Majú iba 21 rokov, no uvedomujú si, že vzdelávací systém na Slovensku má svoje chyby. Boris a Nicolas neostali iba pri kritizovaní školstva. Práve naopak, rozhodli sa vybudovať projekt, ktorý ľuďom zadarmo ponúkne možnosti zábavného vzdelávania.
"Všetko začalo niekedy v júli tohto roka. S Nicolasom sme si povedali, že využijeme poznatky, ktoré sme sa naučili vo svete a prinesieme ich na Slovensko. Tak začali vznikať prvé nápady na tvorbu digiacademy.sk," povedal pre Noizz Boris Javorek.
"Ide nám predovšetkým o to, aby sme ponúkli ľuďom moderný prístup k vzdelávaniu v oblasti najnovších technológií, dizajnu či práce s videom. Vo svete to vôbec nie je nezvyčajné, no na Slovensku podobné projekty stále chýbajú a tak sme sa rozhodli, že sa myšlienky chytíme my. Samozrejme, už sme sa stretli aj s technickými problémami, no vždy sme ich dokázali vyriešiť a naďalej pokračujeme v plnení si sna," hovorí Boris.
Slovensko má aj podľa prieskumov OECD stále problémy v oblasti cudzích jazykov. Pomerne málo ľudí je naozaj schopných dorozumieť sa vo svetovom jazyku, akým je angličtina. Tohoto problému si boli vedomí aj chalani pri tvorbe svojho projektu. Všetky kurzy, ktoré sa chystajú realizovať budú ponúkané v slovenčine. Budú tak môcť osloviť aj staršie generácie, ktoré však stále majú chuť zdokonaľovať sa a učiť sa nové veci.
"Ľudia sa boja nových vecí a preto sa my snažíme urobiť z projektu niečo iné a zaujímavé. Chceme, aby si ľudia spájali to, čo sa naučia vo videách s praxou. Po každej časti kurzu sme teda pripravili test, v ktorom budú musieť aplikovať svoje poznatky. Aj dizajn produktu, aj keď zatiaľ iba jeho beta verzie, sme prispôsobili tomu, aby bol pre ľudí príťažlivým. Boris sa postaral o naozaj zaujímavú grafiku," hovorí Nicolas.
Boris aj Nicolas si uvedomujú, že mnoho mladých ľudí na Slovensku nemá prístup k takému vzdelaniu, aké sa dostalo im – štúdium v Dánsku a stáže v kanadskom start-upovom centre v Halifaxe. Slovenské vysoké školy často bazírujú hlavne na teoretických poznatkoch a zanedbávajú praktickú časť, na ktorú sa pri hľadaní zamestnania kladie stále väčší dôraz. Svoj nápad prispôsobili aj dnešnej uponáhľanej dobe. Ľudia sa budú môcť vzdelávať z hocijakého miesta v hocijakom čase. Kurzy sú zároveň vystavané tak, aby ľuďom nezabrali veľa času.
Slovenské univerzity a vysoké školy ľudí do praxe predsa dokážu pripraviť. Ak študent chce. No čo sa stane potom? "Kvalitne vzdelaní ľudia sa niečo naučia na Slovensku, no rozhodnú sa hľadať si uplatnenie za hranicami. Tento odliv je pre budúcnosť krajiny celkom nebezpečný. My s Borisom sme presne opačný príklad. Obaja sme odišli do zahraničia, kde sa snažíme načerpať čo najviac vedomostí a skúseností, aby sme ich potom mohli aplikovať na Slovensku," hovorí Nicolas.
S projektom, samozrejme, prichádza veľká miera zodpovednosti. Obaja iba 21-roční chalani strávili nad Digiacademy veľké množstvo času. Museli sa naučiť lepšie si organizovať čas, rovnako ako riešiť problémy efektívnejšie. Na trh však nevyšli so strachom.
"Nápad bol viac-menej spontánny a oboch nás hneď oslovil. Povedali sme si, že je iba otázkou času, kým s projektom príde niekto iný. Na strach sme teda moc ani nemali čas. Je pre nás dôležité venovať sa tomu, čo nás baví a zároveň pomáhať zvyšovať konkurencieschopnosť Slovákov. Vedeli sme, že začiatok asi nebude najjednoduchší, no nezľakli sme sa a sme odhodlaní naplno rozbehnúť naše kurzy," hovoria zakladatelia Digiacademy Boris a Nicolas.
Eva Šrubařová je absolventka Ateliéru textilnej tvorby v priestore na VŠVU a jej diplomová práca mala názov Myš - maž individuum. Vďaka Bratislava Design Weeku sa aj jej diplomová inštalácia vyskytla v priestoroch jedného z podnikov v bratislavskom Starom Meste.
Zuzana Zábojníková nepatrí medzi typických umelcov. Kreslenie je súčasťou jej života už od detstva a vďaka umelecky založenej rodine ju to k umeniu vždy ťahalo.
Patrik Slanina je hrdý Slovák, ktorý miluje turistiku a dobrodružstvo. S priateľkou Dominikou sa rozhodli, že pešo prejdú Cestu hrdinov Slovenského národného povstania.
Ako by si sa cítil, keby si otvoril oči a zrazu by si nič nevidel? Ja som si túto situáciu mohla vyskúšať vďaka Únii nevidiacich a slabozrakých Slovenska. S tímom sme sa tiež rozhodli vyskúšať, ako na nevidiacich reagujú okoloidúci v uliciach hlavného mesta. Sú Slováci naozaj zahľadení iba do seba, alebo si všimnú aj človeka, ktorý možno potrebuje pomoc?
Richi nepatrí medzi typických umelcov, ba dokonca sám seba za umelca ani nepovažuje. Má 30 rokov, no na počudovanie nemaľuje vôbec dlho.
Dominika je fotografka a blogerka zo Senice, ktorej sa zdalo, že sa ľudia málo usmievajú. Rozhodla sa preto založiť zaujímavý projekt a počas troch mesiacov vyfotiť každý deň v uliciach slovenských ale i zahraničných miest úsmev jedného človeka a zverejniť ho na sociálnej sieti. 90 dní, 90 fotiek, 90 úsmevov.
Teraz vám poviem o najčastejších chybách, ktorých sa dopúšťame. Ak sa tu nájdete, netrápte sa, všetci sme si tým prešli. Ja som si prešla všetkými chybami, o ktorých vám rozprávam vo všetkých mojích článkoch a príspevkoch, takže nebudťe na seba príliš tvrdé. Sme ľudia a robíme chyby. Čo je ale dôležité, že sa z týchto chýb poučíme.