***
Kuroko no Basket FanFiction / Poviedka
Murasakibara Atsushi x OC
Nie je však nutné ich čítať.
Posledná pozn. : krátky rozsah a tentoraz ja-rozprávanie z pohľadu OC
***Unavene som si povzdychla a rezignovane som sa oprela o operadlo stoličky. Zaklonila som hlavu a zmučene som sa zadívala na strop.
Bola som unavená...úplne vyšťavená, nevyspatá a jedinou útechou mi bolo, že tento večer je tým posledným, kedy sa takto trápim. Festival sa totiž mal konať o dva dni a posledné, čo mi ostávalo na práci bolo to, že som mala dať dohromady výdaje, účty a bločky za všetko to, čo bolo potrebné nakúpiť a zaplatiť. Úprimne, myslela som si, že to po tom intenzívnom vybavovaní, vyvolávaní a pobehovaní, bude už len taká maličkosť, no ako sa tak zdalo, pekelne som sa mýlila.
Bol v tom bordel, chaos a akosi tak nepríjemne som dokonca tušila, že nám z toho aj niečo chýbalo.
V každom prípade som však už bola na konci. Potrebovala som už len zarátať peniaze, ktoré dáme hudobnej kapele, ktorú sme pozvali a ja s radosťou v hlave môžem uzatvoriť tento "priečinok" s názvom "Školská akcia". Keď to mám tak zhodnotiť, tak to bolo síce náročné, ale...stálo to za to. Všetko je pripravené, vyriešené a podľa všetkého to aj prebehne tak, ako má. Nahla som sa ponad stôl, rýchlo som to dokončila a spokojne som sa pousmiala.
,,Konečne." zašomrala som, pootočila hlavu a svoj zrak som upriamila na oddychujúce telo, ktoré si práve teraz privlastňovalo moju posteľ. Môj úsmev sa prehĺbil ešte viac.
Atsushi ležal na bruchu s hlavou zaborenou v mojom vankúši a mňa ten pohľad prinútil vstať a podísť k nemu.
,,Zlatko?" zašepkala som, no nereagoval.
Zaspal. Jeho mohutná postava vyzerala takmer až komicky na mojej, tiež nie zrovna najmenšej posteli, no keď sa to tak vezme, pre môjho priateľa bolo len máločo dostatočne veľké a priestranné.
Sledovala som, ako sa mu pravidelne dvíhajú ramená a neodolala som. Po štvornožky som k nemu vliezla a prevalila som sa cez neho. Objala som ho tak moc, ako sa len dalo a nosom som začala prechádzať po jeho odhalenom zátylku. Nádherne voňal. Neviem si to vysvetliť, no tento muž mi voňal už od začiatku a možno... to bola práve práca tejto čarovnej chémie, že som po ňom vtedy začala túžiť.
Pritisla som sa k nemu ešte viac a pri pocítení tej príjemnej horúčavy, čo z neho šírila, som začínala byť čím ďalej, tým viac uvoľnená. V tej chvíli som mala chuť prehodiť cez nás prikrývku a zotrvať v tejto polohe až do rána, no pri dotyku môjho tela s tým jeho... v kombinácii s tou príjemne sladkastou arómou šíriacou sa z jeho vlasov, nebol spánok to jediné, na čo som myslela.
Pritlačila som svoje pery na jeho krk a pomaly som s nimi skĺzla až k jeho ramenu.
,,Atsuchi..." zamrmlala som, stále sa venujúc jeho pokožke.
,,Miláčik." prehovorila som na neho znova a vtedy som ucítila, ako sa jeho telo pod tým mojím mierne pomrvilo. Pomaly nadvihol hlavu a ja som sa stretla s jeho rozospatým výrazom.
,,Maya?" prehovoril rozospato a ja som sa pousmiala. Skĺzla som k jeho boku, pritiahla som si jeho tvár bližšie a vtisla som mu pusu na ústa. Netrvalo dlho a jeho paže spočinuli na svojom páse. Uškrnula som sa, keď si ma k sebe posunul ešte bližšie a jemne zovrel moju spodnú peru medzi svojimi. Jeho bozky boli pomalé, stále ospalé...no dostatočne hrejivé a uspokojujúce. Odtiahla som sa, zaklonila som hlavu a tým som mu naznačila, že sa dožadujem aj inej pozornosti a on... pochopil. Okamžite sa svojimi ústami obtrel o moju sánku a posúval sa stále nižšie a nižšie. Prstami uchopil rukáv môjho trička a jemne zaň zaťahal. Pramienky jeho vlasov ma pošteklili na odhalenej pokožke a následný bozk ma prinútil sa zachvieť.
,,To je tak... príjemné." zašepkala som. Objala som ho okolo krku, na čo sa on lícom oprel o môj dekolt a dlaňou začal jemne prechádzať po mojom chrbte.
Spokojne som privrela oči a nebyť toho, že sa Atsushi po chvíli opäť pohol a nadvihol, určite by som ihneď zaspala. Jeho dlhá paža sa natiahla po paplón, aby nás mohol oboch zakryť a tentoraz som to bola ja, kto sa pritisol tvárou na jeho hruď.
,,Naozaj príjemné...dobrú noc, láska." zaželala som mu, mumlajúc do jeho trička a vychutnávajúc si to krásne teplo a pohodlie, ktoré mi poskytoval.
Náhle som však ucítila jeho horúci dych vo svojich vlasoch a spôsob, akým ma zovrel vo svojom náručí, ma predsa len prinútil ešte k nemu zvedavo zdvihnúť hlavu.
,,Teraz nie je čas na spanie." zamrmlal potichu a chvíľu na to ma pohladil po boku.
Brušká jeho prstov opatrne zašli za lem mojich bavlnených šortiek a ja...som si odrazu nebola istá tým, či budiť ho, bol zrovna dobrý nápad...alebo to bolo vôbec to najlepšie, čo som mohla urobiť.