Materiál pripravený portálom "Ruský sedem"
kali
Aj keď neviete nič o bohyni Kali, musíte počuť, že žijeme vo veku Kali-yugy podľa hinduistického kalendára. Názov Kalkaty, bývalého hlavného mesta Indie, pochádza z Kali. Tu a dnes je najväčší chrám uctievania tejto bohyne.
Kali je najimpozantnejšou bohyňou svetovej mytológie. Jeden obraz jej už desí. Ona je tradične zobrazená modrá alebo čierna (farba nekonečného kozmického času, čisté vedomie a smrť), so štyrmi ramenami (4 strany sveta, 4 hlavné čakry), girlanda lebky visí na krku (séria inkarnácií).
Kali má červený jazyk, ktorý symbolizuje kinetickú energiu vesmíru, guna rajas a bohyňa stojí na padlom tele, ktoré symbolizuje druhotnú povahu fyzickej inkarnácie.
Kali nie je márne: v Indii sa obetovala a najhorlivejší prívrženci tejto bohyne sa stali thaghmi (tugi) - sekciou profesionálnych škriatkov.
Podľa historika Williama Rubinsteina, medzi rokmi 1740 a 1840, bolo 1 milión ľudí zabitých remorkérmi. Guinnessova kniha svetových rekordov predstavuje dva milióny úmrtí. V angličtine slovo tagi (eng. Thugs) získalo spoločný význam vrahov kriminálnikov.
Hecate
Hecate je staroveká grécka bohyňa mesačného svitu, dolná časť a všetko tajomné. Výskumníci majú tendenciu veriť, že kult Hecate si požičali Gréci z Thrákov.
Posvätné Hecate číslo je tri, pre Hecate je tri-tvárou bohyňou. Verí sa, že Hecate vládol cyklu ľudskej existencie - narodenia, života a smrti, ako aj troch prvkov - zeme, ohňa a vzduchu.
Jeho moc sa rozšírila do minulosti, súčasnosti a budúcnosti. Hecate čerpal svoju moc z Mesiaca, ktorý má tiež tri fázy: nové, staré a plné.
Hecate bol zvyčajne zobrazený buď ako žena s dvoma pochodňami v rukách, alebo vo forme troch figúrok spojených chrbtom k sebe. Na hlave, Hecate často líčil plamene alebo rohy-lúče.
Oltár zasvätený Hecate bol nazývaný hetacomb. Popis obete Hecate sa nachádza v Homérovej Iliape: "Teraz pošleme na posvätné more čiernu loď, // volíme silných veslárov, dáme na loď hecatomb".
Posvätné zvieratá Hecate boli psi, šteniatka boli obetované v hlbokých jamách, alebo v jaskyniach neprístupných pre slnečné svetlo. Na počesť Hecate, tajomstvo vyrovnať. Grécka tragická poézia vykreslila Hekata, ktorý ovládal zlých démonov a duše mŕtvych.
Cybele
Kult Cybele prišiel k starovekým Grékom z Phrygians. Cybela bola personifikáciou materskej prírody a bola uctievaná vo väčšine častí Malej Ázie.
Kult Cybele bol vo svojom obsahu dosť krutý. Od jeho služobníkov sa vyžadovala úplná poslušnosť jeho božstvu, privádzajúc sa do extatického stavu, až po vzájomné krvavé rany.
Neoficii, ktorí sa zradili v moci Kibeleho, boli iniciovaní kastráciou.
Slávny anglický antropológ James Fraser napísal o tomto obrade: "Muž odhodil oblečenie, vybehol z davu s výkrikmi, chytil jeden z dýk pripravených na tento účel a okamžite vykonal kastráciu. Potom sa ponáhľal ako blázon po uliciach mesta, stláčajúc krvavú časť jeho tela v ruke, ktorú nakoniec dokončil tým, že ho hodil do jedného z domov.
Konvertita ku kultu Cybele bola venovaná ženskému oblečeniu s dámskymi ozdobami, ktoré bol teraz určený na nosenie až do konca svojho života. Podobné obete mužského mäsa boli vyrobené na počesť bohyne Cybele v starovekom Grécku počas slávenia, známeho ako Deň krvi.
Ishtar
V akkadskej mytológii bol Ishtar bohyňou plodnosti a telesnej lásky, vojny a sporu. V babylonskom panteóne mal Ishtar úlohu astrálneho božstva a bol zosobnením planéty Venuše.
Ishtar bol považovaný za patrónku prostitútok, heterosexuálov a homosexuálov, takže jej kult zahŕňal aj posvätnú prostitúciu. Sväté mesto Ishtar, Uruk, bolo tiež nazývané "mesto posvätných kurtizánov" a bohyňa sama bola často označovaná ako "kurtizána bohov".
V mytológii mal Ishtar veľa milovníkov, ale táto vášeň bola jej kliatbou a prekliatím tých, ktorí sa stali jej obľúbenými.
Guirandove poznámky hovoria: "Beda tomu, ktorého poctil Ištar! Nehanebná bohyňa zaobchádza so svojimi náhodnými milencami krutým spôsobom a nešťastník zvyčajne platí za služby, ktoré im boli poskytnuté. Zvieratá zotročené láskou strácajú svoju prirodzenú silu: padajú do pasce poľovníkov alebo sú nimi zdomácnení. V mladosti Ištar miloval Tammuza, boha úrody, a - podľa Gilgamesha - táto láska spôsobila, že Tammuz zomrel.
Chinnamasta
Chinnamasta - jedna z bohyní hinduistického panteónu. Jej kult obsahuje zaujímavú ikonografiu. Chinnamasta je tradične zobrazená nasledovne: v ľavej ruke drží svoju vlastnú oddelenú hlavu s otvorenými ústami; jej vlasy sú rozcuchané a pije krv z jej vlastného krku. Bohyňa stojí alebo sedí na páre milovať. Vpravo a vľavo od nej sú dvaja spoločníci, ktorí šťastne pijú krv prúdiacu z krku bohyne.
Výskumný pracovník E. A. Benard verí, že obraz Chinnamasty, ako aj iných bohyní Mahavidya, by mal byť považovaný za masku, divadelnú úlohu, v ktorej chce najvyšší božstvo z rozmaru vystupovať pred svojím adeptom.
Jeden z dôležitých detailov ikonografie Chinnamasta, skutočnosť, že pošliape pár v láske s nohami, rozvíja tému prekonávania bohyne žiadostivosti a lásky ovplyvňuje
Skutočnosť, že sama Chinnamasta pije svoju vlastnú krv, symbolizuje, že tým, že tak robí, dosahuje zničenie ilúzií a dostane oslobodenie-moksha.
V starovekej a stredovekej Indii bola prax rituálnych samovrážd dobre známa. Najznámejšia je samovoľnosť vdov - satī, sahamaraņa. Medzi najhorlivejšími uctievateľmi božstiev bol aj zvyk obetovať vlastnú hlavu. Zachované unikátne pamiatky - reliéfne obrazy s výjavmi takejto obete, prostredníctvom ktorých si vieme predstaviť, ako sa to stalo.
V poznámkach Marco Polo je podobný obrad. Spomenul zvyk, ktorý existoval na území pobrežia Malabar, podľa ktorého by odsúdený odsúdený na trest smrti mohol namiesto popravy zvoliť takú formu obety, v ktorej sa zabije "z lásky k takýmto modlám a takýmto modlám". Táto forma obetovania bola ľudmi interpretovaná ako Chinnamaste najviac potešujúca, a preto mohla slúžiť blahu a prospech celej komunity.