Ležím v posteli a rekapitulujem uplynulý týždeň. Myšlienky mi zabiehajú hlavne k udalostiam posledných dní. Moja sebareflexia nedopadla najlepšie. Prílišná dôverčivosť ľuďom, povrchnosť pri čítaní úradných listových zásielok, to boli prešľapy, ktoré pootvorili dvierka démonovi Strachu. A ten nielenže nebadane vkĺzol do mojej trinástej komnaty, ale poriadne sa tam aj zahniezdil. A vŕtal. A vŕtal. " Čo ak tvoj podpis na petičnom hárku bude zneužitý, veď si si ani prečítala, čo podpisuješ! Že ti to povedali ústne? A ty nevieš, že platí, dôveruj, ale preveruj! Zasa si zazmätkovala. Na všetko máš čas. Prečítaš " A " , ale " B " , v rýchlosti prehliadneš a potom sa strachuješ, či za nedodržanie termínu splatnosti poistky za dom sa poplatok ešte nenavýši. Veď chudobnému aj z hrnca vykypí. Či nie?" Myšlienky tohto druhu mi doslova zatemnili myseľ. A démon Strachu mal voľné pole pôsobnosti až
do chvíle, pokiaľ som nepočula na svätej omši: " Boh nám nedal Ducha bojazlivosti, ale Ducha sily." Meditujúc nad touto pravdou som si uvedomila i čosi iné. Boh nám daroval aj iný veľký dar, aby sme mu uverili, že nikdy nie sme sami a vždy sa o nás postará. Dostali sme ho v podobe našich anjelov strážcov.
A v tej chvíli mi už prelieta úsmev po tvári a vnútro mi zalieva akýsi zvláštny pocit šťastia a radosti. Konečne začínam rozumieť otázke syna vyslovenej v telefóne, v akej hodnote budem splácať poistku za dom. Ďalšie slová chŕliace sa z telefónu v tomto momente už boli pre mňa nepodstatné, i keď sa musím priznať, že vždy, keď mi zavolá, srdce mi podskočí. Môj zrak spočinie na odloženej pošte v priečinku kuchynskej linky. Rýchlo prekladám jeden papier za druhým. Áno, to je on. Sprievodný list s dátumom splatnosti poistky za dom s peňažnou poukážkou, ktorá už dobrý mesiac čakala na zaplatenie. Je to priam neuveriteľné, ale na zaplatenie mi zostáva už len jeden deň. V tom okamihu už neuvažujem, na čo použijem svoje posledné peniaze v peňaženke. Siaham po poštovej poukážke a vkladám si ju do peňaženky. Vykonajúc toto opatrenie, zrak sa mi zaborí do kalendára, ktorý mám pred nosom a čítam 2.október - sviatok Anjelov strážcov.
Klamala by som, ak by som povedala, že po tejto príhode ma strach obchádza na sto honov.
Ale jedno je isté, že sa snažím viac dôverovať Pánovi, že sa o mňa postará. "Veď Pán je moje svetlo a moja spása, koho sa mám báť, pred kým sa strachovať?"
P.S. Onedlho som sa z médií dozvedela, že petičný hárok, ktorý som podpísala, nebol podvrh
/ možno i môj podpis zaváži pri schvaľovaní rodičovského príspevku / a vďakabohu nedostala som ani novú peňažnú poukážku na zaplatenie penále poistky za dom.
A čo dodať na záver? Nielenže som sa poučila, ale dúfam, že v budúcnosti sa budem správať viac obozretnejšie a zodpovednejšie, aby nemusel byť môj anjel strážca neustále v pohotovosti. I keď viem, že on mi tú službičku veľmi rád urobí.
Alena z Hlohovca