Vyrastal som v Storm Lake, Iowa, vždy som vedel, že som bol adoptovaný. Moja sestra, Tammy, ktorá je o štyri roky staršia ako ja, bola tiež prijatá. To bola norma v našom dome. Bola to skutočne vzrušujúce prekvapenie, keď naša matka, ktorá trpí hormonálnou nerovnováhou, ktorá spôsobila ťažkosti, zistila, že očakáva nášho malého brata tesne pred mojimi siedmymi narodeninami.
Tammy a ja sme boli typické sestry a bojovali sme ako oni. Počas jedného z týchto výbušných argumentov, keď mi bolo 14 rokov, som sa naučil ničivú pravdu o mojom pôrode. "Aspoň moji rodičia ma chceli!" vykríkla. Nedokázala som pochopiť, prečo si myslela, že ju biologičtí rodičia viac chcú ako ja. Povedala mi, aby som sa opýtala mamy a otca na pravdu.
Čakala som, kým sa naša mama vráti z práce v noci. Keď som sa pýtal, mohol by som povedať, že to bolo niečo, o čom nechcela hovoriť. Trvalo to dlho, než nakoniec povedala: "Missy, vaša biologická matka si s tebou potratovala počas tehotenstva a ty si to prežila." Moji rodičia nikdy nemali v úmysle vedieť. Jediný dôvod, prečo mi povedali moju sestru, potom juniorku na strednej škole, je, že bola tehotná. Zdieľaním môjho príbehu o prežitie dúfali, že ju odradím od toho, aby zvážila potrat.
Neskôr som sa dozvedela, že žena, ktorá ma porodila, bola nútená do potratu vlastnou matkou. Strávila päť dní v nemocnici s infúziou so slanou infúziou a očakávala som, že zomriem v maternici predtým, než sa utrpí pôrod. Potulkár bol šokovaný, keď som vyšiel nažive. Sestry ma vyhnali z miestnosti, dúfajúc, že lekárska starostlivosť môže ušetriť môj život. Moja ťažko sednutá matka nevedela, že som sa narodila nažive. Opustila nemocnicu a myslela si, že potrat bol úspešný. Bolo by to 30 rokov, kým sa dozvedela pravdu.
Moji rodičia ma prijali v októbri 1977, keď mi bolo tri mesiace. Nebol som pekné dieťa – bol som pripojený na trubice a drôty v neonatálnej jednotke intenzívnej starostlivosti – ale hovoria, že to bola láska na prvý pohľad. Lekári si mysleli, že budem čeliť životu zdravotných komplikácií, vrátane mentálnych postihnutí, ale o 5 rokov som sa rozvíjal a dostal som čistý zdravotný účet.
Svet sa cítil, akoby sa prestala točiť v noci, keď som sa dozvedela, že som prežil potrat. Bol som naštvaný a vystrašený a cítil som sa hanbiť a vinu za to, že som žil. Každú malú emóciu, ktorú cítite, som cítil tú noc. Počas mnohých rokov som bol v bolesti. Ako teenager som vyvinul bulimiu a obrátil sa na sex a alkohol, aby som sa vyrovnal s bolesťou. Moji rodičia si nikdy neuvedomili, koľko som bolí, lebo som bol skvelý na to, aby som ich skryl. Z pohľadu outsiderov som bol dokonalým dieťaťom.
Chcel by som ísť do plánovaného rodičovstva pre kontrolu pôrodov, keď som nemohol vstúpiť do lekárskej ordinácie. Pri jednej z mojich návštev na mňa na mňa kričal: "Nemusíte to robiť!" Podráždený a myslel si, že to nie je nič z jeho podnikania, prevrátil som sa do okna auta. Myslel si, že som tam bol, aby som potrat, ale vysvetlil som, že som dostal pilulku a že som sama som prežil potrat. Keďže však slová vyšli z úst, myslela som si, že to nemá zmysel. V minulosti som nebol informovaný o aktivitách týkajúcich sa života, ale akonáhle som pochopil, že potraty boli vykonané na mojom miestnom plánovanom rodičovstve, nikdy som sa nevrátil.
Začal som na univerzite v Južnej Dakote. Neskôr by som sa dozvedela, že aj moja biologická matka tam išla a moja materská babička bola profesorom na kolégiu ošetrovateľstva v čase, keď som sa zúčastnil. Niekedy som zvedavý, či sme niekedy nevedomky prekročili cesty.
V 22 rokoch som začala hlboko vyhľadávať svojich rodičov. Mám nejaké informácie z mojej dokumentácie o prijatí, ale ich identita zostala tajomstvom. Zhodou okolností som skončil s presťahovaním do Sioux City, kde sa neuskutočnil potrat, a to mi umožnilo pravidelne hľadať záznamy. Objavil som telefónne zoznamy, noviny na mikrofiše a ročenky v knižnici, nevedel som meno mojej matky, ale len hľadal niekoho, kto vyzeral ako ja. Dokonca som dal reklamu v miestnych novinách a požiadal o to, aby ktokoľvek s informáciami prišiel.
Vedel som, kde boli zamestnávaní moji starí rodičia, takže to bol obrovský kúsok hádanky, ktorý mi umožnil nakoniec nájsť. Vlastne som našiel svojich starých rodičov predtým, ako som našla svoju matku. Poslal som im list, ale len môj starý otec napísal späť. Priznal, že to vedel vedel som moje živé narodenie nebolo zámerom v deň, kedy som sa narodil, a on povedal, že sú teraz úplne odcudzení zo svojej biologickej mamy. Nemohol som si dať prst na to potom, ale teraz viem, že tam bolo niečo zlovestné, ktoré skončilo ich vzťah.
V roku 2007 bola chyba odhalená mojim rodným rodičom. Požiadal som o svoje lekárske záznamy z nemocnice, kde sa uskutočnil neusporiadaný potrat, a keď prišli do pošty, uvedomil som si, že správcovia zabudli vytratiť mená rodičov – obrovské porušenie HIPAA, za ktoré som vďačný. Zistil som, že žijem v tom istom meste ako môj biologický otec. Dostal som sa k nemu listom a poslal ho do svojej kancelárie s nádejou, že ho budem chrániť. Nevedel som, či by niekedy povedal svojej rodine o tehotenstve. Určite nevedel, že žijem. Jednoducho som mu povedal, že som nažive a že som nebol nahnevaný ani trpký. Nikdy neodpovedal. Časť ma zaujíma, či si myslel, že list je nejaký divný, krutý vtip. Jeho vzťah s matkou skončil, keď sa dozvedeli o tehotenstve, a mám všetky dôvody na to, aby veril, že nikdy nevedel, že som sa narodil. On zomrel šesť mesiacov po tom, čo som poslal list.
Mal som 36 rokov, keď som sa dozvedel všetky podrobnosti o okolnostiach môjho narodenia. V roku 2013 ma môj biologický matka poslal e-mail, keď som sa dozvedel, že som v kontakte s rodinou. Do tej doby som verejne hovoril proti potratom. Prostredníctvom môjho bratranca som sa dozvedel, že moji rodičia sú študenti vysokej školy, ktorí boli zamilovaní a zasnúbení, aby sa mohli vziať, keď som bol počatý. Moja 19-ročná matka bola atletická osoba, ktorá mala vždy nepravidelné obdobia; ona si neuvedomila, že je so mnou tehotná až do tretieho trimestra. Nechcela potrat, ale moji starí rodičia nesúhlasili so vzťahom medzi ňou a mojim otcom. Moja babička usporiadala pre potrat vo fyziologickom roztoku v priebehu niekoľkých dní od štúdia tehotenstva.
Matka sestra ju skutočne navštívila v nemocnici počas päťdňovej infúzie a pokúsila sa ju odtiaľ odísť, lebo vedela, že to nie je to, čo moja matka chcela. Ale sestry ju presvedčili, že je príliš neskoro, že budú riskovať život mojej matky. Keď konečne odišla do práce, jej bolo povedané, aby sa nehľadalo, že videnie "ohavného" plodu bude traumatizujúce. Bola tak z toho, že si neuvedomila, že som sa narodila nažive. Odškoditeľ odhadoval, že moja mama bola asi 20 týždňov pozdĺž, ale skutočnosť, že som prežil a vážil 2 libry, 14 oz. navrhol inak. Neonatológ neskôr umiestnil môj gestačný vek v 31 týždňoch. Najsmutnejšia časť môjho príbehu je, že moja babička požadovala, aby som zostala v miestnosti, aby som zomrel. V konečnom dôsledku ma sestry zachránili.
Ako som bol navrhnutý na prijatie bez súhlasu mojej matky? Pri porovnaní rukopisu s dokladmi o prijatí sa zdá, že jej podpis bol sfalšovaný.
Keď príbuzní položili moju matku a moju rodinu, strávili sme tri roky poznať sa cez e-mailové a telefonické hovory pred tým, ako sa osobne osobne stretli v máji roku 2016. Žila s tak veľkým ľútosťou, najväčšou z nich je, že nikdy nebehla od jej rodičov. Teraz som vďačný za možnosť zdieľať náš príbeh so svetom v nádeji, že žiadna iná žena a dieťa nebudú prechádzať tým, čo sme zažili.
Melissa Ohden je pro-život verejný rečník a zakladateľ siete potratov prežil. Jej kniha, You Carried Me: Daughter's Memoir, je teraz vonku.
Nasledujte Deň ženy na Instagram.