Dnes bol ťažký deň; necítila som sa dobre. Buď už ide jar, alebo sa moje trávenie osamostatnilo, takže som držala väzenskú diétu – chlieb a voda. A navečer sa to všetko skokovo zmenilo a nastalo obdobie plné šťastia a radosti – vypražila som si zajaca a hneď som zlupla dva rezne. Keď mi už nič netrávi, vyprážaný zajac ma zachráni. V jednej ruke rezeň, v druhej čaj – a frčí sa. Na jeseň to býva zas rajčinovo-uhorková diéta – v jednej ruke rajčinu, v druhej uhorku a frčí sa. Som zvedavá, čo so mnou je, pretože ani rezeň ani uhorka nie sú zrovna "ľahké" jedlo, ale kým to funguje, nešpekulujem a žerkám.
Celý deň som bola ako mierne mechom ťapnutá, ale deň samotný bol dobrý. V noci som ešte začala niečo riešiť s Gabrielom a nedoriešila som – začal mi ukazovať, kde v zhmotňovaní robím chybu a že ju ani nedokážem sama prestať robiť. Hovoril niečo o "vyšších prostriedkoch", ale to už som zaspala. Vďačná za neho, že ma nenechal padnúť napriek tomu, aký hrozný ksicht sa zo mňa vykľul. 😉
Vďačná za Ňusa, ktorý ešte niekedy z autopilota predo mnou uteká, no potom zastane, zváži a vráti sa späť po pohladkanie. Keď môže mačka, môže aj človek, nie? Keď sa autistický kocúr naučil dôverovať, tak snáď to zvládnem aj ja…
Dnes som zasa veľmi spokojná v svojom živote. Nič iné veľké sa nedialo, ale mám okamihy, kedy sedím, pozerám telku a dôjde mi, aká vďačná som za daný okamih, že je pohodový, že sa nič nedeje… a začínam chápať, čo mám robiť inak, aby môj život zalomil trajektóriu smerom, ktorým potrebujem. 🙂
No, vlastne teraz si uvedomujem, že som bola taká pažravá, že som si k rezňu nedala uhorkový šalát. 😀 Ide sa lašovať do chaldničky! 😀