"Ako osemročná som mame povedala, že idem na školu do zahraničia. Vždy som chcela vidieť svet. Všetko sa začalo japonskými seriálmi a filmami, ktoré ma neskutočne bavili. Dokonca až tak, že som cestovala zo Žiliny do Trenčína vlakom na japončinu a v treťom ročníku na strednej som sa prihlásila na výmenný pobyt do Japonska, no pre zemetrasenie vtedy všetky lety zrušili. Agentúra mi ponúkla náhradu – Čínu. Som za túto náhodu veľmi vďačná, lebo som v Číne maximálne spokojná," hovorí študentka, ktorej na začiatku najviac chýbalo slovenské jedlo a rodina, inak si však v Číne vystačí aj bez facebooku, googlu, instagramu či youtube, ktorý je pre jej rovesníkov nevyhnutnosťou. Blokované stránky nahrádza alternatíva, vďaka ktorej Natália nemusí nosiť ani peňaženku. Pokojne zaplatí mobilom. Praktické, čo poviete?
Bez jazyka sa nepohnete
A ako spomína na svoje začiatky v krajine vzdialenej od Slovenska sedem a pol tisíc kilometrov? "Keď idete do Číny a neviete reč, je to iné, lebo neviete komunikovať s ľuďmi. Veľa vecí nevedia prejaviť po anglicky, len vo svojom rodnom jazyku. Keď som prvýkrát prišla do Číny, moje dojmy boli iné, ako keď som sa naučila po čínsky a porozumela ich mentalite. Čo sa mi na Číne najviac páči, ľudia tam sú oveľa ústretovejší, srdečnejší, pokornejší a snaživí. Sú radi, keď môžu pomôcť. Na ulici sa na seba usmievajú, čo u nás na Slovensku nefunguje," hovorí študentka, ktorá na rozvoji samej seba pracuje minimálne dvanásť hodín denne. "Vybrala som si v Číne tú ťažšiu cestu, dá sa to aj jednoduchšie," tvrdí mladá pracantka, ktorú čínska mentalita nadobro zmenila. Stala sa oveľa cieľavedomejšou.
Reč sa naučila rýchlejšie ako ostatní, vďaka štúdiu jazyka navyše. "Začínala som dvoma hodinami čínštiny denne na anglickej strednej škole v Pekingu, kde bola prevaha Kórejčanov a ľudí z Ázie. Čínština sa však nedá naučiť za rok, ani za dva. Po roku som zistila, že nič neviem, a odcestovala som opäť do Číny. Pol roka trval jeden level zo šiestich. Od tretieho levelu sa dokážete dohovoriť, štvrtý level vám umožní konverzovať na rôzne témy, piaty je doplnený aj o pozeranie filmov, v šiestom, poslednom leveli môžete sami čítať čínske knihy," vyratúva sympatická dvadsaťdvaročná hnedovláska vyžarujúca pokoru a rešpekt.
A kedy začala plynule hovoriť náročným jazykom? "Kúpila som si knihu a prekladala slovo za slovom, v knižnici som trávila celé víkendy. Pol hodiny mi trvalo prečítanie jednej strany, neskôr sa to však zrýchlilo, teraz čítam knihy bez problémov a viem okolo 7000 znakov," hovorí študentka, ktorá sa bude o dva roky pýšiť titulom bakalár z prestížnej Pekinskej univerzity. Tú, mimochodom, navštevuje viac ako tridsaťtisíc študentov z celej Ázie. Momentálne je v ročníku jediná Európanka.
Akú školu máš, taká budúcnosť ťa čaká
V Číne sú tri typy škôl, od najlepších a najnáročnejších – áčkových, vďaka ktorým človek ľahko získa uplatnenie prakticky kdekoľvek, až po menej významné – céčkové, ktoré nie sú ani vo svete uznávané, vysvetlila mi Natália, ktorá sa na Slovensku zdržala počas sviatkov. "Keby som vedela, aké je to náročné štúdium, neviem, či by som sa do toho pustila. Som však človek, ktorý nič nenechá v polovici. Keď sa pre niečo rozhodnem, dokončím, čo som začala," tvrdí študentka.
Celý článok si môžete prečítať v aktuálnom vydaní SLOVENKY č.9