Dramatizácia známeho románu Ladislava Mňačka o úpadku osobnosti pod vplyvom moci.
"Vodcovský typ, ktorý prestane viesť sám seba, nemá právo stáť na čele!"
Čo sa stane s človekom, keď sa mu máli výška? Keď prestane veriť všetkým okrem seba? Keď zabudne na tých, ktorí si ho pamätajú ešte ako slabého? Keď stratí sám seba?
dramatizácia: Tomáš Hájek
réžia: Jana Ondrušová
hrajú: Matúš Kempa, Viktor Gubka, Tomáš Hájek, Samuel Záhradník, Filip Petráš, Andrea Pristašová, Samuel Boroviak, Veronika Frtúsová, Aneta Brašeňová, Marek Slovák, Barbora Mináriková a Jozef Miklík
………………………………………
"Moc… naozaj je taká sladká? Povedz, priateľu, ako ti vlastne chutila všetka tá moc?" znie replika z dramatizácie dlho zakázaného románu Ladislava Mňačka, ktorý dnes ožíva na divadelných doskách v podaní hercov Bieleho divadla.
Biele divadlo je miestom, ktoré už dlhé roky poskytuje všetkým mladým ľuďom, ktorých láka divadelné umenie, priestor na sebarealizáciu – či už v oblasti herectva, réžie, scenáristiky alebo dramaturgie. Od samého počiatku ho vedie herečka a pedagogička Nina Zemanová, ktorej rukami prešlo mnoho, dnes už známych, profesionálnych umelcov. Inscenácia Ako chutí moc vznikla počas 33. divadelnej sezóny, ktorú toto divadlo otvorilo.
Od jeho vydania už prešli mnohé roky, no toto dielo, žiaľ, nestráca na aktuálnosti v žiadnej dobe. Postava "Mŕtveho" je prototypom vedúcej osobnosti, ktorá dosiahnutím absolútnej kontroly nad všetkým a všetkými nakoniec úplne pohltí samu seba. K pocitu moci totiž patrí aj strach – strach z odporcov a nepriateľov, strach z vlastných rozhodnutí, no najmä strach zo svojho niekdajšieho, vtedy ešte slabého, ja. Nie, slabosť je jednoducho neprípustná. V politickom svete znamená istý koniec.
Mňačko vo svojej knihe podáva veľmi presnú výpoveď o absencii morálnosti a pokrytectve, ktoré prichádza ruka v ruke s ctižiadostivosťou. Aj vďaka týmto motívom sa stala natoľko príťažlivou, že zaujala niekoľko stredoškolských študentov, ktorí sa ju v Bielom divadle rozhodli zhmotniť formou inscenácie. Knihu zdramatizoval devätnásťročný Tomáš Hájek, čerstvo prijatý na štúdium dramaturgie a naštudovanie vzniklo pod vedením Jany Ondrušovej, dlhoročnej členky Bieleho divadla. Ich zámerom bolo priniesť na javisko esenciu najdôležitejších odkazov, ktoré nám v nej autor ponechal a priblížiť ich touto cestou aj novej generácii, dúfajúc, že bude schopná poučiť sa z chýb svojich predchodcov.