Spojená Európa. Usilovali o ňu už starí Rimania, snívali o nej Karol Veľký i Napoleon, všetci však chceli uskutočniť túto ideu jedine pomocou zbraní. Napokon museli prísť tie najstrašnejšie vojnové skúsenosti 20. storočia, aby si Európania z nich vybudovali mierové poistky a zároveň i fundament rozvoja a prosperujúcej budúcnosti. Výsledkom mnohých krokov, zmien a snáh je Európska únia, dnes už únia 25 suverénnych európskych štátov, do ktorej od 1. mája 2004 patrí aj Slovenská republika.
Čo to pre Slovensko znamená? To je téma rozsahom na vedeckú prácu a obsahom na takmer nekonečnú diskusiu tzv. eurooptimistov, ktorí vidia predovšetkým výhody nášho vstupu do EÚ, s tzv. euroskeptikmi, ktorí upozorňujú na nevýhody plynúce z členstva v únii. Oba názory sú pritom opodstatnené, pretože pre väčšinu vstupujúcich krajín to nebude iba jednostranne výhodný, či naopak jednostranne nevýhodný, akt. Navyše, aj keď sme od 1. mája členským štátom únie, nie sme automaticky v pozícii napr. Nemecka či Dánska, pre nás platia dočasne trochu iné pravidlá, čo znamená, že naše plné začleňovanie do únie je ešte procesom, ktorý má svoj vývoj. Napr. niektoré štáty únie zaviedli voči pristupujúcim obmedzujúce pravidlá týkajúce sa pohybu pracovných síl, pasové kontroly budú nejaký čas pokračovať aj na hraniciach Slovenska s členskými štátmi EÚ a podobne. Zdá sa, že zo všetkého najrýchlejšie zbadáme na vlastnej koži niektoré nevýhody (napr. vyššie ceny) a výhody budú menej viditeľné a budú do nášho života vstupovať postupne. Obrovskou výhodou však je, že vstupovať budú, že na to máme záruku. Touto zárukou je, že už sedíme za spoločným stolom s najvyspelejšími európskymi štátmi a že to nie je iba česť, ale aj celkom pragmatická výhoda.
Dá sa predpokladať, že vstup SR do EÚ bude (môže) mať nemalý význam aj pre regióny, teda aj pre Turiec. Aj tu však bude platiť to isté, čo pre celé krajiny - výhoda nie je nič iné, len šanca, ktorú treba využiť. Každý ju môže mať, ale nie každý uspeje. Uspeje, kto je pripravený, pracovitý, tvorivý, cieľavedomý... V prípade miest a regiónov by tieto vlastnosti mali mať ľudia, ktorí o nich rozhodujú. Už o pár rokov bude jasné, kto na Slovensku o Európe iba rečnil a kto tvrdo pracoval, aby "európanstvo" bolo na prospech jeho mestu a regiónu.
Slovensko do únie vstúpilo síce radostne, ale zároveň ako chudobný príbuzný svojich európskych bratancov a strýkov. Realita je taká, že pokiaľ ide o európsku úroveň cien všetkých druhov výrobkov, to sme zvládli rýchlo a bezvadne s výnimkou jediného "tovaru" - je ním ľudská práca. Slováci pracujú za mzdy, ktoré sú hlboko pod priemerom únie, porovnania pri niektorých profesiách a s niektorými krajinami hovoria dokonca o 10-násobku! Takže celkom vážne, čo si môžeme z našich platov dovoliť? Jedine žiť, aj to nie všetci... Znie to možno kruto, ale v tomto bode "nula" je to tak. Musíme veriť, že sme do únie vstúpili aj preto, aby sa naša chudoba pominula.
Je ale poctivé si povedať, že toto sa zrejme podarí najskôr našim deťom, ak nie až vnukom. Generácia dnešných štyridsiatnikov a päťdesiatnikov si zrejme z toho pohára nevypije. Ak predsa, tak len trochu odpije. Preto je dôležité v dnešnom posudzovaní, či bude vstup do EÚ pre nás výhodný alebo nevýhodný, poznať trend - čo je a najmä čo bude prevažujúce. Budú to výhody, nesporne. A to je dobrý základ pre budúcnosť.
A ak sa pozeráme po našich lúkach a hájoch už európskymi očami, potom je dôležitý ešte jeden základný kameň. Ani nie to, že už my sme obrazne povedané v Európe, ale to, kedy bude reálne povedané Európa v nás. Mnohí Slováci totiž veria, že práve naše členstvo v spoločenstve štátov, v ktorých platia isté pravidlá, bude začiatok konca nášho demokratického folklóru, ktorého sa pod Tatrami nemôžeme už roky rokúce zbaviť. Poriadok, spravodlivosť, rešpektovanie pravidiel, zodpovednosť - aj to od nášho členstva v únii čakáme. Čakáme, že sa to stane základom aj života u nás. Lebo to je najlepší základ skutočnej slobody.
I. Gabaj