

Jedna zo skúmaných strieborných líšok na nórskej farme.
FOTO - ELENA JAZINOVÁ
Pozornosť venovali strieborným líškam, čo je farebná rasa líšky obyčajnej, Vulpes vulpes.
Prvým krokom každého procesu domestikácie zvierat je vybrať na skrotenie také jedince, ktoré sa najlepšie prispôsobujú životu s ľuďmi a častým kontaktom. Vedci skúmali zvieratá sčasti pôvodom z líščích fariem na ruskej Sibíri. Jednu experimentálnu skupinu totiž tvorili líšky, ktorých v Rusku selektovali vyše 40 generácií s dôrazom na to, aby sa k ľuďom správali neagresívne. Stali sa z nich poslušné a priateľské tvory, ktoré zvládajú komunikáciu s ľuďmi takmer tak dobre ako psy. Nastali u nich vývojové, morfologické a neurochemické zmeny, ktorými pripomínajú iné druhy domestikovaných zvierat.
Roku 1996 niektoré z nich doviezli do Nórska a začali chovať na tamojšej líščej farme, no spomenutú selekciu prerušili. Druhú skupinu tvorili zvieratá z tej istej nórskej farmy, avšak vôbec neselektované. Profily aktivity tisícov génov v ich mozgoch potom bádatelia porovnali s podobnými profilmi divých strieborných líšok nežijúcich na farme. Ukázalo sa, že dramatické zmeny správania a fyziológie, spôsobené skrotením, podľa všetkého súvisia iba s obmedzenými zmenami aktivity génov v mozgu.
Medzi líškami z farmy a z divočiny síce v tomto ohľade zaznamenali skoro tritisíc rozdielov, no medzi oboma skupinami líšok z farmy ich bolo iba 40. Keďže tieto skupiny žili v rovnakom prostredí, mozgové rozdiely medzi nimi musia odrážať skrotenosť jednej.
Genetický základ skrotenosti však ilustruje fakt, že mláďatá narodené na farme po skrížení jedincov zo selektovanej a neselektovanej skupiny prejavujú strednú skrotenosť. (urb)