k jeho vláde. Posledné hlasovanie vyvolal nezávislý sudca Richard Scott, ktorý po viac ako troch rokoch vyšetrovania dospel k záveru, že vláda koncom 80. rokov neinformovala parlament o zmene smerníc na vývoz zbraní do Iraku. Jeden hlas, ktorý v podstate zachránil Majora, rovnako zachránil aj Williama Waldgrava, bývalého štátneho tajomníka ministerstva zahraničia a súčasného muža číslo dva na ministerstve financií, ktorý zmenu smerníc na priamu otázku zatajil. A zachránil aj generálneho prokurátora Nicholasa Lyella, ktorý znemožnil zverejnenie dôležitých dokumentov. Nahnutá situácia pre Johna Majora a jeho konzervatívnu vládu už dávno nie je novinkou, stále viac a viac sa však zmenšuje jeho reálna sila v parlamente. Počet nespokojných poslancov, ktorí odskakujú od konzervatívcov, sa pred týmto obávaným hlasovaním opäť zvýšil. Väčšina v parlamente sa tak scvrkla na obyčajné dva hlasy. A to v čase, keď by v prípadných predčasných voľbách zvíťazili opoziční labouristi. Pri Scottovej správe môže Major ďakovať najmä trom poslancom ulsterskej Demokratickej unionistickej strany, ktorí sa rozhodli nehlasovať. Rovnako mu pomohol jeden z rebelantov v Konzervatívnej strane Rupert Allason, ktorý sa na poslednú chvíľu rozhodol podporiť vládu. Major si tak môže zase na čas oddýchnuť od bytia či nebytia hlavnou silou v parlamente, od spoliehania sa na osem ulsterských poslancov, ktorí sa v súvislosti s prerušením prímeria stali viac než neistými partnermi pri hlasovaní o dôvere. Dostal tak čas ešte raz sa pokúsiť urovnať situáciu v Severnom Írsku a nepohnevať si pritom príliš ulsterských unionistov a ani nezabuchnúť úplne dvere pred mierovými rokovaniami.