Život je ako plachetnica zmietajúca sa na mori lásky, priateľstva, ale aj zloby , podlosti a falošnosti. Čo človeka vraj nezabije, to ho vraj posilní. Takou teóriou prerážajú majstri slova, ale ...Čo keď vaša plachetnica má od prvopočiatku úplne iný smer?!
Nájsť smer, ten správny nenašiel nikto, možno len akýsi spôsob ako uskutočniť svoje šťastie. Fiktívna realita prikrytá vnútornými pocitmi. Pocity sú často kormidlom lode človeka, a potom už len vidíme okolo seba hladných žralokov a väčšina z nás si uvedomí, že nevie vlastne ani plávať. No snaží sa akosi dostať na breh . Sú prípady, ktorí sa celý život plavili okolo ostrova, ale nevideli ho. Slepotu, či morskú chorobu nespôsobí dlhé knísanie na vode, ale dlhé stagnovanie.
Preto niet správneho názoru, ako správne plachtiť. Existuje len spôsob, akým sa nedať zožrať a plavbu si užiť. Nato však musí prísť už každý sám..Lebo na mori sa ocitáme každý z nás dennodenne , ale kormidlo máme vlastné.