Keď deti začínajú stáť a chodiť, nastáva ďalšie vývojové obdobie vašich dvojčiat. Čím vás môžu zaskočiť dvojčatá, ktoré už vyrástli z hlbokého kočíka a začínajú objavovať svet? Pripravte sa na to, že toto je jedno z najnáročnejších období vo vašom rodičovskom živote...
Zo skúseností mnohých mamičiek dvojčiat, ktoré prešli mojou poradňou, viem, že najťažším obdobím je vek medzi prvým a druhým rokom. V tomto veku dieťa túži objavovať všetko nové, jeho akčný rádius sa zväčšuje, no ešte nie je schopné rozpoznať nebezpečenstvá, ktoré naňho striehnu (pády, ostré predmety, rohy stolov a skriniek, schody, sporák atď...). O poslúchaní sa taktiež veľmi hovoriť nedá. Toto všetko poznajú aj mamy jedného dieťaťa. Ale s dvojčatami je obdobie detského skúmania sveta dvojnásobne náročné! Mnoho mamičiek sa mi zverilo, že v tomto období mali sklony k zvýšenej konzumácii alkoholu či liekov na upokojenie, alebo sa jednoducho nervovo zrútili. Najlepším balzamom je, keď máte niekoho s podobným problémom, komu sa môžete zdôveriť a zistiť, že v takej "strašnej" situácii nie ste sama. Aj pre tento dôvod už niekoľko rokov vznikajú kluby dvojčiat a viacerčiat, na ich pravidelných či nepravidelných stretnutiach sa združujú najčastejšie mamičky dvojčiat práve v tomto kritickom veku. Kluby sú vedené na svojpomocnej báze, čo mamičkám pomáha, pretože chvíľku sú v pozícii, v ktorej rady prijímajú, no onedlho svoje skúsenosti môžu odovzdávať samy ďalej. Preto vrelo odporúčam vám, ktoré s ťažkosťami zvládate svoje ročné ratolesti, aby ste si v okolí našli niekoho rovnako "postihnutého", s ktorým môžete o výchove dvojčiat diskutovať a vymieňať si navzájom skúsenosti. Najhoršie je počúvať rady rodičov typu: "... aj my sme mali dve deti, a zvládli sme to..." alebo náreky mamičiek pri pieskovisku, ktoré majú jedno dieťa a sťažujú sa, že nič nestíhajú. Aj ony majú úplnú pravdu, pretože dieťa nám zaberie toľko času, koľko ho máme, a preto nie je možné hnevať sa naň zato. Ale spomínam si, ako ma tieto náreky vyvádzali z miery – po tom, čo som sa so svojimi tromi deťmi dostala mestskou hromadnou dopravou z centra do parku a uštvaná sa zviezla na lavičku pri pieskovisku...
No teraz už k najdôležitejším praktickým radám. Pokiaľ už vaše deti chodia (obidve), nezvykajte ich veľmi skoro opúšťať kočík, vychádzky by sa pre vás mohli stať hororom! Budete mať množstvo práce nielen ich doň opätovne usadiť, ale potom, čo deti zažijú slobodu, spravidla sa rozbehnú každé na inú stranu a vy budete s hrôzou v očiach pobiehať od jedného dieťaťa k druhému a snažiť sa ich (väčšinou aj tak neúspešne) chrániť pred rôznymi nástrahami a pádmi. Táto rada sa týka predovšetkým mamičiek, ktoré nemajú vlastnú záhradku a sú odkázané na mestské parky, kde stačí iba obyčajná šmykľavka, aby sa mamička z parku vracala uštvaná... Zrejme oceníte športový kočík (najlepšie golfový), do ktorého deti môžu vliezť samy, a vy ich nemusíte jedno po druhom zdvíhať do vysokého športového kočíka z trojkombinácie.
Ak pri vychádzkach do parku musíte používať MHD, buďte na to dobre pripravené. Mám tým na mysli (pokiaľ sa vo vašom meste nepoužívajú nízkopodlažné spoje), aby ste si včas vyhliadli a požiadali o pomoc dostatočne silného človeka (najlepšie muža), prípadne ho upozornili na to, že kočík je pomerne ťažký. Môže sa vám totiž stať aj to, že vám pomoc v dobrej viere ponúkne staršia žena, ktorá potom kočík ani neunesie. Zo skúseností jednej mamičky viem, že takéto situácie nebývajú zriedkavé a sú aj veľmi nebezpečné.
Ale ani po odložení kočíka sa problémy nekončia. Niekedy môžete pri cestovaní s dvojčatami a ich súrodencom (o trojčatách ani nehovorím) zažiť poriadne dramatickú situáciu. To vtedy, keď nestihnete nastúpiť alebo vystúpiť všetci traja naraz. Čo v tom prípade poradiť? Dôležité je sa s deťmi o veciach, ktoré sa môžu prihodiť, porozprávať a pripraviť ich na nepríjemnú situáciu. Takou sa môže okrem cestovania stať aj stratenie jedného dieťaťa pri nákupe, v dave a pod. Aby ste sa vyvarovali zbytočným problémom pri cestovaní hromadnou dopravou, odporučila by som presun absolvovať v prvom vozni električky. Ak sa už stane, že vodič zatvorí dvere skôr a dieťa ostane vonku (ide o lepší variant – predstavte si vydesené dieťa, ako vám odchádza električka niekam do neznáma..), nezmätkujte a zazvoňte na vodiča, aby ste ho upozornili na vzniknutú situáciu. Skúste si s deťmi doma takúto situáciu nasimulovať, aby sa deťom aj vám "dostala do krvi". Najrozumnejšie je, aby dieťa vedelo, že ak zostane stáť na zastávke, nesmie nikam odísť, pretože mamička sa k nemu čo najrýchlejšie vráti, ak dieťa odíde samo v dopravnom prostriedku, má vystúpiť ihneď na nasledujúcej zastávke, a tam počkať na mamičku, ktorá si ho určite nájde (najhoršie je, keď nejaká dobrá duša, ktorá to s plačúcim dieťaťom určite myslí dobre, vezie dieťa domov, zatiaľ čo mamička behá po uliciach a hľadá ho). Dieťa by malo mať zafixované, že v prípade, ak sa mamičke stratí, má zostať na mieste, kde mamu videlo naposledy, a čakať. O tom, že by nemalo s nikým cudzím nikam chodiť, sa snáď nemusím ani zmieňovať. Najmä vo väčších mestách by to mali vedieť už aj najmenšie deti. A nebojte sa pri vystupovaní z dopravného prostriedku alebo pri nastupovaní doň niekoho požiadať o pomoc. Verte, že ľudia vám radi pomôžu (možno ešte radšej ako keby ste ich poprosili o pomoc s kočíkom). Dieťaťu vysvetlite, že takého človeka sa obávať nemusí. Poznám totiž prípady, keď sa staršia pani, vidiac mamičku s kočíkom pre dvojčatá a k tomu starším – napriek tomu stále malým – dieťaťom mieriacim k eskalátoru, ponúkla, že dieťa chytí za ruku, no dieťa hlasno protestovalo, pretože s nikým cudzím predsa nesmie chodiť... Vyššie uvedeným predídete panike, ktorá môže nastať, keď sa situácia prihodí ako úplne neočakávaná. Znie to možno pomerne bláznivo, ale aj také prípady sa vo väčších mestách, bohužiaľ, často stávajú.
Mamičkám, ktoré majú vlastnú záhradku pred domom alebo na chate, sa pre deti, ktoré už samy opúšťajú športový kočík a utekajú, osvedčilo použitie šnúry na bielizeň. Bude to znieť možno čudne, ale funguje to. Ak máte možnosť, umiestnite šnúru na bielizeň na záhradke medzi dva stromy (stačí aj odkvap a plot) a na ne deti postupne pricvaknite karabínkou, ktorá je na konci detských trakov ku kočíku (alebo popruhov na deti). Oblečte jedno dieťa, pricvaknite na šnúru, potom tam druhé pripnite tiež a následne si v pokoji vyložte kočík. Deti sa tak môžu aspoň minimálne pohybovať, a pritom vám nemôžu nikam utiecť. Ušetríte si tým mnoho nervov s odchodom na prechádzku, najmä v zime, keď sa deti musia poriadne obliekať. Opatrné však musíte byť pri dĺžke popruhu a výške šnúry, aby sa do nej deti nemohli zamotať!
Zdroj: Mama a JA 12/2011
Foto: sd, gg