Tento rok som chcel tete účtovníčke ušetriť robotu a sebe pokutu za neskoré podanie daňového priznania za auto. Tak som si ho podal sám. Počítania (koľko zaplatím) asi tak na 10 min, lebo jedno auto sme predali a druhé kúpili, takže časť roka priznanie za jedno, časť za druhé. A sadzby dokopy tri, lebo za tri roky života auta mate jednu sadzbu, za ďalšie tri druhú, za ďalšie tri tretiu a podobne. A keď autíčko ma na začiatku roka 6 rokov a oslávi siedme narodeniny, tak na alikvótny počet dní musíte určiť jednu sadzbu a od narodenín druhú (neskôr som sa dozvedel, že to až takéto komplikované nie je a že platí sadzba zo začiatku roka, nemusím byť až tak poctivý aby som to rátal presne, to len ja si robotu pridávam). Srandy kopec. Zrátané, vypočítané, peniaze poslané, spokojný. Až kým nezavolá teta z daňového úradu, že to treba elektronicky lebo veď však zákonná povinnosť. Že papier nestačí, že sme v 21. storočí. Že nebude na mňa tlačiť, ak to vybavím za pár dní, tak budem mať len minimálnu pokutu namiesto výzvy (to nie je tá istá výzva ako na fejsbúku, ale trochu iná) a vyššej pokuty. A že to asi bude trochu zložitejšie, lebo že potrebujem oprávnenia aby som to mohol podať, že to musím ísť na políciju a podobne.
Aaľe kde, veď ja už mám dáky ten rok vybavený elektronický podpis na občianskom a aj čítačku kariet som z Estónska objednal. Trochu ma síce znepokojovalo, že do elektronickej schránky občana som sa ešte nedostal, lebo dáka chyba, ale to prekonáme. Zavolal som si na pomoc kamaráta, ktorý je viac IT podkutý ako ja kedy budem. Zistil som napríklad, že ako e-občan sa prihlasujem cez portál Národnej agentúry pre sieťové a elektronické služby (čiže Slovensko.sk) a nie cez ten program eID. Ten je len ako podpora. Takže som strčil čítačku do USB diery, prdol tam občiansky s čipom, išiel na Slovensko.sk, prihlásil sa cez eID, zadal BOK a … voiláá. Som tam. Som sa prihlásil. Tak vybavené nie?
EE.. čo si…. Síce sme sa prepracovali k tomu, aby som si sa po prihlásení mohol prihlásiť aj ako občan, aj ako podnikateľ (to už neviem ako sme urobili, ale tuším som to konzultoval s call-centrom), aj do elektronickej schránky som sa dostal (nič dôležité mi neprišlo), ale dane sa podávajú na finančnej správe. Aj tá má svoj… svojský portál. Tak posilnený úspechom na Slovensko.sk som išiel s tými istými programami a oprávneniami na druhý portál našej verejnej správy, ale nevedel som sa prihlásiť. Odmietalo mi elektronický podpis. Najskôr som zistil, že nemám ten správny program, treba radšej celú aplikáciu D.Suite/eIDAS, to pomôže.
Tak som nainštaloval aplikáciu a zistil som, že pri zadávaní elektronického podpisu nastala chyba. To zatiaľ nastala vždy. To už bol večer a tak som na ďalší deň volal do call-centra, kde som im vysvetlil, že mám zaručený podpis, aj sa viem prihlásiť na Slovensko.sk ale pri Finančnej správe je mi to prd platné. Nuž zistili sme, že si musím dať aktualizovať podpis, lebo ten starý je na prd. Medzitým som ale zistil, že na finančnú správu je možné sa prihlásiť cez Slovensko.sk, naparádu!
Tak som šiel na políciu, aby mi Ministerstvo vnútra aktualizovalo podpis. Škoda, že im nešiel systém. Teta na daňovom sa smiala a mala so mnou trpezlivosť, každý štvrtý deň som ju informoval o pokroku a vyjadroval nádej, že už to bude. Na druhú návštevu polície mi podpis zaktualizovali, našťastie aj bez mojich prístupových kódov, ktoré som mal odniesť a ktoré boli v bezpečí doma. Dali sme nové kódy, nový podpis, novú nádej, PUKy, BOKy, ZEPy, BRĎokody a podobne.
Už predtým vznikla zaujímavá moderná verzia Hlavy 22. Na Finančnú správu sa musíte registrovať. Tak som sa registroval, ale bez fungujúceho elektronického podpisu mi registrácia moc nepomohla. Bez registrácie si nevyskúšate či ide ZEP, ale ak nejde ZEP, tak sa neregistrujete. No…
Na finančnú správu som sa neprihlásil, lebo mi pri elektronickom podpise nastala chyba. Tak som šiel cez Slovensko.sk, ktoré mi poskytovalo jedinú istotu, že som eObčan. Na call-centre, kde ma už asi poznal každý operátor som zistil, že ak chcem podať daňové priznanie za firmu, musím mať na ňu oprávnenie na Finančnej správe. To, že som mal na ňu oprávnenie na Slovensko.sk bolo Finančnej správe fuk. Tak som našiel formulár, vyplnil som žiadosť a dal som odoslať. Prešlo – vyžiadalo si ZEP, teda môj zaručený podpis, ktorý bol teraz zaručene nový a v poriadku. Upozornili ma, že si mám vymazať pamäť prehliadača a pre istotu aj svoju pamäť v hlave, aby som sa prihlásil ok s novým podpisom. A čo sa nestalo. Pri vytváraní podpisu nastala chyba. Hmm. Už bola tma. Tak som si aspoň podal žiadosť o zrušenie starej registrácie, lebo novú som nemohol urobiť pre duplicitu údajov. Nedalo sa ani pokračovať v starej. Ešte že všetko sa to dalo riešiť od počítača, to bola najväčšia úľava. Inak by som si na návštevách úradov vyčerpal zákonný nárok na dovolenku na celý rok.
Na druhý deň sme sa srdečne zvítali na call-centre a živo sa zaujímali o to, ako sa mi darí. Nuž, nepotešil som ich. Na tri krát som ich uistil, že mám skutočne už najnovší elektronický podpis, ale aj tak mi hádže chyby ako po starom. Tak sme to s IT chlapíkom riešili krok po kroku a zistili sme, že nemám zapnutý propagátor certifikátov. To sme zistili v nastavení prehliadača. Boháča, tak propagáciu sme zanedbali!
Nuž vyhodiť starý podpis, teda certifikáty, spustiť reklamu, či reklamáciu či propagáciu – a šuphotam. Už by to malo ísť. Tak som teda opäť vypísal formulár so žiadosťou o autorizáciu k firme ako štatutár. A čo sa nestalo – podpis bol akceptovaný, žiadosť bola odoslaná, potvrdenie budem mať v schránke. Eufória. Takto šťastný som bol naposledy hádam keď sa nám narodila dcéra. Odklikol som, že OK. Nijaké potvrdenie mi neprišlo. Nesníva sa mi? Fakt mi to prešlo? Nijaká chyba?
Volám – áno – call-centrum, kde som už musel byť zakrúžkovaný na nástenke a telefón mi dvíhali noví pracovníci za trest. Zisťoval som, že kedy zvykne posielať potvrdenie o podaní žiadosti. Nuž, na Slovensko.sk mi nevedeli povedať, že či to chodí do schránky tam, alebo do schránky Finančnej správy. Že oni to majú svojsky urobené, že ak by som to nedostal do hodiny, mám sa ozvať. To bol piatok večer.
V pondelok ráno šok – do mailu mi prišla notifikácia, že moja autorizácia bola schválená. Eufória, takto šťastný som bol naposledy … keď mi začal fungovať ZEP. Toto už zaváňalo možnosťou, že po troch týždňoch vybavovaní by som mohol podať daňové priznanie. Našiel som návod, vyhrabal správny formulár… a mohol som si opäť spomínať, aké všetky sadzby som to používal na to naše motorové vozidlo.
Daňové priznanie bolo odoslané a potvrdenie mi príde do schránky. Teda asi… neviem, snáď. Dúfam, že sa mi to nesnívalo a skutočne sa to podarilo. Asi zavolám tete na daňový úrad.
Rád by som poďakoval rodine, že mi vždy verila, že sa mi to raz podarí a pracovníkom call-centier, ktorí boli nápomocní a určite im riadne odľahlo, keď sa to všetko podarilo.