Ako občana ma v prípade aktuálnej kauzy pána prezidenta Kisku, ale aj v prípade pána Baštrnáka zaujal jeden často krát opomínaný aspekt, a to dodatočné doplatenie dane a tým zánik trestnosti činu ako produkt zákonného inštitútu o účinnej ľútosti v Trestnom zákone. Na základe tohto inštitútu skutky, ktoré by boli inak trestné, stávajú sa len morálne odsúdeniahodné. Položme si však otázku, ako je možné, že páchateľovi, ktorý okradne štát na daniach a keď sa mu na to príde, tak stačí len daň doplatiť a trestne zodpovedný už nie je? Na mieste potom vyvstáva ďalšia otázka, prečo túto možnosť nedať aj iným páchateľom, ktorí napríklad ukradli z dvora sliepku. Sliepku by vrátili a všetko by bolo v poriadku.
Ako je to možné?
Podľa platnej právnej úpravy uvedenej v Trestnom zákone (zákon č. 300/20005 Z.z. v znení neskorších predpisov) existujú na úseku daní a odvodov celkom päť skutkových podstát trestných činov, a to:
Skrátenie dane a poistného podľa § 276 Trestného zákona,
Neodvedenie dane a poistného podľa § 277 Trestného zákona,
Daňový podvod podľa § 277a Trestného zákona,
Nezaplatenie dane a poistného podľa § 278 Trestného zákona,
Marenie výkonu správy daní podľa § 278a Trestného zákona.
Všetky skutkové podstaty reflektujú na odlišné a nežiadúce spôsoby konania páchateľov. Nie je mojim cieľom detailne rozpisovať tieto rozdiely, ale môžete si ich nájsť napríklad na http://www.gjar-po.sk/~gajdos/treti_rocnik/nos/trestny_zakon_s_komentarom.pdf na strane 276 a výklad s judikatúrou na strane 529 a nasl.
Ale v krátkosti.
Skrátenie dane je konanie, ktorým páchateľ dosiahne machináciami v účtovníctve alebo inak, že mu je vyrubená nižšia daň alebo poistné alebo žiadne ako by mali. Skrátenie dane je špecifický prípad podvodu, ale skrátením dane nie je ich len čisté neodvedenie alebo nezaplatenie. Prípad prezidenta Kisku. alebo jeho daňového poradcu resp učtovníka aby som nikoho dopredu nevinil
Neodvedenie dane je konanie, kde daň alebo poistné sú síce zrazené – zvyčajne zamestnancom spoločnosti (na výplatnej páske je všetko v poriadku), ale táto daň nie je odvedená správcovi dane alebo poisťovni.
Daňový podvod je konanie v súvislosti s DPH alebo spotrebnou daňou, kde si páchateľ neoprávne uplatní od správcu nárok na ich vrátenie. Prípad Baštrnák
Nezaplatenie dane je konanie, kde daň je síce správne vypočítaná, nikto neklame, len nie je správcovi zaplatená.
Marenie výkonu správy na daní sú konania v súvislosti s daňovou kontrolou smerujúce k tomu, aby kontrola nemohla byť úspešne vykonaná. Falšovanie prekladaných dokladov pri kontrole alebo ich zničenie a podobne.
Účinná ľútosť.
K problému sa však dostaneme pri preštudovaní § 86 TZ o účinnej ľútosti, podľa ktorej trestnosť činov podľa § 276, 277, 278 zaniká citujem "ak splatná daň a jej príslušenstvo alebo poistné boli dodatočne zaplatené najneskôr v nasledujúci deň po dni, keď sa páchateľ po skončení jeho vyšetrovania mohol oboznámiť s jeho výsledkami".
Však je to fantastické, nie?
Po machináciách v účtovníctve alebo zrazení daní a odvodov zamestnancom bez ich odvedenia do príslušnej poisťovne, keď vám na to príde správca dane – daňový úrad alebo polícia, Vám stačí daň do skončenia vyšetrovania zaplatiť a ste "z problémov vonku". Dovtedy na to môžete, prepytujem kašlať. Nič sa vám nestane a keď na vás prídu, tak peniaze dodatočne doplatíte. Dobré nie? Stačí si peniaze odložiť pre istotu do foroty.
Je to žiadúce?
Iste nie. Záujem spoločnosti musí byť aj na potrestaní takýchto páchateľov, pretože ide o nežiadúci jav. Rovnako, by sa potom mohli ozvať zlodeji, podvodníci a defraudanti, že sú tiež ochotní do skončenia vyšetrovania peniaze poškodenému vrátiť. To by bolo sveta žiť, len neviem, kde by sme sa dopracovali.
Prečo je to tak?
Na to si odpovedať netrúfam, ale do prijatia rekodifikácie Trestného zákona v podobe nového trestného kódexu tomu tak nebolo. Podľa zákona č. 40/1961 Zb (starý Trestný zákon) presnejšie podľa § 66 bola účinná ľútosť možná v prípadoch skrátenia dane a poistného (§ 148), neodvedenia dane a poistného (§ 148a), čo boli totožné ustanovenia s tými dnešnými, len v prípade, ak páchateľ dobrovoľne
a) škodlivý následok trestného činu zamedzil alebo napravil, alebo
b) urobil o trestnom čine oznámenie v čase, keď škodlivému následku trestného činu mohlo byť ešte zabránené.
Vidíte ten rozdiel?
Páchateľ musel sám od seba, bez tlaku štátnych orgánov, nielen policajného zboru dať sám veci do poriadku alebo sa sám udať. Keď to urobil až po zistení daňovým úradom, nebolo mu už pomoci. Dodatočne aby sa vyhol trestu mohol tak, ako je to dnes, zaplatiť daň len pri trestnom čine - Nezaplatenie dane podľa § 148a TZ a to z jasného dôvodu pri tomto trestnom čine ide len o to že daň nebola zaplatená ale inak bolo všetko v poriadku.
Čo s tým?
Nuž čo jednoducho úpravu vrátiť do stavu ako existovala v čase pred rekodifikáciou pretože dnešný stav je de facto nikdy nekončiacou amnestiou.
Záver.
Takže páni politici a aj opoziční, skôr než sa tu bude vykrikovať o nemorálnosti daňových podvodov, bolo by na mieste začať sa zaoberať aj s týmito ustanoveniami Trestného zákona, ktoré mne z neznámych dôvodov boli koncipované tak, ako boli. Jedna vec je nemorálnosť a druhá je tá, že okrem morálneho odsúdenia čo sa tu deje na dennom poriadku, by táto nemorálnosť mala byť riadne vyšetrená, odsúdená a odňatím slobody potrestaná. Ale návrhy na zmenu tohto typu mi nejako chýbajú.
Pýtam sa, kto za takéto znenie trestného kódexu hlasoval alebo novelu hlasoval? Odpoveď hľadajme asi v súčasnej garnitúre na čele s vládnou stranou SMER.SD. A dodávam, že takýchto šalamúnskych ustanovení Trestného zákona nájdete viac. Napr. aj keby ste chceli pána Bugára s jeho chytračením s pozemkami obviniť tak sa vám to nepodarí – môžete ho tak maximálne morálne odsúdiť, presne ako Kisku. Čo sa týka Baštrnáka, tam sa chytráči ešte viacej, na neho by sa účinná ľútosť vzťahovať nemala, za predpokladu, že bude stíhaný podľa § 277a TZ, ale to pravdepodobne nebude, lebo z toho urobia § 276 TZ a tam už to bude v poriadku. Vítajte na Slovensku.