že padol na zem a už sa nepostavil. Prechádzali okolo neho ľudia, niektorí
sa naňho pozerali opovržlivo, niektorí ľahostajne,
niektorí vôbec.
<p>A potom okolo opilca prechádzal mladý muž s výzorom ťažkého
frajera. Urastený, s kérkami na rukách, nahodený v značkovom oblečení,
úspešný športovec. Keď zbadal tú ľudskú trosku, sklonil sa k nej,
niečo sa opýtal, ale keď zistil, že verbálna komunikácia sa minula
účinkom, zdvihol ju a premiestnil do bezpečia trávnika pri chodníku.
Z diaľky som sledovala tú scénu a napadlo mi, ako môže niekedy zdanie
klamať. Keby sa všetci ľudia prechádzajúci okolo opilca postavili do radu a
ďalší by dostali za úlohu tipnúť si, kto z nich mu pomôže, spomínaný
mladý muž by bol zrejme posledný, na koho by ukázali. Asi by im v živote
nenapadlo, že frajer ako vystrihnutý z módneho časopisu môže mať lepšie
srdce a viac pokory k životu ako mnohí z tých, čo tak perfektne zapadajú
do predstavy o serióznom človeku.