Počas návštevy Oravíc sa rozhodujeme preskúmať ich okolie. Spoločne s deťmi by sme chceli prebicyklovať cyklochodník popod Maguru, ktorý vedie spočiatku známou Tichou dolinou. Ide o náučný chodník Antona Kocyana.
Na bicykle nasadáme v Oraviciach, poniže termálneho kúpaliska. Cestu do Tichej doliny už poznáme z prvej návštevy. Už vtedy v nás skrsla myšlienky vyskúšať v tejto lokalite aj bicykle. Čoskoro prichádzame k prvej vyhliadke pri lúkach. Má ešte stále plne funkčný ďalekohľad, ktorým obdivujeme najmä krásy špicatej Osobitej. V peknom počasí sa ukazuje v plnej kráse. Väčšina turistov z Tichej doliny odbočuje do známej Juráňovej doliny, ale my pokračujeme náučným chodníkom ďalej dolinou. Spočiatku je povrch asfaltový.
Zrazu sa objavuje na ceste stojace auto, na ktoré sa práve nakladá vyťažené drevo. Chvíľu čakáme, zosadáme z bicyklov a potom prechádzame okolo. Netrvá dlho, a sme pri ďalšom prístrešku s náučnou tabuľou. Na ceste je ich pomerne veľa, a pre deti to spolu s rozhľadňami, ktoré by mali byť na trase ešte dve, poslúžilo ako lákadlo. Asfaltový povrch sa mení na nespevnený povrch. Terén sa začína nakláňať mierne hore pri prístrešku, ktorý sa venuje Pašeráctvu. Práve tu sa chodilo zakázanými chodníčkami do Poľska za hranice. Smer sa mení na severozápadný. Pri stúpaní sa zapierame do pedálov už viac a pri ďalšom prístrešku vyťahujeme pre dcérku ťažnú tyč - nemá ešte bicykel s prehadzovačkou. Synátor zvláda stúpanie bez problémov, ani nezosadá z bicykla. Naberáme výšku a v spätnom pohľade sú pekné pohľady na nezameniteľný Giewont a neskôr aj na Kominiarski Wierch.
Niektoré prístrešky sú v hustom poraste mladých smrekov, zišlo by sa chodník trochu preriediť, aj tráva je niekde riadne vysoká. Mužovi predné koleso bicykla na nespevnenej ceste preklzuje trochu viac ako je vhodné, a tak v strmších častiach dcéra zosadá z bicykla a ja tiež, aby som išla s ňou. Je tu ďalší prístrešok. Rozhľadňu zatiaľ nevidíme, mala by byť kúsok za najvyšším bodom tejto časti trasy, pod vrchom Magury. Stúpanie úspešne prekonávame, a aj napriek ťažšiemu terénu panuje dobrá nálada. Fotím, a tak trochu zaostávam. Nasleduje rovinka.
Podľa polohy na mobile zisťujeme, že rozhľadňa je napravo od chodníka. Zrazu zbadáme že ku rozhľadni vedie rigol. Po chvíľke stúpania sme pri nej. Výhľadu čiastočne bránia stromy po ľavej strane. Ale sme už dosť vysoko, aby sme videli na hrebeň Západných Tatier, a tak sme čiastočne odmenení – Osobitá, hrebeňa na Lúčnu, Tri kopy. Po návrate ku bicyklom zisťujeme, že sme asi omylom nezobrali jednu veľkú fľašu vody. Nuž, nevadí, my s mužom nabiehame na šetriaci pitný režim – ešte že som si zobrala aspoň jedno plechovkové pivo. Po naplnení žalúdkov pokračujeme ďalej. hrebienok. Už pri zjazde vidieť, že pôjdeme zo sedielka do kopca. Približujeme sa ku Oraviciam, ktoré zatiaľ nevidno, to musíme najprv ešte vystúpať. V sedielku sú ťažné stroje. Prechádzame okolo a obdivujeme výhľady, Osobitá sa viac priblížila a vidíme už aj tiahle Skorušinské vrchy. Pri stúpaní míňame ďalšie prístrešky. Na našu radosť cesta už nie je poznačená ťažbou. Les okolo nás je hustejší, pribudli v ňom okrem smreka aj listnaté stromy. Cestička je pekná. Zvládame záverečné stúpanie na trase a za zákrutou sa objavuje tretia rozhľadňa. Je hneď pri chodníku. Aj tu je
Po rovinke nasleduje zjazdík a prechádzame za ďalší ďalekohľad, a tak znova skúmame okolie. Výhľad nad stromami je ešte dobrý, avšak nebude trvať dlho a stromy dorastú do výšky, ktorá už bude prekážať. Od rozhľadne nasleduje zjazd, ideme opatrne a čoskoro sa dostávame na vrch lyžiarskeho svahu nad Oravicami. Tu sa výhľad ešte viac otvára. Parádička. Chodník vedúci cez svah pod nami je strmý, a tak pokračujeme doprava po ceste, ktorú využívajú aj ťažné stroje. Akurát, keď som sa začínala zamýšľať nad tým, či tu bude asfalt, cesta prechádza do asfaltovej cesty. Takže zjazd je po ňom celkom príjemný. Dolu sa napájame na cyklochodník, ktorý má ešte kvalitnejší asfalt. Ide popri rieke, mimo hlavnej cesty. Stúpanie pri návrate do Oravíc je iba veľmi mierne, ani ho nevnímame. Vpredu sa ukazujú vrcholky Roháčov. Ani nevieme ako, a sme pri aute.
Táto trasa mala svoje jedinečné čaro a bol to určite dobrodružný cyklovýlet. Privítali by sme menej známok ťažby. Na druhej strane nás potešili náučné tabule, rozhľadne a výhľady, ako aj chodník, po ktorom sme sa vracali do Oravíc. Pre peších turistov odporúčam kratšiu a jednoduchšiu variantu buď od Oravíc cez lyžiarsky svah ku rozhľadni alebo časť vedúcu Tichou dolinou. Sú to miesta, ktoré sú bezpochyby menej navštevované ako Juráňova a Bobrovecká dolina. Súčasťou náučného chodníka je aj rašelinisko v Bobroveckej doline, ktoré sme tento krát vynechali. O náučnom chodníku sa viac dočítate na stránke.