Dospelé jedince prebývajú v tenkom čreve a v dvanástniku. Ich výbavou je široká ústna dutina, na jej dne sa nachádzajú tzv. "sklerotizované" zuby, ktorými sa červ prisaje na sliznicu črevnej steny, čím spôsobí ľudskému telu značnú stratu životodarnej tekutiny. Ďalšia skupina machovcov, nebezpečná predovšetkým pre zvieratá, môže napadnúť aj ľudský organizmus (A. ceylanicum), príp.sa môže do tela dostať cez pokožku. Prirodzený vývoj týchto parazitov sa však v ľudskom tele spomalí až úplne zastaví, keďže človek nie je pre ne vhodným hostiteľom (A. braziliense, Uncinaria stenocephala).
Životný cyklus: Organizmus hostiteľa sa zbavuje vajíčok prostredníctvom výkalov. Larvy sa v prípade priaznivých podmienok dokážu v pôde, príp. vo výkaloch vyliahnuť v priebehu 1-2 dní, už po 5-10 dňoch (a dvoch "pĺznutiach") sa z nich stávajú nebezpečný cudzopasníci prenášajúci nákazu. Za priaznivých okolností môžu takéto typy lárv prežiť aj 3 až 4 týždne. Do ľudského organizmu sa dostanú cez pokožku, cez tkanivá ktorej sa doslova "prehryzú." Následne sa v žilách pomocou krvného obehu "preplavia" až k dôležitým orgánom – k srdcu a k pľúcam. Od pľúcnych alveol je už len krôčik k pľúcnej osi, tzv. bronchiálnemu stromu a k hltanu, kde stačí, že ich človek jednoducho prehltne. Tak sa larvy dostanú až do tenkého čreva, kde zotrvávajú a cudzopasia až do svojej dospelosti. Dospelé larvy prebývajú uprostred tenkého čreva, ku ktorému sa prisajú a vyciciavajú tak z organizmu životodarnú tekutinu svojho hostiteľa - krv. Parazity sa z ľudského tela dokážu vylúčiť v priebehu jedného až dvoch rokov, poniektoré však prežijú aj niekoľko rokov. Istá skupina lariev A. duodenale síce dokáže preniknúť do ľudského organizmu prostredníctvom pokožky, ďalej sa však v jeho tkanivách nevyvíja. Často dochádza k nakazeniu týmto parazitom orálne. Larva typu N. americanus je tzv. migrujúcim parazitom, ktorý v tele človeka doslova "cestuje."
Geografický výskyt: Ide o druhú najčastejšiu parazitárnu nákazu (po ascariasis). Jej výskyt je zaznamenaný celosvetovo, najčastejšie však v krajinách s teplou klímou a dostatočnou vlhkosťou. Výskyt oboch parazitov, N. americanus a A. duodendale, bol zaznamený predovšetkým v Afrike, Ázii a Amerike. Necator americanus viac šarapatí na území Ameriky a Austrálie, ako jediný parazit A. duodenale sa objavil aj v južnej Európe a na severe a stredovýchode Afriky. V našich končinách sa tieto parazity vyskytujú pomerne zriedkavo, dostať k nám sa však môžu ako prípadná nákaza zvonka.
(Ascaris lumbricoides)
Ascaris lumbricoides, ľudovo nazývaná hlísta, patrí k najväčším parazitom prebývajúcim v črevách ľudského organizmu. Dospelé i mladšie červy A.lumbricoides sa vylučujú stolicou. Dospelé jedince parazitujú v tenkom čreve, ich dĺžka častokrát dosiahne 15 – 30 cm a hrúbka 0,3 – 0,8 cm. Vyznačujú sa dlhším oblúkovitým zakončením.
Životný cyklus: Dospelé jedince prežívajú v tenkom čreve. Samička dokáže denne naklásť aj 200 000 vajíčok, ktoré sa do vonkajšieho prostredia dostávajú stolicou (výkalmi). Vajíčka, ktoré zostanú neoplodnené, nákazu šíriť nedokážu. Oplodnené vajíčka sa vďaka premene na embryá stávajú nositeľmi nákazy už po 18-tich dňoch. Táto inkubačná doba môže dosiahnuž aj niekoľko týždňov, závisí to len od ideálnych podmienok, ako je teplo a vlhkosť. V črevnom trakte človeka sa larvy neskôr uvoľnia, dostanú sa do krvného obehu a putujú po organizme až k pľúcam. Tu ďalej dospievajú (10 – 14 dní), následne prenikajú do dýchacích ciest, od pľúcnych alveol až k bronchiálnemu stromu a k hltanu, kde sú človekom jednoducho prehltnuté. Proces vývinu lariev trvá približne dva až tri mesiace, po tomto čase sa vyformuje dospelý jedinec, ktorý pokračuje v zachovaní rodu kladením ďalších vajíčok. Dospelé červy sa dožívajú 1 až 2 rokov.
Geografický výskyt: Ide o najčastejšie zaznamenanú parazitárnu nákazu vôbec. Vyskytuje sa celosvetovo, najviac v krajinách s tropickým a subtropickým podnebím a na územiach s nedostatočnými hygienickými návykmi. Jej výskyt je zaznamenaný aj na našom území.
(Enterobius vermicularis)
Enterobius vermicularis je tenký červ bielej farby nitkovitého tvaru. Dospelé jedince prebývajú v hrubom i slepom čreve ľudského organizmu. Samička červa meria približne 1 cm, samček 5 mm. Mrľa ľudská dokáže v štádiu larvenia vyvolať zápal tenkého čreva. Na miestach, kde sa parazit prisaje na sliznicu, vznikajú malé vriedky, u ktorých môže vzniknúť riziko druhotnej nákazy.
Životný cyklus: Vajíčka parazita sa ukladajú v okolí ritného otvoru. Opätovná nákaza vzniká zanesením vajíčok späť do úst pri škriabaní postihnutého miesta (vajíčka sa ukladajú pod nechty, na prsty). Prenos z jednej osoby na druhú nastane vtedy, ak sa osoba infikuje napadnutou posteľnou bielizňou alebo oblečením. Nákaza týmto parazitom môže vzniknúť aj v infikovanom prostredí kontaminovaným vajíčkami, ako napr. koberce, závesy atď. Menšie vajíčka sa môžu šíriť vzduchom a do organizmu sa dostanú ich vdýchnutím. Následne sú človekom prehltnuté, čím sa dopravia do tela, kde ich vývoj pokračuje. Vajíčka sa menia na larvy, ktoré sa liahnu v tenkom čreve a v dospelosti putujú do hrubého čreva. Doba od prijatia infikovaných vajíčok do organizmu až po nakladenie vajíčok už dospelého jedinca je približne jeden mesiac. Priemerná dĺžka životnosti jedného parazita je takmer dva mesiace. Oplodnené samičky kladú svoje vajíčka veľmi sofistikovaným spôsobom: v noci počas spánku hostiteľa migrujú hrubým črevom až do konečníka, kde svoje vajíčka nakladú. Potom sa vracajú späť do čreva, kde po určitom čase hynú. Počet červov u infikovaného jedinca sa môže jednoducho rozšíriť tzv. reinfekciou, kde dochádza k opätovnému zaneseniu nakladených vajíčok späť do organizmu človeka. Nadmerný výskyt červov v organizme človeka dokáže spôsobiť dokonca vysunutie konečníka.
Geografický výskyt: Vyskytuje sa na celom svete, jej výskyt je častejší v školských i predškolských zariadeniach. Parazit sa najviac objavuje v krajinách s miernym podnebím, nie s tropickým. Ide o pomerne častý črevný parazit, nachádzajúci sa najmä u detí aj vďaka dosiaľ nevytvoreným hygienickým návykom.
(Schistosoma spp. – viac druhov)
Motolice (Trematoda) sú parazity plochého tvaru, ktoré v dospelosti dosahujú dĺžku aj niekoľko mm alebo cm. Vyznačujú sa veľkými ústnymi a brušnými prísavkami, slúžiacimi na uchytenie sa. Poznáme tri druhy parazitujúce v ľudskom organizme: Schistosoma haematobium (močová schistosomóza), S. japonicum a S. mansoni (črevná schistosomóza). Ďalšie známe druhy, parazitujúce predovšetkým na vtákoch a cicavcoch, môžu u človeka spôsobiť tzv. cerkáriovú dermatitídu.
Životný cyklus: Vajíčka červa sa do vonkajšieho prostredia dostávajú výkalmi alebo močom. Z vajíčok sa v prípade priaznivých podmienok liahnu plávajúce larvičky (miracidium), napadajúce medzihostiteľa motolíc, ktorými sú sladkovodné slimáky. V tele slimáka sa parazit niekoľkogeneračne nepohlavne rozmnožuje a vytvára stacionárnu sporocystu. Plávajúca larva s vidlicovitým chvostíkom – cerkária nakoniec organizmus slimáka opúšťa. Táto larva je schopná okamžite preniknúť do organizmu človeka cez sliznice alebo pokožku. Larvy počas migrácie do ľudského organizmu strácajú svoj chvostík a menia sa na schistosomuly. Parazity sa počas svojho dospievania dostávajú z pokožky človeka krvným riečišťom cez vrátnicový krvný obeh až na miesto ich typickej loklizácie – do pečene. Tu dozrievajú a stávajú sa z nich dospelé jedince. Dospelé jedince prežívajú v mesenterických, resp. horných žilách. Oplodnená samička parazita kladie vajíčka v cievnych kapilárach čriev a v pečeni (S. mansoni a S. japonicum) alebo v urogenitálnom trakte (S. haematobium). Z ciev sa vajíčka následne dostávajú von prostrednítvom stolice alebo moču.
Geografický výskyt: Schistosomóza, ochorenie zapríčinené motolicami, sa vyskytuje predovšetkým v tropických a subtropických oblastiach. Nakazenie človeka týmto parazitom je v súčasnosti v miernom klimatickom podnebí skôr ojedinelé. Potenciálne riziko infikovania však existuje aj v našej oblasti. Najčastejšie zaznamenaným ochorením v miernom podnebnom pásme je ochorenie spôsobené larvami motolice, tzv. cerkáriová dermatitída.
(Taenia saginata a Taenia solium)
Pásomnica Taenia saginata (pásomnica bezbranná) dosahuje dlžku 3-10 metrov, zatiaľ čo Taenia solium (pásomnica dlhočlánková) 2-3 metre. Taeniasis, črevné ochorenie spôsobené pásomnicou, môže vyvolať konzumácia surového alebo nedostatočne tepelne upraveného mrazeného mäsa. T. solium môže taktiež vyvolať chorobu zvanú cysticercosis.
Životný cyklus: Človek ako jedinec je najlepším hostiteľom parazitov typu Taenia saginata a Taenia solium. Oplodnené pásomnice a ich vajíčka sa prenášajú výkalmi, vo vonkajšom prostredí prežívajú vajíčka niekoľko dní až mesiacov. Dobytok (T. saginata) a ošípané (T.solium) sa môžu infikovať konzumovaním potravy napadnutej oplodnenými pásomnicami alebo ich vajíčkami. Zárodky nákazy sa uhniezdia v črevách zvieraťa, prenikajú cez črevnú stenu, dostávajú sa do priečne pruhovaných svalov, kde sa z nich následne sformuje úhor, tzv. cysticerkus. Cysticerkus dokáže v organizme zvieraťa prežiť aj niekoľko rokov. Človek sa môže týmto typom parazita nakaziť konzumáciou surového alebo tepelne nedostatočne upraveného mäsa. Ak sa medzihostiteľom červa T. solium stane človek, cysticerkus môže postihnúť svalovú hmotu, mozog, miechu, oči, pľúca, srdce i pokožku. Cysticerkus dospieva v ľudskom čreve viac ako dva mesiace, dospelý jedinec sa dožíva aj niekoľko rokov. Dospelé pásomnice sa vyznačujú dlhým telom a prítomnosťou hlavičky, tzv. skolexu. Na nej sa nachádzajú háčiky, ktorými sa parazit prichytí na stenu tenkého čreva. Telo dospelých jedincov sa skladá z viacerých článkov. Každý článok pozostáva z kompletnej skupiny pohlavných orgánov, aj preto ich nazývame hemafrodity. Na tvorbu vajíčok teda postačuje jediná pásomnica. Články pásomnic postupne dospievajú, neskôr sa od nej oddeľujú, migrujú k ritnému otvoru, kde sa následne stolicou vylúčia (približne 6 denne). Dospelé parazity druhu T. saginata majú zvyčajne 1 000 až 2 000 článkov, zatiaľ čo dospelé parazity typu T. solium len 1 000 článkov. Články pásomnic obsahujúce oplodnené vajíčka sa neskôr uvoľňujú a vylučujú stolicou. Parazit T. saginata dokáže uvoľniť až do 100 000 vajíčok, druh T. solium 50 000 vajíčok.
Geografický výskyt: Výskyt oboch druhov pásomníc je zaznamenaný v celosvetovom meradle. V chudobnejších krajinách, kde obyvatelia žijú v bezprostrednom kontakte s ošípanými a konzumujú nedostatočne tepelne upravené bravčové mäso, prevažuje výskyt parazita typu Taenia solium. U nás sa tento typ vyskytuje zriedkavo, dostať k nám sa však môže ako prípadná nákaza zvonka.
(Trichuris trichiura)
Hlísta Trichuris trichiura, nazývaná tiež ľudský bičíkovec tenkohlavý, je parazit, ktorého dospelá samička dosahuje dĺžku približne 35 – 50 mm a dospelý samec meria 30 – 45 mm.
Životný cyklus: Vajíčka vlasovca sa vylučujú stolicou. Vajíčka nakladené v pôde prechádzajú dvojbunkovým štádiom, pričom dochádza k mnohonásobnému deleniu buniek a následnému vývoju embrií. Vajíčka sa stávajú infekčnými po dobe 15 až 30 dní. Po vniknutí do organizmu hostiteľa (rukami, ktoré boli v kontakte s kontaminovanou pôdou alebo kontaminovaným jedlom) sa vajíčka vlásovca usadia v tenkom čreve. Ich obal sa postupne rozpúšťa, čím sa do črevného systému uvoľňujú ich larvy, ktoré dospievajú a parazitujú v hrubom čreve. Ich domovom je sliznica hrubého čreva, kde približne 60 až 70 dní po infikovaní začínajú samičky klásť vajíčka. Dospelé samičky dokážu v hrubom čreve naklásť 3 000 až 20 000 vajíčok denne. Životnosť dospelých červov je takmer jeden rok.
Geografický výskyt: Vlasovec nerovnaký – tretí najrozšírenejší ľudský parazit. Vyskytuje sa na celom svete, najčastejšie však v tropických oblastiach s nedostatočnými hygienickými návykmi a medzi ďeťmi. Odhady hovoria, že nákazou je postihnutých približne 800 miliónov ľudí.
Zdroj:
Internetová stránka Magazín životný štýl súhlasila s použitím obsahu stránky.