ROZHOVOR Ak si ukradol cudzie diela v minulosti, existuje silná oprávnená obava, že rovnako budeš konať aj vo vysokej verejnej funkcii, povedal v rozhovore pre Denník Slovensko analytik Milan Žitný, s ktorým sme sa rozprávali nielen o diplomovej práci predsedu Národnej rady SR Borisa Kollára.
Čo si myslíte o debate, ktorá sa spustila okolo záverečných vysokoškolských prác členov vládnej koalície?
No… Je až groteskne komické, s akou suverénnou a naivnou predstavou prišli mnohí do vládnej koalície, ako keby netušili, že v tej chvíli končí obdobie nezáujmu o nich a dostanú sa do ostrého svetla mediálnych reflektorov. Kreslá opozície sú totiž oveľa mäkšie než tie vládne. Ak si to neuvedomovali, o to horšie pre nich, pretože tú hanbu si mohli ušetriť. Je istý rozdiel, ak niekto "opajcol" cudzí text a porušil tak autorské právo, ale nevstupuje do prostredia vládnych kruhov. Ten druhý však musí rátať s tým, že v momente, keď prevezme istý diel zodpovednosti za správu vecí verejných, celá jeho minulosť bude prevetraná a podrobená skúmaniu, či je spôsobilý k takým výkonom. A momentálne je to ešte naliehavejšie o to viac, že táto vládna koalícia hlásala príchod novej éry, nových spôsobov a mravov v politike, diametrálne odlišných od tých dovtedajších.
Boris Kollár pred novinármi povedal, že nebude používať v politike magisterský titul, ale na druhej strane argumentoval, že ho získal podľa platnej legislatívy a odísť zo stoličky predsedu parlamentu odmietol rovnako, ako sa odmietol ospravedlniť. Nie je to protichodné?
Jeho výrokom sa končí tvrdenie novej vládnej koalície, že prichádza zmena. Nič sa teda nemení. Slovami Georgea Orwella – všetci sme si rovní, ale opäť sú tu takí, ktorí sú si rovnejší. Čiže nad zákonom, nad pravidlami i nad vlastnými sľubmi, že prinášajú iné, slušnejšie, maniere do správy verejných vecí.
Kollár vyhlásil, že "všetky voľby sú o emóciách a nie o tom, koľko titulov máte pred menom a za menom". Dá sa s týmto tvrdením podľa vás súhlasiť?
Ak by mal platiť tento výrok, nemusia sa politické subjekty už nikdy a vôbec namáhať písať politické programy. Tie totiž nie sú o emóciách, ale o súbore opatrení spravovania štátu. Počas volieb samozrejme emócie dominujú, ale za chrbátom má mať každý uchádzač o politický mandát vecný background, ktorý je daný práve programom onoho politického subjektu. A po voľbách emócie končia, nastupuje každodenná práca.
Je zrejmé, že voliči Borisa Kollára sa takým čímsi nezaťažujú a dajú mu svoj hlas z iných dôvodov, pravdepodobne a primárne, na základe emócií, aké on v nich vyvoláva. Ostatné je im ukradnuté rovnako, ako jemu cudzie texty. V takomto svete voličov politik, ak je výraznou osobnosťou, nepotrebuje tituly pred menom a za menom. Ak by som si mal pomôcť príkladom, mali sme v parlamente už kadečo, i ľudí bez titulov, ale nesnažili sa to zakrývať. Zo všetkých spomeniem predsedu Združenia robotníkov Jána Ľuptáka, ktorý bol povolaním murár a jeho najvyšším ukončeným vzdelaním bol výučný list. A nijako to netajil, bol na svoju profesiu hrdý. A bol v rokoch 1994-1998 podpredsedom parlamentu, brali sme ho takého, aký bol. Jednoduchý a pritom mazaný a otrlý. Ani mu neprekážalo, keď sme ho prezývali Jano Kelňa. Politik bol síce mizerný a tiež sa podieľal na mnohých veľkých darebáctvach vtedajšej Mečiarovej vlády aj s členmi jeho Združenia, ale nehral sa na vzdelaného otitulovaného pána. Nič nepredstieral.
Čo hovoríte na to, že Kollár sa bráni protokolom o miere originality, ktorý vychádza z údajov Centrálneho registra záverečných prác (CRZP) a je na ňom zhoda niečo vyše 24 %? Nie je problém prvotne v legislatíve, ktorá toto dovoľuje?
Toto kritérium je dôležité v akademickom svete ako pomôcka pri vyhodnocovaní, napokon v Českej republike majú prísnejší meter, ale vo verejnom živote to nemá žiadnu hodnotu. V prostredí správy vecí verejných platí totiž len jedno: ukradol si cudzie diela, necitoval si ich ako pramene tak, ako sa patrí v slušnej spoločnosti, to znamená, že je silná oprávnená obava, že rovnako budeš konať aj vo vysokej verejnej funkcii. A preto musíš z tej košatej hrušky dole, lebo si ukázal, že si schopný z nej v príhodnej chvíli kradnúť. A keď ťa pristihnú, ako ich potichu v noci odnášaš, budeš tvrdiť, že si nič nespáchal, lebo si obral iba štvrtinu stromu, ostatné si tam nechal. Takže v našich pomeroch on tie hrušky vráti, ale vyprosí si, aby musel odísť z funkcie vartáša hruškového sadu, veď nie je žiadny zlodej. Nie je to absurdné?
Mnohí Kollárovi vyčítajú, že jeho hnutie s ním na čele kritizovalo za bývalej vlády expredsedu NR SR Andreja Danka v súvislosti s jeho titulom v podstate za to isté. O čom to svedčí?
To je tak, keď zlodej kričí chyťte zlodeja a naivne si myslí, že na neho nikdy neprídu. Tomu sa vraví totálne nekompetentný zlodej, lebo ukradne, nechá sa chytiť a ešte kričí, že ten druhý zlodej bol oveľa väčší zlodej, lebo ukradol viac hrušiek. Keby som ešte tvoril s Danglárom politický komiks v duchu grotesky ako v minulosti, tak tu by bolo výživného materiálu aj na niekoľko dielov.
Deň predtým, ako oznámil, že z funkcie neodstúpi, sa Kollár rozprával 2 hodiny s premiérom Igorom Matovičom. Ten následne vyhlásil, že to "bola veľmi otvorená debata a nebola márna". No Kollár sa ani len neospravedlnil, čo mnohí očakávali. Aký to dáva signál navonok?
Premiér Matovič vyslal signál, že žiadna zmena, ktorú sľuboval pred voľbami, neprichádza, že sa ide v starých chodníčkoch a že je schopný vyšliapať a vykopať aj nové, doteraz netušené stoky. Má to nádych provokácie, pohŕdania verejnosťou, kašlania na vlastné sľuby.
Aký je podľa vás vzťah medzi Kollárom a Matovičom? Má Kollár v tomto navrch, lebo vie, že bez neho by Matovič stratil v parlamente ústavnú väčšinu?
Správanie premiéra je nevhodné po všetkých stránkach, či už vezmeme do úvahy zákulisné hry, špekulatívne politické kalkuly alebo osobnostné deficity. Takto naviac stráca hneď na začiatku volebného obdobia kredibilitu. Naspäť ju už nezíska. A platí, že kto začína darebáctvami, dáva najavo, že je to jeho hobby či vrodená vlastnosť, a bude len takéto excesy kopiť jeden na druhý. Už máme skúsenosti s týmto typom politikov viac než bohaté. Nič nové neprichádza, pripomína mi to reinkarnáciu manierov z 90. rokov.
Ako sa dajú interpretovať slová prezidentky, ktorá po vyhlásení Borisa Kollára vyzvala vládnu koalíciu, aby dodržiavala rovnaké princípy, aké z opozície žiadala od svojich oponentov? Je to zdvihnutý prst a varovanie pre vládu, aby plnila svoje predvolebné sľuby a vyhlásenia?
Prezidentka prejavila svoju nevôľu nad Kollárovým prípadom a Matovičovou podporou tohto obskúrneho protežovania zlodeja cudzích hrušiek. Viac nie je v jej moci. Tá moc mala byť v tej novej morálke, ktorú táto vláda sľubovala. A ako vidíme, nová morálka v politike neexistuje. Ako chcú potom dôveryhodne vykonávať svoje úrady?
Čo si myslíte o kritike, ktorá sa v súvislosti s bakalárskou prácou spustila aj na podpredsedníčku vlády pre investície a informatizáciu Veroniku Remišovú za to, že v nej necitovala z uvedených zdrojov použitej literatúry?
To isté, čo som uviedol vyššie, teda že na verejných činiteľov sú kladené neporovnateľne vyššie nároky než na študentov. Ak študent podvedie pri svojich prácach, je to zlé a je to i signál, že podvádzanie mu nie je cudzie a nebude sa toho štítiť ani v praxi. Taký by do politiky nemal ísť, ale sebavedomie vie byť zradný radca. A ak sa už niekto rozhodne spravovať veci verejné, teda to, čo mu nepatrí, čo mu voliči zverili do správy na určitý čas, mal by s tým rátať dostatočne skoro a ešte pred osudovým krokom zhodnotiť svoje ťarchy z minulosti, či tam nie sú kostlivci, ktorí v nečakanej chvíli vyskočia zo skrine.
Ale u pani Remišovej, pokiaľ viem, nie je problém porušenie autorských práv. Kvalitu jej práce neviem posúdiť, nečítal som ju. Je však pochopiteľné, ak niekto kriticky vníma to, že bábkoherečka bez inej profesionality si trúfa na pozíciu, kde sa predpokladá aspoň elementárna znalosť špecifickej problematiky. A kritické hlasy dostali satisfakciu v tom, že je v tejto oblasti amatérom, ako ukázala nedávno tou búrkou, ktorú vyvolala s tzv. odposluchmi.
Záleží v prípade ministrov, členov vlády či najvyšších ústavných činiteľov na ich vzdelaní, keď vezmeme do úvahy, že mnohí z nich, a nielen v prípade tejto vlády, majú a mali na starosti úplne iné agendy, ako pôvodne vyštudovali?
Neexistuje predpis, ktorý by ukladal politikovi, že musí mať také a také vzdelanie, aby mohol vykonávať ten či onen úrad. Volení zástupcovia nemusia mať žiadne vzdelanie, pretože ak voliči rozhodnú, že v parlamente bude sedieť 150 Ľuptákov alebo 150 Kollárov, budú proste tam.
Samozrejme, všeobecným predpokladom a plusom pre výkon funkcie, hlavne vo vláde, kde ide o odborné rezorty, je, že minister sa bude v problematike aspoň zbežne orientovať. To však samo o sebe nie je žiadnou zárukou, že to bude dobrý minister. Môže byť veľkým odborníkom, ale nemusí byť ešte vhodným typom na funkciu. Je to svet, kde sa v týchto osobách a osobnostiach premieta kultúrna úroveň a odborná kvalita celej krajiny, lebo je to obraz, ktorý sme si sami zvolili. K tomu, aby bol niekto kvalitným ministrom, členom vlády, ústavným činiteľom, treba aj silnú dávku ďalších vlastností aj osobnej integrity, manažérskych schopností, citu pre politiku a k tomu všetkému tvrdé lakte a silný žalúdok. Mnohí si vystačia len so silným žalúdkom. A tí mávajú spravidla veľmi tuhý život (úsmev).
— Tomáš Pilz
Našli ste chybu? Napíšte nám na [email protected]
ZACHRÁŇTE DENNÍK SLOVENSKO
Rastúca čítanosť, no klesajúce príjmy. Tento paradox súvisiaci s koronakrízou neobchádza ani Denník Slovensko. K nemu sa pridružili aj početné podpásové útoky oponentov.
Pomôcť k záchrane perspektívneho národno-konzervatívneho mediálneho projektu však môžete aj vy.
Urobiť tak môžete zaslaním ľubovoľného príspevku alebo pravidelnou sumou na náš transparentný účet,
prípadne na náš bežný firemný účet.
Bojujeme aj za vás. Ďakujeme.
Prispejte nám transparentne
(IBAN: SK58 0900 0000 0051 6012 9105)
(IBAN: SK22 0900 0000 0051 7010 3099)