Keď som bola malá, vyrastali sme s mojou sestrou v jednej malej izbe. Naši si nemohli dovoliť kúpiť dom a ani väčší byt, tak sme sa jednoducho museli prispôsobiť. Problém bol, že sme sa po čase začali so sestrou naozaj veľmi hádať. Išli sme si na nervy, neustále sme sa doťahovali a moji rodičia už nevedeli, čo s nami majú robiť. Mali sme fakt na mále, že sa naše vzťahy pokazia, no našťastie sa tak nestalo. Neskôr, keď som nad tým začala rozmýšľať, prišla som na to, že sme sa hádali hlavne kvôli tomu, že sme sa ani jedna nemohli v izbe pohnúť. Celý priestor zaberali naše veci, takže sme sa nemali, kam ukryť, no nemali sme ani miesto na hranie.
Preto som sa rozhodla, že keď budem mať deti, doprajem im súkromie. A keď nie vlastnú izbu, aspoň urobím všetko pre to, aby sa cítili komfortne.
Vedela som, že si dvaja súrodenci, ktorí vyrastajú v jednej izbe, začnú liezť skôr či neskôr na nervy. Ideálne sa to prejaví až v puberte, no keď majú málo miesta, začne to oveľa skôr. Preto som začala rozmýšľať, čo vymyslím a čo urobím pre to, aby som zabránila prípadným konfliktom, ktoré môžu vzniknúť. Vedela som, že im musím zabezpečiť priestor, čo znamená, že obe musia mať aj vlastné veci. Vlastný stôl, vlastnú skriňu a vlastný odkladací priestor. Práve pre to sme sa so sestrou hádali najčastejšie.
Uvedomila som si, že najviac miesta mne a sestre v izbe zaberal priestor na spanie. Preto som musela nájsť niečo, čo to zmení.
Vedela som, po čom sme so sestrou skutočne túžili a rozhodla som sa, že to dám aj mojim deťom. Sú to poschodové postele, ktoré sme všetkým ostatným súrodencom závideli. Keď som to mojim deťom povedala, boli nadšené. Pretože nielen, že im ušetrím kopu miesta, navyše budú mať nový priestor na hranie a zároveň aj na spanie. Verím, že práve vďaka tomuto sa vyhneme hádkam, kriku a plaču.