Výstava v átriu
Čoskoro otvoríme našu fotogalériu.
Trumpova vláda očividne naznačuje koniec medzinárodnej hegemónie USA. Medzinárodný hegemón vie definovať pravidlá, ktoré nachádzajú ...
[Joachim Becker]
Jeden môj priateľ vyhral v lotérii zelenú kartu a z Rumunska emigroval do Spojených Štátov Amerických. Ako o pár rokov neskôr s pokorou ...
[Tiburon]
Predvčerom bolo 10. decembra, Medzinárodný deň ľudských práv. No oslavovať toto výročie vo chvíli keď na Maďarskej hranici, v Tompe, ...
[Peter Weisenbacher]
"Tisícky rómskych detí na Slovensku začínajú školský rok v oddelených triedach a školách. Napríklad základná škola v Levoči zriadila oddelené triedy pre prvákov ešte minulý rok. Amnesty International poznamenala, že napriek kritike rodičov škola segregáciu žiakov podľa farby pleti nezrušila a podobné rozdelenie existuje aj v ďalších triedach." Tento úryvok z agentúrnej správy je jeden z mnohých, ktoré si môžete na internete či v novinách prečítať.
Problém nedodržiavania ľudských práv rómskej menšiny je stále aktuálny. Preto som sa rozhodla priblížiť Medzinárodný dohovor o odstránení všetkých foriem rasovej diskriminácie, ktorý bol prijatý v roku 1965 Organizáciou Spojených národov a Slovensko je jedným z jeho zmluvných štátov.
Najskôr si položme otázku: Čo je to diskriminácia a ako vzniká? Prečo poznáme tento pojem a prečo musia existovať dohovory, ako je aj ten vyššie spomínaný, na to, aby usmerňovali konanie ľudí a zabraňovali nespravodlivému konaniu väčšiny voči menšinám? Odpovedá nám hneď prvá časť Dohovoru: Diskriminácia je "rozlišovanie, vylučovanie alebo obmedzovanie založené na rase, farbe pleti, na národnostnom alebo etnickom pôvode." Podľa mňa je však rozlišovanie na základe týchto atribútov človeka už len druhotnou, vonkajšou škrupinou, obalom pre čosi iné, čo väčšina ľudí nedokáže rýchlo a jasne definovať. Tak sa všetko zoskupí do jednoduchého zatriedenia: "cigáň", na druhej strane tábora: "gadžo" a tým je vec "jasná". Nemyslím si, že to, čo ľudí podnecuje k neznášanlivosti má príčinu v odlišnej farbe pleti. Skutočným dôvodom je fakt, že Rómovia majú inú kultúru, iný pohľad na svet a iný spôsob života, ktorý sa líši od toho pre nás normálneho.
Väčšina Slovákov by za normálny určite nepovažovala život v polorozpadnutej chatrči, život bez elektriny, bez pitnej a teplej vody, bez kanalizácie, bez pravidelnej stravy. Vo vyratúvaní ďalších "bez" by sa dalo pokračovať. Dokonca aj v rámci 13% Slovákov, predstavujúcich ľudí v súčasnosti žijúcich pod hranicou chudoby, nie všetci existujú v takto extrémne katastrofálnych podmienkach. Rómovia žijúci v chatrčiach tvoria približne polovicu z uvedeného percenta, čo znamená asi 15 000 rodín. Pätnásťtisíc rodín, ktoré sú totálne vyčlenené zo spoločnosti a zároveň v očiach väčšiny predstavujú akýsi "model", šablónu na to, ako treba chápať slovo "Róm". Bohužiaľ, tendencia hádzať všetkých do jedného vreca na základe niekoľkých negatívnych príkladov je súčasť ľudskej psychiky. Tak vznikajú predsudky, odsúdenie človeka na prvý pohľad. Tmavá farba pleti je automaticky spojená s predstavou "Róma z chatrče" alebo aspoň "Róma, ktorého rodičia určite pochádzali z chatrče". Paradoxom je, že Rómovia, ktorí bývajú v malých nanovo omietnutých rodinných domoch, posielajú svoje deti do školy a vždy vás slušne pozdravia, (ako napríklad v obci Malé Leváre, kam som počas svojho detstva často chodievala) už nie sú predmetom záujmu televíznych kamier, pretože nemôžu ukázať strapaté, špinavé a polonahé deti behajúce v januári po hromade odpadkov.
Tento negativistický mediálny obraz je istým druhom alibizmu pre porušovanie základných práv rómskej menšiny. "Právo na vzdelanie, na slobodnú voľbu zamestnania, na uspokojivé pracovné podmienky, na ochranu proti nezamestnanosti, na spravodlivú odmenu za prácu, odsúdenie segregácie a apartheidu." To sú len niektoré základné práva definované v Dohovore. Ich nedodržiavanie nie je iba formálnou chybičkou krásy toho ktorého zmluvného štátu voči Dohovoru – je zároveň priamou prekážkou pre celkové zlepšenie situácie.
Ak totiž drvivú väčšinu Rómskych detí automaticky zaradíme do špeciálnych, navyše umelo segregovaných škôl, ich šance do budúcnosti rapídne klesnú najmä tým, že nedostanú primerané vzdelanie a podnety z reálneho sveta. Navyše, človek tmavej pleti má kvôli predsudkom a priori menšiu šancu úspešne sa uchádzať o zamestnanie. Nemožno opomenúť ani "práva slobodného pohybu a výberu bydliska vnútri hraníc štátu" zakotvené v Dohovore. Absurdná kauza múru v Ostrovanoch, kde blízka obec dala za 13-tisíc EUR postaviť betónový plot oddeľujúci miestnu osadu od zvyšku obce, je jasným porušením týchto práv. Múr má dĺžku 150 metrov, vysoký je 2,1 metra, čo v konečnom dôsledku aj tak nestačí na želané oddelenie Rómov - zdravý človek dokáže múr prekonať. Tieto nezmyselne vyplytvané peniaze mali byť investované napríklad do "rozvoja integračných organizácií a do konkrétnych opatrení na odstránenie prekážok medzi rasami" - opäť citujem Dohovor.
Samozrejme, Dohovor by nebol tým, čím je, keby zároveň s právami menšín nestanovil i konkrétne prostriedky a inštitúcie na ich ochranu. Takouto inštitúciou je Výbor OSN na odstránenie rasovej diskriminácie, zložený z 18 expertov, ktorí sú striedavo volení z jednotlivých zmluvných krajín. Každoročne predkladá Valnému zhromaždeniu OSN správu o svojej činnosti, vytvára návrhy a odporúčania na základe informácií, ktoré dostal od štátov, nabáda vlády, aby dôsledne plnili záväzky vyplývajúce z Dohovoru, spolupracuje s rôznymi mimovládnymi organizáciami.
Tým, že predseda Výboru predloží správu dôsledne upozorňujúcu na nedostatky v ochrane práv každému zo štátov a jej znenie je prístupné na internete, sa neustále vytvára celospoločenský tlak na riešenie problému. Napríklad kauza v Ostrovanoch je ostro kritizovaná predstaviteľmi Európskej únie. Nie je žiadnym tajomstvom, že podobné "výstrelky" sú na medzinárodnej pôde hanbou.
Je to hodená rukavica slovenskej vláde, aktivistom, splnomocnencom a všetkým kompetentným, aby sa aktívne snažili nájsť riešenie. Nemám na mysli jednoduché nalievanie peňazí do zdevastovaných stavieb v osadách. Podľa môjho názoru najlepším riešením je vyškolenie väčšieho množstva terénnych pracovníkov, ktorí svojou profesionalitou a porozumením rómskej mentalite dokážu efektívne šíriť osvetu. Pretože iba pravidelné upozorňovanie na nezákonnosť, osveta a rešpektovanie základných ľudských práv vedie k preklenutiu rozdielov medzi menšinou a väčšinou.
Autorka je študentka 4. ročníka, Gymnázium Jána Papánka Bratislava
Blog uverejňujeme v rámci nesúťažného výberu zaujímavých študentských textov prihlásených do projektu To si píš!
Tento článok zatiaľ hodnotilo 63 čitateľovAko funguje hodnotenie článkov?
Blog pripravujeme v spolupráci s Inštitútom ľudských práv (IĽP) a jeho cieľom je prinášať témy a opomínané ľudsko-právne aspekty globálneho diania. Editorom blogu je riaditeľ IĽP Peter Weisenbacher. IĽP je nezisková, apolitická, členská a aktivistická organizácia.
Kontakt: firstname.lastname@example.org
Realizované s finančnou podporou Ministr. zahraničných vecí a európskych záležitostí SR v rámci dotačného programu Podpora a ochrana ľudských práv a slobôd. Za obsah je výlučne zodpovedný Inštitút ľudských práv.