"Slovensko - malá veľká krajina" - tak znie najznámejší slogan na propagáciu našej krajiny v srdci Európy, ktorá sa okrem Vysokých Tatier a rozpadnutých hradov či zámkov pýši aj svojou ohromnou ľavicovou politikou.
Jeden by si myslel, že všetko je tu v najlepšom poriadku, tak, ako to má byť. Veď máme predsa najvyšší rast HDP v EÚ, a plníme všetky mastrichtské kritériá. Skoro by sa žiadalo povedať, že sme opäť tigrom Európy.
Predstavme si cudzinca, ktorý sem prišiel po prvýkrát. Ubytuje sa a služby nič moc. Vyjde si von sa zabaviť a bác, ako hovorí novovychádzajúca politická hviezda Siete, to isté. Maximálne ho čašníčka lámanou hatlaninou opovržlivo obslúži, prípadne sa na neho nalepí miestny "intelektuál", ktorý si chce medzi desiatimi poldecákmi zopakovať svoju angličtinu zpred dvadsiatich rokov z gympľa. Keď bude mať dotyčný šťastie, tak ho taxikár cestou na hotel neoderie z kože. Ak sa dotyčný napriek našej "pohostinnosti" rozhodne ešte jeden deň zostať, začne sa zaujímať.
Opýta sa na náš politický systém a na našu vládu. Niečo už počul doma, niečo si prečítal na internete a niečo zistil tu na mieste. Už vie, že tu suverénne vládne ľavica, ktorá získala vo voľbách pohodlnú nadpolovičnú väčšinu. Počul aj to, že všeličo je tu zadarmo a že vláda má vysoké preferencie aj do nadchádzajúcich volieb. Zaujímavé, lebo dnes večer na diskotéke náhodou zbalil pipišku, z ktorej sa vykľula asistentka z Úradu vlády a tá mu to potvrdila. Tiež mu v noci dopodrobna vysvetlila, ako to u nás chodí a aj to, že všetko, čo je vo svete červené je u nás vlastne modré. Skrátka sociálny raj.
Je zvedavý a preto si predĺži pobyt. Pipiška ho pozve do Tatier, veď kam inam. Nebude si však ničiť svoju novú Audinu, takže poletia do Popradu a potom zo súkromného letiska nášho pána prezidenta taxíkom do Kempinského. Náš fiktívny cudzinec je unesený. Nádherná príroda, perfektné Spa, bar je vcelku útulný, ale v Smokovcoch skapal pes. Pár dní relax v bazéne, kuchyňa dobrá, no dokopy nič moc. Takže radšej "fly" naspäť do Bratislavy. On už vie, že len tam sa deje biznis. Trochu už prenikol do tajov našej politiky a je vo vytŕžení celý bez seba.
Darmo svojej pipiške vysvetľuje, že u neho doma bývajú vrcholní predstavitelia sociálnej demokracie v činžiakoch medzi obyčajnými ľuďmi. Že chodia do práce hromadnou dopravou a ich deti študujú v štátnych školách. U nich je to vraj úplne prirodzené, lebo inak by im ich voliči neverili ani slovo a vo voľbách by im nedali svoj hlas. Zbytočne jej hovorí, že on doma vo svojom kapitalizme podniká už vyše tridsať rokov, a jazdí na 7 ročnej Honde. Ona na neho len nechápavo pozerá, lebo u nás je to predsa úplne inak. My sme podľa nej už dávno pred nimi a ona to predsa musí vedieť najlepšie.
Aby to aj on pochopil, prevedie ho po Bratislave. Ukáže mu kde robí, kde je Hrad, kde býva jej šéf a kde jeho najvernejší. A tiež ich biznis-partneri, známi a vôbec všetci, ktorým varí kávu v robote. Náš cudzinec je unesený. Nemôže uveriť vlastným očiam. Taký luxus a vozový park ešte na vlastné oči nevidel. Všetky tie vily nad Bratislavou, Mercedesy, Audiny a Panamery mu skrátka spôsobujú závrat. Pýta sa, či voličom, ktorí žijú v úplne iných pomeroch a zvolili si ich práve preto, aby ich zastupovali, to nevadí. Odpoveďou je nechápavý pohľad, pohodenie hrivou a otočka na opätku. Debil.
Poslednýkrát sa jej snaží večer vysvetliť, že u neho doma majú takéto majetky len ľudia, ktorých celé rodiny podnikajú desiatky rokov vo svojich firmách. A aj to, ako sa starajú o svojich zamestnancov, aby mali čo najlepšie podmienky pre svoju prácu. A ešte aj to, že zo svojho zisku podporujú často umenie, šport, alebo prispievajú na charitu. Že volia dlhodobo pravicu, lebo iba tá im zabezpečuje stabilné podnikateľské prostredie. Po chvíli ticha sa ozve niečo nezrozumiteľné, že u nás už dávno nie je rozdiel medzi ľavicou a pravicou. A vôbec, nech ju tým neotravuje, keď si ona lakuje na zajtra nechty.
Ak niečo chce, tak nech vyhrabe nejakú vizitku svojho kamoša z Cypru, lebo zajtra bude v jej robote míting a ona tam môže niečo vybaviť. A tak dotyčný sklapne, zaloví v pamäti a spomenie si na svojho dávneho kolegu. Nemusí mu vraj ani volať, len nech ten dotyčný pošle svoje nacionálie a číslo účtu. On sa nemá o nič starať, lebo aj tak tomu nerozumie, ako to u nás celé funguje. A tak náš nechápavý cudzinec pozerá z okna, neveriacky krúti hlavou a čaká, čo z toho vzíde. Je už síce päťdesiat rokov na svete, ale takéto niečo ešte nevidel. Nezostáva mu nič iné, len čakať.
Keď sa konečne rozletia dvere, tak pochopí. Všetko je OK, ide sa oslavovať. Má sa čo najskôr nahodiť a nemá otravovať zbytočnými otázkami. Až v reštike zistí, že prachy dorazia kamošovi na Cyprus do dvoch týždňov a potom sa dozvie, čo a ako. On má byť dnes večer galantný, veselý a vtipný, lebo ona už má toho za celý týždeň v robote plné zuby. Môže byť rád, že ona vybavila za dva dni viac, ako on za dvadsať rokov. A má si tiež láskavo uvedomiť, že my tu u nás nemáme čas na nejaké zbytočné a dlhé podnikateľské naťahovačky, tu treba makať a nie mudrovať. Idú voľby a vôbec... Ak chce s ňou byť, tak nech sa prispôsobí, alebo nech vypadne.
A tak si dotyčný cudzinec uvedomí, že sa vlastne ocitol v krajine zázrakov. Teraz si vyčíta, prečo sem preboha neprišiel skôr. Mohol byť už dávno "za vodou" a svojej novej pipiške mohol kupovať k sviatku diamantové hodinky tak, ako sa to tu u nás patrí. Veď ona si to predsa zaslúži, to vidí aj slepý. No a tak on napíše svojmu dlhoročnému spoločníkovi vo firme, že s podnikaním končí bez nároku na vzájomné finančné vysporiadanie. Tých pár sto tisíc euro tu predsa zarobí do mesiaca. A človek by mal byť predsa veľkorysý, no nie?! A tak si nakúpi Viagru a "sociálny" život sa môže začať!!!