Uplynulú sobotu som strávila jedno veľmi pekné dopoludnie v obci Nitrianske Pravno, neďaleko Prievidze. Konal sa tam tradičný Pravniansky jarmok.
Nemám vo zvyku chodiť na jarmoky. Som typ človeka, ktorý svoj voľný čas radšej trávi v prírode, ďaleko od ľudí. Spoločnosť mi robí len verný štvornohý kamarát.
Tentokrát som ale urobila výnimku a vybrala sa medzi ľudí. Vzala som so sebou svoju dcérku, aby som sa medzi toľkými návštevníkmi "nestratila". Po jarmoku nás sprevádzala moja šikovná kolegynka Deniska so svojimi ratolesťami.
Pýtate sa, prečo som tam išla, keď ako píšem, radšej trávim čas v prírode?
Nemohla som inak...
Koncom apríla nás oslovila pani učiteľka zo Základnej umeleckej školy z Nitrianskeho Pravna, či by sme neušili šatôčky pre detičky zo speváckeho zboru.
"Ale veď my šijeme bytový textil", znelo mi hlavou. "A máme veľa objednávok! Ako to stihneme?" Vynárali sa ďalšie otázky.
Rozmýšľala som... rozhodovala sa...
Ale po večeroch som už premýšľala a hľadala, ako by šatôčky mohli vyzerať.
Keď nadišiel deň stretnutia s pani učiteľkou, rozhodnuté bolo veľmi rýchlo. Jej predstava bola: šaty jednoduchého "áčkového" strihu s krajkou v spodnej časti. Aby si ich dievčatá mohli obliecť aj v zime na biele natelníky a v lete aby boli vzdušné a pohodlné. Dokonca ma prekvapila voľbou farby. Chcela tmavomodrú.
"Veď my máme skladom celý balík tmavomodrej látky!" potešila som sa.
A tak sa mohlo začať šiť.
S mojou šikovnou pomocníčkou Deniskou sme predebatovali detaily, navrhli biele sedielka dovnútra šatočiek, ozdobné mašličky s krajkou, ktoré si dievčatá môžu pripnúť kamkoľvek na šaty, alebo upevniť na čelenky.
Šatôčky sa šili v čase, keď bolo menej objednávok, a tak sme to stihli všetko včas.
V deň Pravnianskeho jarmoku mali všetky dievčatá zo speváckeho zboru jednotné šatôčky, a tak sa mohli hrdo postaviť na pódium a zaspievať krásne piesne zo svojho repertoáru.
Pre mňa to bol veľký zážitok a nová skúsenosť. Som za to veľmi vďačná.