"Keď je nás viac nič sa nám nemôže stať, zákony sa na nás nevzťahujú, môžeme odsúdiť koho chceme, a kedy chceme" aspoň takto rozmýšľajú niektorí jedinci, bohužiaľ to je stále aktuálne aj v súčasnosti. Fritz Lang nám zobrazil nenávisť občanov ktorá skončila ohavnou vraždou nevinného človeka. V strede filmu však príde veľmi pekný zvrat, ktorý vám ukáže ako sme si všetci podobný, a že tú nenávisť prechováva v sebe každý z nás. Páčilo sa mi ako film pracoval zo psychikou hlavného hrdinu, pekne sa s ňou pohrávala, napr. kroky ľudí odsúdených k smrti, plný bar ľudí ktorý je však prázdny, tváre odsúdených v odraze skla - ten záber stál za to.
Tak toto išlo dosť mimo mňa. Tie dialógy neboli zlé, položené otázky mali určite niečo do seba, ale nedokážete na ne odpovedať. Netuším či to bol ciel Bergmana natočiť film plných nezodpovedateľných otázok, ale po zamyslení ku čomu to vlastne je? Celý film iba rozmýšľate ste doslova bombardovaný otázkami, a potom film skončí. Za mňa úplný priemer, ani zlé ani dobré.
Tak úžasne napísané a zrežírované no paráda, ten Billy Wilder naozaj predbehol svoju dobu. Vo filme vidíme krásnu postupnosť či na cene vstupeniek alebo na zväčšujúcom sa počte ľudí, a atrakcií. Tento film vám ukáže kam ďaleko je človek schopný zájsť aby sa zase dostal na výslnie, a to všetko je postavené na ľudskom nešťastí. Koniec filmu bol klasický "Wilderovský" až som na tú telku čumel s otvorenými ústami ako pri filme Svědek obžaloby (1957).