Vonku bolo chladno, oblaky sem-tam zaplakali nad dedinou na okraji Záhoria. Radostné výkriky detí šantiacich na ihrisku za domom vystriedal občasný brechot psa niekde v diaľke. Celý týždeň som nosila masku "nič sa nestalo" a plakala výhradne večer doma. Občas v autobuse a bolo mi to jedno. O tretej ráno som sedela v hotelovej kúpeľni, vo vani naplnenej horúcou vodou a nechala zo seba opadnúť omietku pretvárky. Na echu srdca o deň neskôr doktor hľadal zrazeniny, ja zmysel života.
Vonku bolo chladno, oblaky sem-tam zaplakali nad dedinou na okraji Záhoria. Radostné letné výkriky detí šantiacich na ihrisku za domom vystriedal občasný brechot psa niekde v diaľke. Zdalo sa, že by život nemohol byť dokonalejší. Vianoce za rohom, pečenie medovníkov, ktoré sme vykrajovali pohárom, lebo na formičky sa akosi pozabudlo pri balení a následné pokusy o ich zdobenie. Soundtrackom bol praskot dreva v peci a počítačové obrazovky nahradili hviezdy na nebi bez svetelného smogu mesta. Na večeru bol guláš a na raňajky palacinky s nutellou.
Zbierala som nasekané drevo v pršiplášti, ktorý mi bol priveľký a vychutnávala absenciu povinností a čerstvý vzduch. Čoraz viac sa mi pozdávala myšlienka kašlať na korporátnu kariéru a len tak žiť niekde ďaleko od mesta, v chalupe a nestarať sa tak veľmi o zbytočnosti. Pestovať si vlastnú zeleninu a po home office ísť zbierať jablká a variť džem.
Odtieň: borovicovo zelená
A potom mi volali, že je zle s mojim najlepším kamarátom a ja som tam nebola, keď to potreboval. Uisťovala som sa, že ešte vydrží a že sa uvidíme ďalší víkend, veď už veľakrát to zvládol. No tento raz mi niečo vnútri napovedalo, že nie je všetko v poriadku. Prežila som noc plnú nespavosti na zemi, lebo inde miesto nebolo. Chlad sa mi zakrádal okolo krížov až ku srdcu. Asi z toho ma tak veľmi bolelo. Prechladlo mi srdce. Všetko sa mi rozmazalo, život bol zrazu jedna veľká machuľa a koho zaujímajú Vianoce, keď smrť ti klope na dvere.
Odtieň: ľadovo šedá
A tak som došla v nedeľu na otočku domov, ráno tam a večer späť, veď vlaky sú zadarmo a život môjho malého priateľa na nezaplatenie. Ležal tam nehybne, ako nikdy nezvykol a keby na mňa nepozrel tými veľkými očami, ktoré kedysi boli plné života, tak by som si myslela, že nevníma. Bolo vidno, že trpí a ja som sa snažila neukázať, ako veľmi trpím s ním. Prechladnuté srdce začalo kašľať a zvýšila sa mu teplota.
Ráno mi volali znova, že to ďalej nepôjde a zrazu tu nebol. Moje srdce zomrelo spolu s ním.
Odtieň: čierna
Celý týždeň som nosila masku "nič sa nestalo" a plakala výhradne večer doma. Občas v autobuse a bolo mi to jedno.
Vo štvrtok prišiel vianočný firemný večierok, bola som v organizačnom tíme a bolo treba nasadiť ešte lepšiu masku. Prvé ráno som sa zobudila a bosá vstúpila v treskúcej zime na zamrznutú drevenú podlahu balkóna a našla úchvatný pohľad predo mnou.
Na chvíľu sa mi vrátil pocit z chaty, že hory sú dobrý nápad.
Odtieň: ľadovomodrá
Prípravy na večierok boli v plnom prúde, nebol čas na myšlienky. Vianočné dekorácie a sneh za oknami boli skvelou kombináciou, vianočný stromček držal stráž nad izbou vyzdobenou v americkom štýle. Party sa vydarila, ľudia sa bavili a organizátori si mohli vydýchnuť okolo jednej ráno.
Odtieň: zlatá
O druhej v noci som sedela za barom obklopená ľuďmi a predsa sama, nad pohárom vína a uvažovala nad výškou spoločného účtu, keď si prisadol nejaký starší mladík a spýtal sa: "Čo tu tak sama?" Spomenula som si na vtip, v ktorom odpoveď na tú istú otázku bola: "Prišla som si sem prdnúť", ale na takúto reakciu som bola príliš unavená a ubolená z chodenia v lodičkách. Tak som povedala "Odpočívam."
Bam, zlá odpoveď. Kolega usúdil, že som z Česka, lebo som povedala "odpočívam" namiesto "oddychujem" a tak som si vypočula prednášku o spisovnej slovenčine, ktorú som počúvala doteraz 5 rokov na škole, za čo dotyčnému ďakujem. Niet krajšieho ukončenia vianočnej party než lingvistickým okienkom. Nechala som na stole nedotknutý pohár Devínu a odkráčala smerom k výťahu.
Odtieň: tmavohnedá
O tretej ráno som sedela v hotelovej kúpeľni, vo vani naplnenej horúcou vodou a nechala zo seba opadnúť omietku pretvárky. Chvíľu som sa cítila bohémsky (ako často sa kúpete o tretej ráno vo vani a v luxusnej izbe, za ktorú ste nezaplatili), ale po pár sekundách som cítila jedine tak prázdno. Pozerala som do steny. Nohy ubolené z topánok ma v horúcej vode štípali, oči ma štípali od roztekajúcej sa špirály a prázdne miesto, ktoré zostalo po srdci štípalo od emócií. Človek môže mať tie najdrahšie veci, ale nikdy nimi nezaplní dieru, ktorá vznikne, keď stratí niečo, čo miloval. Pri okne som si naskladala vankúše, vyložila nohy na stenu a pozerala na nočnú Lomnicu podo mnou. Na balkóne spal holub schúlený pri zábradlí a v diaľke oddychoval v tme Lomničák. Nasledovalo každovečerné plakanie do únavy a keď nebolo síl plakať ďalej, šla som spať do tej pohodlnej postele, za ktorú som neplatila.
Odtieň: tmavomodrá
Po trojhodinovom spánku som sa zobudila do slnkom zaliatej izby. Hlava mi trešťala od nevyspatia, ale našťastie nie od opice, na rozdiel od podaktorých kolegov. Zrýchlený tep som zahnala pohárom studenej vody a vybrala sa na raňajky. Popri nakladaní praženice a syrov na tanier som si zohnala odvoz domov. Predsa len, trepať sa vlakom s troma prestupmi z Tatier nie je nič príjemné. Anička súhlasila s odvozom, aj keď v Trenčíne nemala čo robiť.
Pri odchode z hôr som cítila spolupatričnosť s Tatrami. Cítila som, že som rovnako zničená, ako boli oni pred rokmi. Mojim svetom sa tiež prehnala víchrica (už štvrtá za tento rok, zato najsilnejšia) a zanechala po sebe pohromu. Koľko bude trvať, než začnú rásť nové stromy, nikto nevie.
Odtieň: ľadovo žltá
V ten istý deň ma čakalo echo srdca a pomerne mladý doktor. Odkrývať svoju hruď som si už odvykla, ale vždy to ide ľahšie, keď sa život človeku tak dosere, že daná osoba rezignuje a nerieši takéto
blbosti hlúposti (spomínaný kolega by zas mal čo vysvetľovať ohľadom čechizmov). Našťastie som bola presne v tejto situácii a tak som si statočne ľahla na bok a bola vďačná aspoň za to, že tým utrazvukom nebehá po mojom bruchu. Keďže nenasledoval žiadny výkrik zdesenia ani prekvapenia, predpokladám, že srdce bolo stále na mieste. Ba čo viac, zdalo sa byť čisté. Bolo bez odoziev. Akoby aj nebolo, keď už nebolo ničoho, za čím by pišťalo. Ale to som mu nevravela. On hľadal zrazeniny, ja zmysel života. Ani jeden sme nič nenašli. Úspešné popoludnie.
Odtieň: tmavofialová
Pred západom slnka som sa vybrala na záhradu. V celej chatárskej oblasti nebolo ani nohy, opadaný les mi naháňal strach. Stúpala som do kopca a dúfala, že v ten istý čas si nevyjde na vychádzku aj medveď. Už od polovice záhrady som videla to miesto a začala plakať. Až teraz prišiel pocit, že som znova doma – až keď som bola s mojou láskou. Zvonkohra na terase hrala do rytmu s mojim nariekaním. Nechcela som odtiaľ odísť, mala som výčitky, že tam nemôžem nechať môjho malého kamaráta samého. V mrazivom tichu som stála dlho a zničene. Ešte pred pol rokom som tu za horúceho dňa ležala na lehátku a čítala knihu a teraz tu on leží...
Musím uznať, že zo svojho miesta mal úchvatný výhľad
Musím uznať, že bez neho je život prázdnejší. Stále čakám, kedy mi nakukne do izby. Okolo jednej poobede premýšľam, či ho vziať na prechádzku hneď alebo neskôr. A potom si uvedomím, že isté veci sa nevrátia a život zase stratí všetky svoje farby.
Odtieň : bezfarebnosť