Strieborný slávik Tomáš Klus na Karla Gotta nežiarli: Mám rád veľa jeho piesní
Tento rozhovor sa odohral nad tanierom polievky s medvedím cesnakom, ktorú Tomáš ešte nikdy predtým nejedol. Niesol sa v znamení spevákovej ľahkej eufórie objímať svet a mať každého rád.
Naposledy sme sa videli, keď ste pred dvoma rokmi získali Zlatého slávika. Nechcem vyrývať, ale odvtedy stále druhý...
Jiří: Ja si myslím, že to tak nejako patrí ku Gottovi. Tá cena je s ním už taká spätá, že by to mal vyhrať.
Tomáš: No.
Jiří: Tam už možno ani tak nejde o cenu popularity, že by to malo niečo odrážať, ale že by to mal vlastne vyhrávať a ľudia to podľa mňa aj tak vnímajú. On je šťastný, ľudia sú spokojní...
Tomáš: (prikyvuje): No. Tak to má byť.
Jiří: Keď už niekto hlasuje do ankety Zlatý slávik, čo sa nechcem rúhať, lebo Tomáš bol druhý, ale keď už tam niekto hlasuje, väčšinou býva fanúšikom Karla Gotta.
Veď ani druhá priečka nie je zlá.
Tomáš: To sme boli práve v Anglicku, natočili tam zdravicu. Aspoň sme mali výhovorku, prečo tam nemôžeme byť.
Vy ste vhupli do šoubiznisu mladý, časom môžete prevziať štafetu. Inak nič proti Gottovi...
Jiří: Veď aj ja mám rád veľa jeho piesní, napríklad Trezor, on to "válí".
Tomáš: Pieseň Trezor a tanec. Trezor. Má skvelý tanec, hlavne tú choreografiu.
Jiří: Veľa toho má. A potom on vydal veľa pekných piesní v nemčine. Taká Babička, to je tirolácka dychovka a jediné české slovo, čo v tom je, je Babička, láskavá pieseň, ako spomína na tú svoju. A refrén je: singen, kochen, tanzen, lachen, glücklich machen, das war bááábíííckááá (zaspieva).
Tomáš: On je schopný odspievať celý nemecký album.
Jirka alebo Karel?
Jiří: Mám schopnosť zapamätať si veľké množstvo vecí, ktoré sú úplne na nič.
Tomáš: A zabudnúť číslo hotelovej izby.
Jiří: Lebo keď sme dlho na cestách, hotely sa menia a ja si väčšinou pamätám číslo zo včera.
Tomáš: A do toho napríklad celý album Karla v nemčine.
Ani vy sa nemáte na čo sťažovať. Mám pocit, že vlani ste boli v jednom kuse na turné. Koľko ste toho dali?
Tomáš: Úprimne, neviem, koľko koncertov sme vlani odohrali a vlastne mi to ani neprekáža, bolo ich tak akurát. Tento rok trošku povolíme. My to robíme radi. Koncerty nás živia, ale nielen hmotne. Potrebujeme v tejto konzistencii "pobývať", je to taká krásna bublina, z ktorej sa pekne hľadí na svet.
Už to spolu ťaháte dlho. Ako je možné, že ste sa ešte nepohádali, či nebodaj nerozišli?
Tomáš: Aj my sa občas pohádame.
Lebo mnoho overených dvojíc časom zaniklo kvôli peniazom, alebo iným dôvodom.
Tomáš: Myslím si, že my sme takí odlišní, až sa nemáme kde stretnúť. Sme zvyknutí na to, že máme na všetko iný pohľad a zároveň tým, že máme na všetko iný pohľad, tak ten pohľad je jeden. V súvislosti s Jirkom zvyknem citovať jeho brata v kapele, ktorý povedal, že to ide aj spodom :). Sme čierna a biela v tom najlepšom zmysle slova.
Tomáš, práve vám priniesli polievku a zeleninový šalát. Máte jarný detox?
Tomáš: Nie, len som prestal jesť mäso. To je môj jediný a morálny detox. Rozhodol som sa, že kým nebudem schopný sám zabiť zviera a zjesť ho, tak ho jesť nebudem. Pretože my ľudia sme rezignovali na prírodnú rovnováhu. Teraz, počas dovolenky v Dominikánskej republike, som rozmýšľal o svojich vnútorných pnutiach a zistil som, že je to pre mňa zásadná vec, lebo mám rád všetko živé. Najprv som bol za to jedlo vďačný, ale to mi bolo stále málo, tak som prestal jesť mäso úplne. Teraz je to už v pohode, ale predtým som mal strach potápať sa v mori, že keď tam uvidím nejakú veľkú rybu, tak ma zožerie. Teraz ma už nie, lebo ja ju tiež nie.
Vy ste, Jiří, neprijali rozhodnutie podobného druhu?
Jiří: Nie, lebo ja väčšinou nie som schopný nič dodržať, keď od seba začnem niečo chcieť. Vždy si nájdem dobrý dôvod, prečo do toho neísť. To však neznamená, že mi je všetko jedno. Nikdy nerobím zásadný zlom, ja k nemu lenivo dôjdem do dvoch rokov, samovoľne sa do tej zmeny doslova dokotúľam.
Tomáš, vy ste známy tým, že chodíte rád a nadlho do tepla...
Tomáš: Lebo mám rád slnko a páči sa mi, ako fungujú ľudia s jeho dostatkom. Ich premýšľanie je také presvetlené a z toho istého dôvodu mám rád prímorské nátury.
Vašej obľúbenej "Dominiky" sa to netýka, ale vzhľadom na dianie vo svete sa vám zrejme výber destinácií bude okliešťovať.
Tomáš: Ja si myslím, že dobre je všade, je to len o uhle pohľadu. To, čo sa teraz vo svete deje, je logickým dôsledkom nášho myslenia. Väčšinu svojich životných rozhodnutí robíme na základe represií a v momente, keď chceme niečo dosiahnuť, čo je vo svojej podstate dobré, kráčame cestou temnoty. Neberieme si to slnko so sebou. Vieme, že tancujeme nad priepasťou, pozeráme sa do nej a hovoríme si, to je hrôza tam spadnúť, to musí byť strašné, ale aj tak, hoci máme voľné ruky, nezahádžeme ju, len okolo nej tancujeme. Žiaľ, na tomto princípe sme sa rozhodli fungovať. Dejiny sa opakujú, veď nedávno sa dialo v podstate to isté, my to vieme, ale nechávame to tam zájsť znova.
Hovoríme o vojnách, násilí, terorizme. Vy však tiež nad tou priepasťou tancujete.
Tomáš: Robím všetko pre to, aby bol môj tanec viditeľný z toho dôvodu, že s tým nesúhlasím. Odmietam použiť akýkoľvek druh násilia voči čomukoľvek, či vziať do ruky zbraň i za cenu, že ma to bude stáť život. Lebo verím tomu, že v momente, ako sa človek rozhodne povedať nie vojne, musí si za tým stáť. Teraz sa usilujem o tom hovoriť a vznietiť iskru vzájomného pochopenia. Lebo už roky žijeme na princípe rozdielov v národnom či rasovom zmýšľaní, uprednostňujeme niekoho pred niekým. To je nezmysel, na ktorom fungujeme už tisíce rokov a stále dostávame jeden a ten istý jasný výsledok – že to nikam nevedie. Tomuto svetu chýba rešpekt voči nemu samému. A to, čo sa deje vo svete, je len špirála, odraz toho, ako rozmýšľame vo svojich mikrosvetoch.
Mám pocit, že keby ste mali v minulom storočí tento vek, boli by ste hipisákom.
Tomáš: Neviem povedať, čím by som bol, ale rozhodne ním budem teraz :).
Čo ste naznačili aj skladbou ZmrZLÝM. Písalo sa, že to bola vaša odpoveď na teroristický útok v Charlie Hebdo.
Tomáš: Úprimne, s týmto útokom to nemalo veľmi do činenia, táto ani ďalšia skladba neboli inšpirované konkrétnou situáciou, ale dianím samým osebe. V podstate všetky pesničky na nový album, ktorý chceme nahrať v apríli a vydať v júni, vznikali veľmi rýchlo, lebo sa toho deje priveľa. Skôr si myslím, že sú to témy, o ktorých by sa malo hovoriť. Ja svojimi piesňami nehovorím, že bude všetko zlé, naopak, hoci sa album zaoberá temnými témami, je vo svojej podstate pozitívny. Aj singel ZmrZLÝM je venovaný nádeji, lebo zase kráčame do slepej uličky, ale ešte stále môžeme urobiť pár krokov späť.
Obávam sa, že toto vysoká politika nikdy neurobí. Okrem toho, že sa "hráte" s týmito témami, vraj sa rád hrávate aj s dcérou na pieskovisku, kde vnímate svet trochu inak.
Tomáš: Chodím s ňou na pieskovisko a rád.
Neukazujú si na vás rodičia prstom – Hele, Klus!?
Tomáš: Nie, veľmi sa nebavíme a okrem toho tam stretávam viac cudzincov ako domácich. Je to zrejme dané lokalitou, kde bývame. Ja sa s rodičmi veľmi nerozprávam, snažím sa byť viac s deťmi. Vďaka nim sa človek môže úplne stratiť zo sveta, lebo deti vám veľkoryso ponúknu svoju fantáziu a zrazu je z kĺzačky vesmírna loď.
Čo ešte s Josefínkou robievate?
Tomáš: Všetko, čo chce. Som v jej vleku, plány nevymýšľam, len sa spýtam, čo chce robiť, ona si povie a ja sa pridám.
Teraz má aké obdobie?
Tomáš: Trucovité – objavila moje a nie.
Vy ste myšlienkami stále v nejakej stratosfére. Môže vás manželka poslať do obchodu bez rizika, že donesiete všetko, čo treba?
Tomáš: To viete, že áno a ja si to náramne užijem. Väčšinou toho prinesiem viac.
Jiří, vy ste si so sebou priniesli knižku v angličtine, tipujem ju na 500 strán. Ste v nej taký dobrý?
Jiří: Väčšinou mi nerobí problém, angličtinu mám rád, baví ma. Okrem toho som zástancom filmov v origináli, lebo s prekladom sa veľa vecí stráca.
Dá sa však, napríklad v aute pri Klusovi vôbec čítať? Je dosť "ukecaný" a myslím, že on si vyžaduje komunikáciu.
Jiří: Lenže ja viem dobre nepočúvať. Mám skôr opačný problém, mnohokrát by som potreboval vnímať viac. My toho v podstate veľa nenarozprávame. On hovorí, ja ho nepočúvam a obidvaja sme spokojní.
Ako kapelník Tomášovej skupiny s ním pracovne hovoriť musíte. Určite ste spolu už preberali aj váš unikátny koncert na bratislavských Pasienkoch 23. apríla. Unikátny v čom?
Tomáš: Koncert je ojedinelý v tom, že nie je súčasťou žiadneho turné, ale jediný samostatný koncert na Slovensku. Bude to veľké...
Jiří: ... a keďže sú to veľké Pasienky, môže sa stať, že to bude malé, ak neprídu ľudia. Rozhodne je výnimočný aj pre nás a sme zvedaví, ako sa s tým popasujeme.
Tomáš, pri našom prvom stretnutí sme hovorili o tom, že na koncertoch si zvyknete vypýtať pár slov od divákov a na mieste im zložíte pesničku. Vtedy som vás požiadala, či by ste to neskúsili len s textom pre Život ako odkaz pre čitateľov a vy ste to dali. Mohli by sme z toho urobiť tradíciu?
Tomáš: Jasné, veľmi rád. Máme pero a papier? "Člověk toho dokáže moc, má-li se v moci a moc této moci vám moc přeji, páč pak se život stane hrou v pravém smyslu slova. Zmizí ne-moci, po-moc-níci a dopady moc-ných se zmírní, nezmizí-li zcela. Jsme svobodnými tvory, tak tvořme svět k obrazům svým a dejme barvu životu.