Marek Hlavina (1. februára 1985)
Narodil sa v Bojniciach. Momentálne býva v Prievidzi a pracuje ako správca počítačovej siete v Múzeu Bojnice.
Športový talent zdedil po mame, ktorá bola krasokorčuliarka. S jazdou na snowboarde začal v roku 2009 pod vedením Pavla Matiaška a v novembri 2013 skončil na svetovom pohári v holandskom Landgraafe na 14. mieste.
V dňoch 23. – 28. februára 2013 sa spolu s trénerom zúčastnili na IPC majstrovstvách sveta v španielskom stredisku La Molina. V silnej konkurencii obsadil náš reprezentant 14. miesto.
Po 19. mieste na ZPH 2014 v Soči a 18. mieste na vlaňajšom šampionáte v slovinskom Maribore, tak ide o jeho najlepšie umiestnenie.
Ste paraolympionik a Slovenskú republiku reprezentujete v snowboardcrosse. Odkedy jazdíte na snowboarde a čo vám dáva tento šport?
Áno, máte pravdu. Reprezentoval som našu krajinu na paraolympiáde v Soči v snowboardcrosse. Taktiež som mal ísť Slovensko reprezentovať na letnú paraolympiádu v lukostreľbe, ale to som odmietol a venujem sa naplno snowboardingu a lukostreľbu mám iba ako koníček. S trénerom sme začali trénovať približne pred tromi rokmi. Musel ma naučiť všetko úplne od začiatku, lebo som sa nevedel dobre snowboardovať. Snowboarding je sám o sebe nádherný šport, či už jazdíte rekreačne alebo profesionálne. A keď ste v Alpách alebo niekde na kopci a máte slnečné počasie a nádherný výhľad, tak už len kvôli tomu sa teším na snowboard. A taktiež aj kvôli tej bláznivej jazde a skokom.
V 14. rokoch vám amputovali nohu. Akým športom ste sa dovtedy venovali a čo nastalo po amputácii? Zmenilo vás to nejakým spôsobom?
Keď som mal štrnásť, lekári mi po páde na bicykli diagnostikovali na pravom členku rakovinu kosti v rozsiahlom štádiu a moja noha musela ísť dole, inak povedané, museli mi ju amputovať. Ešte ako zdravý chalan som jazdil na kolieskových korčuliach v skateparkoch a ako som prišiel o nohu, tak som to aj skúšal na korčuliach, ale keď som skákal salto vzad a v tej otočke sa mi odtrhla protéza a ja som dopadol bez nej, tak som si uvedomil, že to už ďalej nepôjde. Tak som presedlal na bicykel freestyle BMX a tam to bola niekedy aj výhoda, že mám protézu. Tá aspoň necíti bolesť, keď mi bicykel buchne do členka.
Začať jazdiť freestyle BMX chce podľa mňa odvážneho a odhodlaného človeka, tak trošku blázna milujúceho adrenalín. Čo vás k tomu viedlo?
Viedlo ma k tomu to, že som už nemohol skákať na korčuliach a celkovo bicykel, ten adrenalín, keď skočíte do vzduchu a letíte alebo keď robíte trik backflip-whip. Bolo to také lákavé, lebo to nikto nevedel a chcel som ukázať kamarátom a všetkým ostatným, že sa netreba vzdávať, aj keď človek príde o nohu či ruku. Nie je menejcenný a niekedy dosiahne ešte viac ako zdravý človek.
Protéza na snowboarde je skoro rovnaká ako zdravá noha. Jediné, čo moja protéza nerobí je to, že nemá ohybný členok. To je jedna z vecí, ktorá mi prekáža. Ale naučil som sa jazdiť aj tak. Druhá prekážka je, ak nemáte podtlakovú protézu, ktorá vám na nohe drží stále, aj keby vám ju niekto chcel odtrhnúť. Lebo ak takú nemáte, stane sa vám to, čo mne. Raz na kopci Remata som trénoval a spadol som tak, že sa mi rozoplo viazanie na zdravej nohe a moja protéza, ktorá bola ešte vtedy len taká nasúvacia, sa mi odopla a snowboard s protézou šiel dolu kopcom a ja som ležal na kopci. Ja a moji kamaráti sme sa začali strašne smiať, ale okoloidúci lyžiari mali z toho trošku traumu (smiech).
Ďalším vašim obľúbeným športom je lukostreľba. Aké úspechy ste doposiaľ dosiahli v tomto športe?
Ako junior v halovej streľbe som bol niekoľkokrát prvý a aj druhý na majstrovstvách. Ale teraz trénujem 3D športovú lukostreľbu s loveckým kladkovým lukom od značky Hoyt. V prvom kole slovenského pohára som skončil jedenásty z 21 lukostrelcov, ale celkovo nás tam bolo vyše 230. Je to krásny pocit, keď vidím, ako sa lukostreľba na Slovensku rozmáha. Je to nádherný a dovolil by som si povedať, že až kráľovský šport.
Kde a akým spôsobom zvyknete trénovať pred pretekmi a akými ďalšími športmi si vylepšujete fyzickú kondíciu?
Lukostreľbu trénujem úplne všade. Napríklad na poli za mojim panelákom alebo napríklad na strelnici, či v lesoch, tam je to najlepšie. Je tam pokoj a variabilný terén stúpajúci a klesajúci a to sa hneď strieľa úplne inak. A čo sa týka snowboardu, trénujem na kopci Remata, ale chodím aj na Martinky, ale tam je to trošku drahé. Bohužiaľ, nemáme dosť financií na trénovanie, tak trénujeme tak poskromne. Našťastie, TMG REMATA nám dovolila trénovať zadarmo, ale je to len 600-metrový kopček a to, bohužiaľ, nestačí. Na Slovensku nemáme žiadnu snowboardcrossovú dráhu, kde by som trénoval, preto sú pre mňa najlepším tréningom preteky, ale ani na tie nie sú financie, tak som bol aj tento rok iba na jedných pretekoch. Chýbajú nám financie. Tie sú dnes na trénovanie dosť dôležité.
Na ZPH Soči 2014 mal para-snowboard svoju premiéru. Pretekári s postihnutím dolných končatín si zmerali sily v snowboardcrosse. Každý športovec absolvoval tri štarty na svahu a na základe dvoch najlepších meraných časov sa určilo celkové poradie. Svah pri snowboardcrosse je upravený rôznymi druhmi skokov a terénnymi úpravami.
V športe a celkovo v živote to nie vždy ide podľa predstáv. Povedzte, čo vás najviac brzdí pri realizácii športových cieľov?
Brzdí ma niekedy aj moja práca a moje mesto, kde bývam. Keď sa o 16:00 vrátim z práce unavený, idem na nočný tréning a vrátim sa domov večer vyčerpaný z celého dňa s otlakmi na nohe od protézy a nemám kde zaparkovať, lebo podľa predstaviteľov mesta Prievidza nie som zdravotne telesne postihnutý a nepotrebujem parkovacie miesto, lebo vraj dokážem športovať. Je smutné, že človeku, ktorý reprezentuje svoje mesto a krajinu aj napriek faktu, že má amputovanú nohu, sú jeho žiadosti o parkovacie miesto, za ktoré by poctivo platil, ignorované a zamietnuté. Nie aby mesto podporovalo svojich telesne postihnutých športovcov, naopak, hádže im polená pod nohy v podobe odobratia invalidného miesta na parkovanie.
A čo vaše plány? Čo vás čaká v najbližšom období?
Teraz cez leto sa chcem naplno venovať čisto len 3D lukostreľbe a chcem pochodiť všetky súťaže na Slovensku a niektoré aj v zahraničí, ale uvidíme ako to bude s mojou prácou a financiami. Chcel by som sa umiestniť v prvej trojke.