Rekapitulácia posledných mesiacov
Najprv sa pozrime na pozitívnu správu. Tá sa týka našich žiačok U16, ktoré sa priamo kvalifikovali na Majstrovstvá Európy. Toľko k dobrým správam.
Negatívne vnímam to, ako sa hospodárilo na minuloročných Majstrovstvách Európy, ktoré neboli ziskové a ani rozpočtovo neutrálne, ale skončili v strate cca 130 000,- €.
Všimli sme si ale, že v rozpočte nebola uvedená položka 300 000,- € za "registračný poplatok za usporiadanie ME" pre CEV. To by znamenalo, že ME boli v strate až 430 000,- €, čo je približne štvrtina ročného rozpočtu.
Takáto diera v rozpočte sa logicky musela niekde odraziť a bolo potrebné ju kryť z financií niekoho iného a v posledných týždňoch bolo aj vidieť koho. Naše ligové družstvá žiadali SVF o finančné odmeny pre účastníkov Extraligy. Kluby totižto poskytujú reklamné plochy/služby vo svojich halách. V porovnaní s celkovým rozpočtom SVF (za rok 2019 cca 1,8 mil. €) ide o:
– 2000,- € / každý účastník EM, EZ (spolu: 40 000,- €)
– odmeny za umiestnenie v EM, EZ (spolu: 36 000,- €)
Odpoveď zodpovedného pracovníka SVF bola:
" … akonáhle nám prídu financie od partnerov, budeme to obratom uhrádzať… "
Metódou "keď bude, pošleme" sa musí našim klubom rozpočtovať a plánovať celkom ťažko.
Svoje hlasovanie za nového trénera mužskej reprezentácie považujem za svoje prvé zlyhanie. Nie kvôli tomu, že by bol samotný Marek Kardoš zlou voľbou za trénera, ale preto, lebo výber reprezentačného trénera si zaslúži oveľa viac odbornosti, než ako to bolo v tomto prípade. Zároveň pochybujem o tom, že nebol žiaden iný záujemca o túto pozíciu.
Toľko k tomu a teraz samotný komentár.
Ahojte volejbalisti,
dovolím si napísať vám pár myšlienok do diskusie. V poslednom čase sa udiali zaujímavé udalosti. Náhodou som si v nemenovanej poľskej televízii vypočul diskusiu nasledovných účastníkov: majiteľ televízie, človek zodpovedný za šport v danej TV, odborný komentátor (bývalý hráč), ďalej športový novinár pre volejbal a moderátor relácie. Hodnotili rok 2019 a zaujala ma filozofia hodnotenia roka z pozície účastníkov.
Téma č. 1 bola účasť naturalizovaného Kubánca Leona v reprezentácii mužov, ktorá sa hodnotila po športovej stránke veľmi vysoko (kvalifikovali sa na Olympijské hry), ďalej jeho mediálny prínos, kde napríklad zápas o 3. miesto na ME sledovalo nad sedem miliónov divákov.
V neposlednom rade jeho spoločenský prínos, keďže prebieha vysoká aktivita na sociálnych sieťach k téme Leon v reprezentácii Poľska. Ďalšou zaujímavou témou bolo budovanie reprezentácie, zahraničný tréner v kombinácii s poľskými hráčmi hrajúcimi v zahraničí, ktorí sú ale lídrami vo svojich kluboch a ako perlička neúčasť v reprezentácii jedného z lídrov štatistík talianskej ligy Bednorza.
Ako tretia oblasť po skonštatovaní, že za posledných 15 rokov získalo Poľsko 13 zlatých medailí v rôznych kategóriách a na rôznych súťažiach sa diskutovalo, ako pokračovať s poľským volejbalom. Primárna filozofia, čo poľskému volejbalu chýba, je zastúpenie v európskych a svetových štruktúrach. Sám som bol zvedavý, v čom môže byť problém, že nemajú zastúpenia. Napríklad Poliaci by chceli participovať na termínovom kalendári FIVB, ktorý zužuje pole pôsobnosti pre národné ligy a poľskí hráči sa dostávajú do situácie, že pri štrnástich zástupcoch mužskej extraligy nemajú žiadnu prestávku a množia sa im zranenia z preťaženia. Myslíte si, že má Slovenská federácia vytýčené podobné zámery? Nepotrebuje. My už zástupcov v európskych štruktúrach máme. Ale reálne, kde sú priority? Pretože od hore spomínaných tém sme na míle vzdialení.
Našim hráčom problémy s preťažením nehrozia, keďže napr. ženy odohrajú menej ako 30 zápasov za sezónu. Družstvá, ktoré sa majú rozvíjať, by mali odohrať 50 – 70 zápasov.
Momentálne bojujeme s regulérnosťou hál a odstupom reklamných bannerov alebo, či si družstvá kúpia od Federácie nové lopty atď. Na druhej strane navrhujeme rovno štyroch kandidátov do európskych a svetových štruktúr. Keby bolo doma s našim volejbalom všetko v poriadku, tak by to bolo pochopiteľné. Ale takto by sme si mali najprv vybudovat niečo, čo potom chceme svetu ukázať. Alebo sa mýlim?
Ďalšia udalosť, ktorá ma zaujala, bol priamy postup družstva dievčat 2004/05 na ME. Veľká gratulácia, ale ešte väčší obdiv, akým suverénnym spôsobom vyhrali posledné dva zápasy, čo si na pôde súpera zaslúži ešte väčšie bravó. Paradoxom toho všetkého je, že niektoré hráčky v tomto veku trénujú a dokonca hrajú so ženskou konkurenciou. Žeby to bol dôvod tohto suverénneho postupu? Dovolil by som si nepriamo poradiť, aby v tejto kategórii nebol uzavretý okruh hráčok, ale ďalej sa hľadali a dopĺňali vhodnými hráčkami, ktoré v budúcnosti "vyskočia" pre potreby vyšších kategórií.
Tretia udalosť, ktorá ma zaujala, boli naši hádzanári pripravujúci sa v hale Mladosť na kvalifikáciu. Do Nového roka som im zaželal veľa šťastia. Bolo mi sympatické, že dôveru na trénerskej lavičke dostali Slováci, bývalí úspešní hráči. Aj preto som im želal, aby im prvý krok v ich medzinárodnej kariére vyšiel. Rozhodujúci zápas prehrali o jeden gól. V mojej filozofii sa tréneri rozdeľujú na dobrých a na tých, čo majú šťastie. V prípade trénerov v hádzanej sa od nich šťastie odklonilo. Preto im želám trpezlivosť a keď bude Federácia a oni dobre pracovať, šťastie sa k nim prikloní.
Prebehla kvalifikácia na Olympijské hry mužov a žien.
Pár poznámok: v semifinálovej štvorke mužov boli traja talianski tréneri, ale postúpil Francúz so svojimi. Vo vojne smečovaných podaní a útočných úderov v rýchlostiach od 110 – 130 km/h hrali najinteligentnejší volejbal a ich lídri zabrali väčšinou v situáciách, ktoré ich robia lídrami. Zúčastnili sa aj Česi, ktorí mali len dvoch hráčov pôsobiacich v zahraničných ligách a hrali síce sympatický volejbal, ale v priemere o 20 km/h pomalšie. Nezobrali hviezdy ME Džavonoroka a Hadravu. Škoda, že nechceli skúsiť bojovať o postup. Turnaj potvrdil, že treba mať široký káder hráčov, kde napríklad Francúzi začali s nahrávačom a finále dohrával nahrávač druhý. Družstvá mali špecialistov na podanie, ktorí väčšinou, keď prišli, tak podanie potiahli. Majstri Európy, Srbi, sa do semifinále ani nedostali. V rámci Európy nám špička uteká. Pokiaľ sa nevrátime k práci a štruktúre klubov, nevytvoríme im podmienky na výchovu hráčov a návrat starších hráčov zo zahraničia ako v Česku Štokr, Finger, Ticháček, nebudeme mať vzory, od ktorých by sa mladí hráči každý víkend mohli učiť. Tento fakt môžem potvrdiť ešte vo väčšej miere v ženskej extralige, kde pre pätnásťročné hráčky sú vzorom devätnásťročné hráčky.
Záverom tohto blogu bude článok, ktorý vyšiel pred štyrmi mesiacmi.
Celý text nájdete dole v komentároch.
Opäť raz kombinácia Nitra + Volejbal + Finančné podvody. Pripomína vám to niekoho? Budeme tento prípad sledovať a dúfať, že pôvodní aktéri zodpovední za tento stav nesídlia na Junáckej 6.
Na záver slovo ku Korone.
Vírus zastavil praktickú časť športu skoro na celom svete. O to viac by sa práve teraz oplatilo pozrieť sa na doterajšie fungovanie jednotlivých zväzov. Do politiky sa dostali dvaja skúsení volejbalisti. Ivan Husár je štátnym tajomníkom na ministerstve školstva a Rišo Nemec je poslancom v Národnej Rade.
Títo dvaja vedia o problémoch v slovenskej volejbalovej federácii. Pre istotu pripomeniem.
Vedia, ako prezident SVF bačuje s financiami a že podpisuje veci, ktoré nemôže.
Vedia, ako sa manipuluje pri voľbách s delegátmi.
Vedia, že sa miesto momentálnej potreby záchrany klubov riešia nominácie na medzinárodné funkcie.
Vedia, že účtovnictvo SVF je kreatívnejšie ako Baštrnákové prevody nehnuteľností.
Vedia, že pozícia hlavného kontrolóra športu je bezzubá (aspoň v prípade porušení prezidenta SVF).
Vedia, že zápisnice z rokovaní prechádzajú cenzúrou (zoštíhlením), akú by nám aj v Číne závideli.
Vedia, že zvukový záznam z poslednej správnej rady z marca dodnes nebol zverejnený.
Stačí či?
Držte nám palce a ja budem držať palce im, aby dokázali pomôcť volejbalu "zvonka".