V novom byte v centre Bratislavy býva mladá rodina necelý rok. Vladimíra Marcinková s manželom Tomášom vymenili dvojizbový byt plný hokejok, chráničov a kníh za štvorizbový na tej istej adrese.
"Bola som vo vysokom štádiu tehotenstva, začala sa pandémia a chceli sme si vytvoriť domov, v ktorom by malo bábätko všetko, čo potrebuje," priznáva koaličná poslankyňa NR SR za stranu Za ľudí. "Kto pozná život hokejistov, vie, že potrebujú veľa vecí. Predošlý byt sme mali zaprataný hokejovými výstrojmi, nevedela som si predstaviť, kam dám detskú postieľku," naráža na prácu svojho manžela, hokejového útočníka Tomáša Marcinka.
Súčasný domov je celkom iný - plný svetla, priestoru a čistých línií. Zariadili si ho v minimalistickom škandinávskom štýle, na ktorom sa okamžite zhodli. "Ak by jeden z nás chcel byt niečím zapratať, druhý mu to vyhovorí," usmieva sa politička.
Dubový stôl na mieru
"Snažili sme sa pred vaším príchodom upratať, keďže máme malé dieťa. Ale detaily radšej nefotografujte," vítajú nás manželia. Pravda je, že ich domov pôsobí až príliš čisto a sviežo, takmer ako z katalógu. Je to tým, že dvojica si zakladá na vzdušnosti a voľnom priestore. "Hoci bábätko toho potrebuje veľa, dali sme si pozor, aby sme nové bývanie nepreplnili. Mám veľmi rada knihy a mala som veľkú knižnicu, ale teraz som si doniesla len pár najobľúbenejších diel. Ostatné som nechala v predošlom byte. Býva v ňom otec, aspoň má čo čítať," hovorí naša hostiteľka. "Keď sme hľadali niečo väčšie, veľmi sme chceli zmenu. Aj čo sa týka miesta. Nakoniec sme zostali v tom istom dome, len o pár dverí ďalej."
Menili iba zopár vecí. K bielej kuchynskej linke dokúpili jedálenský stôl so stoličkami, ktorý bol Vladimíriným snom. "Mám veľmi rada drevo a túžila som po dlhom dubovom stole uprostred bytu. Vyrobili nám ho na mieru stolári z Lietavskej Lúčky," prezradí.
Spomína si, ako za ním prežívala počas prvej vlny pandémie trpké chvíle samoty. Manžel musel pracovať a poslankyňa radšej z bytu nevychádzala, aby neohrozila dieťa ani seba.
"Predstavovala som si, kedy sa asi za tým stolom stretne celá rodina. Splnilo sa mi to len nedávno. Trvalo to rok, ale dočkala som sa," dodá spokojne.
V tejto časti obydlia trávi najviac času. "Naše dieťa rado je, takže ho tu dlho kŕmime. Keď k nám príde môj otec, sedíme pri káve, zbehneme do cukrárne po zákusky a debatujeme aj tri hodiny," opisuje chvíle s rodičom a poslancom Vadimírom Ledeckým.
Dve kúpeľne i hosťovská
Hoci dvojica kúpila zrekonštruovaný zariadený byt, vymenili podlahu a zbavili sa niektorých úložných priestorov. Tomášovo hokejové príslušenstvo uložili do pivnice.
Okrem kuchyne s jedálňou nazrieme do obývačky, detskej izby, spálňe s otvoreným šatníkom i hosťovskej izby. "Tá je pre nás veľmi dôležitá, lebo k nám chodia babky pomáhať s maličkou. Chceli sme, aby mali súkromie. Teším sa, keď k nám prídu na týždeň manželovi rodičia, lebo máme dobrý vzťah," hovorí Vladimíra. Z práčovne pri hosťovskej izbe spravili druhú kúpeľňu, aby mala návšteva dostatočný komfort.
Domáce práce manželia nerozdeľujú na ženské a mužské. Tomáš, keď je doma, postará sa o dcérku, postaví sa k sporáku, ešte aj žehlí. "Dokonca je ten typ, že keď uvaríme, nesadne si k stolu skôr, než je všetko upratané. Ja to mám naopak - keď uvidím jedlo, vôbec ma nezaujíma, čo je v dreze, hneď chcem stolovať. Ale on najprv dovarí, urobí poriadok a až potom servíruje. Je z nás dvoch ten systematickejší, upratanejší," chváli svoju polovičku 29-ročná politička.
Vladimíra najčastejšie pripravuje maškrty, Tomáš zase skôr zdravé jedlá, ako sú šaláty či grilované mäso. Hlavne sa snažia tráviť čo najviac času spolu. Nie je ho však veľa.
"Odlúčenie je ťažké. Teraz bol doma dva mesiace, ale inak prichádza za nami len na jeden deň v týždni, vyšlo to vždy na pondelok. Má 33 rokov a športová kariéra má svoje limity. Nikdy by som ho neobmedzovala v tom, čo má rád. Zvládneme to!" dodá odhodlane.
Srdcovky
V novom domove našla poslankyňa miesto aj pre obľúbené knihy, hlavne o Tomášovi Garriguovi Masarykovi. "Celá polička je venovaná jemu," ukazuje. "Môj muž je taký pozorný, že mi diela o ňom zháňa po antikvariátoch. To sú pre mňa skvosty."
Má však i ďalšie srdcovky - svietidlá. Hovorí, že málokto má taký prehľad v najrozličnejších lustroch a stolových lampách ako ona. Aj na návšteve si všíma hlavne tieto kúsky. Keď na internete objavila obrovskú lampu s francúzskym dizajnom, nedala jej spávať. "Veľmi sa mi páčila, ale bola drahá, takže som s kúpou váhala. Ukazovala som ju blízkym príbuzným a nakoniec mi ju rodina kúpila na narodeniny. Mama ju objednala z Fínska."
Nadšene dokáže hovoriť aj o obrazoch. Na zavesenie čaká vytúžené dielo od jej kamarátky, úspešnej mladej fotografky Márie Švarbovej. Zachytáva zašlú slávu populárnych mestských kúpeľov Grössling.
Na chodbe oproti vchodovým dverám zase upúta tajomná žltá tvár ženy. "Je to obraz svätej Kláry, ktorá je aj mojou patrónkou. Dorota Sadovská maľuje svätcov bez vlasov, aby vyjadrila ich duchovnú čistotu," vysvetľuje hostiteľka.
Ťahá ich to na východ
Napriek idyle, ktorú si v centre Bratislavy dokázali s manželom vytvoriť, nevedia v hlavnom meste zapustiť korene. "Ťahá nás to na východ," priznáva.
V Spišskom Hrhove, odkiaľ politička pochádza, si kúpili pozemok a plánujú stavbu domu. "Zatiaľ neuvažujeme, že by sme tam v blízkom čase odišli. Skôr to berieme ako investíciu - ak by raz manžel skončil s hokejom a ja s politikou, prenajímali by sme ho a vylepšili rodinný rozpočet," prezrádza svoje plány. Žiť by chceli skôr v meste, napríklad v Poprade či Košiciach, kam to ťahá najmä Tomáša. Ona by sa pokojne usadila v Spišskom Hrhove. "Ale už nie som sama, takže musím brať do úvahy aj manželov názor."
Hoci má Vladimíra Marcinková veľký byt, túži po živote v rodinnom dome. "Verím, že raz budem mať záhradu, kde si vypestujeme vlastnú zeleninu, zasadíme stromy. Tu v Bratislave mám pocit, že sa stále ponáhľam a nič nestíham. Keď prídem domov na východ, čas tam plynie inak."