Učenici su u laboratoriju željeli ispitati utječe li vrsta otopljene tvari na vrelište otopine. Odvagali su uzorke jednakih množina saharoze, natrijeva klorida i natrijeva karbonata i svaki uzorak otopili u 100 g vode. Odredili su vrelište otapala (vode) i svake otopine pri jednakome tlaku, zabilježili rezultate mjerenja i međusobno ih usporedili. Koja od navedenih tvrdnja ispravno opisuje rezultate pokusa?
Vrelište otopine saharoze niže je od vrelišta vode, ali više od vrelišta ostalih otopina. Vrelišta otopina svih tvari jednaka su i nešto viša od vrelišta vode. Vrelišta otopina svih tvari jednaka su i nešto niža od vrelišta vode. Vrelište otopine natrijeva karbonata više je od vrelišta vode i vrelišta ostalih otopina.
A B C D
Kako je tlak para iznad otopine takve tvari uvijek manji od tlaka para čistog otapala pri istoj temperaturi, vrelište je otopine više od vrelišta čistog otapala. Niži tlak para zahtjeva dovođenje dodatne topline kako bi se postigla temperatura vrelišta, dakle vrelište otopine je više od vrelišta čistog otapala. Niži tlak para zahtjeva dovođenje dodatne topline kako bi se postigla temperatura vrelišta, dakle vrelište otopine je više od vrelišta čistog otapala. Kao matrica se koriste otopine određenih tvari u smjesi vode i organskog otapala. Bez vodikovih veza vrelište vode pri atmosferskom tlaku bio bi -75 °C. Na primjer, salinitet od 1 promila znači da je 1000 g otopine čine 1 g otopljene soli i 999 g vode. da se kao osnovne točke za mjerenje temperature na termometru sa živom odaberu ledište i vrelište vode pri tlaku od 760 mm stupca žive (mmHg), označivši ledište kao 100°, a vrelište kao 0°. Tako se na 25 °C na 100 grama otapala otopi 184 grama, dok se na 100 °C, dakle na temperaturi vrelišta vode, u 100 grama vode otopi 302 grama natrijeva jodida. Vrelište mu je na 290 °C, a gustoća 1,26 g/cm (gušći je od vode). Zbog vodikovih veza između molekula, ledište i vrelište vode znatno su viši od ledišta i vrelišta nekih sličnih vodikovih spojeva koji nemaju vodikove veze, kao što su amonijak (NH) i sumporovodik (HS). Vodena para u dezinfekciji potječe iz kipuće vode, a vrelište ovisi o tlaku. Omjer između količine otopljene tvari i količine otapala zove se koncentracija otopine. Molekule otapala se gibaju iz otopine s nižom (hipotonična otopina) u otopinu s višom koncentracijom otopljene tvari (hipertonična otopina). Ledište vode označuje se s 0 °C, za vrelište + 100 °C. Vrelište etanola i vode više je nego što odgovara njihovoj relativnoj molekulskoj masi. ), 30 % otopina natrijeva tiosulfata, 15 % otopina amonijeva tiosulfata, te kašica od taložene krede i vode. Organski fluidi imaju niže vrelište od vode pa će zato biti prigodni pri korištenju sa toplinskim izvorima temperatura nižih od 350°C. Vodene otopine saharoze zakreću ravninu polarizirane svjetlosti jako u desno. 2Cl --> Cl + 2e

U industriji se proizvodi elektrolizom taljevine ili koncentrirane vodene otopine natrijeva klorida. Kod smanjavanja intenziteta koristimo otopine natrijeva karbonata, amonijaka.Clorox-a, trinatrij fosfata, boraksa, Dektol-a. Koristi se destilirana voda.Eventualno se mogu dodati i neutralni detergenti.Može se koristiti i vodik peroksid u vidu 4% otopine.Kod jakog zaprljanja koristi se otopina od jedne litre destilirane vode,60 mll 30% otopine vodik peroksida i 2,5 gr natrijeva silikata otopljenog u 100 mll vruće destilirane vode. Vrelište vode je uzeto kao mjera za 60 stupnjeva. Stehiometrija se temelji na prirodnim zakonima kemije i fizike:

Pod smjese tvari najčešće podrazumijevamo otopine koje su smjese otopljene tvari i otapala. cijanidnim postupkom; većinom s pomoću otopine natrijeva cijanida. Vodena suspenzija iz koje je destilacijom izdvojen alkohol (džibra) služi kao stočna hrana ili (od melase) za dobivanje gnojiva i dr..

Frakcijskom destilacijom (smjesa alkohola i vode) ne može se dobiti čisti, bezvodni etanol, jer destilacijom nastaje azeotropska smjesa stalnoga vrelišta s masenim udjelom 95,6% alkohola i 4,4% vode, koja ima pri 78,15 °C konstantno vrelište (azeotropna smjesa), koje je niže od vrelišta čistog alkohola. Kako je tlak para iznad otopine takve tvari uvijek manji od tlaka para čistog otapala pri istoj temperaturi, vrelište je otopine više od vrelišta čistog otapala. Niži tlak para zahtjeva dovođenje dodatne topline kako bi se postigla temperatura vrelišta, dakle vrelište otopine je više od vrelišta čistog otapala. Niži tlak para zahtjeva dovođenje dodatne topline kako bi se postigla temperatura vrelišta, dakle vrelište otopine je više od vrelišta čistog otapala. Kao matrica se koriste otopine određenih tvari u smjesi vode i organskog otapala. Tako se na 25 °C na 100 grama otapala otopi 184 grama, dok se na 100 °C, dakle na temperaturi vrelišta vode, u 100 grama vode otopi 302 grama natrijeva jodida. Stehiometrija se temelji na prirodnim zakonima kemije i fizike:

Pod smjese tvari najčešće podrazumijevamo otopine koje su smjese otopljene tvari i otapala. Omjer između količine otopljene tvari i količine otapala zove se koncentracija otopine. Topljivost tvari u vodi je znakovito svojstvo te tvari, izražava se u gramima otopljene tvari na 100 g vode pri promatranoj temperaturi. Molekule otapala se gibaju iz otopine s nižom (hipotonična otopina) u otopinu s višom koncentracijom otopljene tvari (hipertonična otopina). ), 30 % otopina natrijeva tiosulfata, 15 % otopina amonijeva tiosulfata, te kašica od taložene krede i vode. Zbog vodikovih veza između molekula, ledište i vrelište vode znatno su viši od ledišta i vrelišta nekih sličnih vodikovih spojeva koji nemaju vodikove veze, kao što su amonijak (NH) i sumporovodik (HS). Na primjer, salinitet od 1 promila znači da je 1000 g otopine čine 1 g otopljene soli i 999 g vode. S povećanjem koncentracije otopljene tvari smanjuje se tlak parâ otapala, što kao posljedicu ima sniženje temperature očvršćivanja i povišenje temperature vrelišta otopina. Bez vodikovih veza vrelište vode pri atmosferskom tlaku bio bi -75 °C. "bezvodna kalcinirana soda" dobije zagrijavanjem i istjerivanjem CO i vode iz natrijeva hidrogenkarbonata (NaHCO) ili pak zagrijavanjem i istjerivanjem kristalne vode iz natrijeva karbonata monohidrata (NaCO x HO). da se kao osnovne točke za mjerenje temperature na termometru sa živom odaberu ledište i vrelište vode pri tlaku od 760 mm stupca žive (mmHg), označivši ledište kao 100°, a vrelište kao 0°. Koristi se destilirana voda.Eventualno se mogu dodati i neutralni detergenti.Može se koristiti i vodik peroksid u vidu 4% otopine.Kod jakog zaprljanja koristi se otopina od jedne litre destilirane vode,60 mll 30% otopine vodik peroksida i 2,5 gr natrijeva silikata otopljenog u 100 mll vruće destilirane vode. gdje je: "p" – parcijalni tlak otopljene tvari u plinu iznad otopine, "c" – koncentracija otopljene tvari i "k" – Henryeva konstanta, koja ovisi o otopljenoj tvari, otapalu i temperaturi. Njime se iz vode izdvajaju sitne raspršene tvari i neke otopljene organske tvari i bakterije. Njime se iz vode izdvajaju sitne raspršene tvari i neke otopljene organske tvari i bakterije. Obično su dva načina da se mjere Ukupno otopljene tvari (TDS): električna vodljivost vode i gravimetrija. Vrelišta tvari povezanih vodikovom vezom viša su u odnosu na tvari čije molekule nisu povezane vodikovim vezama ili su te veze vrlo slabe. Vodena para u dezinfekciji potječe iz kipuće vode, a vrelište ovisi o tlaku. U laboratoriju se dušik najčešće dobiva iz amonijeva nitrita, ili reakcijom zasićenih otopina amonijeva klorida i natrijeva nitrita. Povratna osmoza je postupak odvajanja otopljenih tvari od otapala (vode). Kako je tlak para iznad otopine takve tvari uvijek manji od tlaka para čistog otapala pri istoj temperaturi, vrelište je otopine više od vrelišta čistog otapala. Niži tlak para zahtjeva dovođenje dodatne topline kako bi se postigla temperatura vrelišta, dakle vrelište otopine je više od vrelišta čistog otapala. Niži tlak para zahtjeva dovođenje dodatne topline kako bi se postigla temperatura vrelišta, dakle vrelište otopine je više od vrelišta čistog otapala. Kao matrica se koriste otopine određenih tvari u smjesi vode i organskog otapala. Tako se na 25 °C na 100 grama otapala otopi 184 grama, dok se na 100 °C, dakle na temperaturi vrelišta vode, u 100 grama vode otopi 302 grama natrijeva jodida. Stehiometrija se temelji na prirodnim zakonima kemije i fizike:

Pod smjese tvari najčešće podrazumijevamo otopine koje su smjese otopljene tvari i otapala. Omjer između količine otopljene tvari i količine otapala zove se koncentracija otopine. Topljivost tvari u vodi je znakovito svojstvo te tvari, izražava se u gramima otopljene tvari na 100 g vode pri promatranoj temperaturi. Molekule otapala se gibaju iz otopine s nižom (hipotonična otopina) u otopinu s višom koncentracijom otopljene tvari (hipertonična otopina). ), 30 % otopina natrijeva tiosulfata, 15 % otopina amonijeva tiosulfata, te kašica od taložene krede i vode. Zbog vodikovih veza između molekula, ledište i vrelište vode znatno su viši od ledišta i vrelišta nekih sličnih vodikovih spojeva koji nemaju vodikove veze, kao što su amonijak (NH) i sumporovodik (HS). Na primjer, salinitet od 1 promila znači da je 1000 g otopine čine 1 g otopljene soli i 999 g vode. S povećanjem koncentracije otopljene tvari smanjuje se tlak parâ otapala, što kao posljedicu ima sniženje temperature očvršćivanja i povišenje temperature vrelišta otopina. Bez vodikovih veza vrelište vode pri atmosferskom tlaku bio bi -75 °C. "bezvodna kalcinirana soda" dobije zagrijavanjem i istjerivanjem CO i vode iz natrijeva hidrogenkarbonata (NaHCO) ili pak zagrijavanjem i istjerivanjem kristalne vode iz natrijeva karbonata monohidrata (NaCO x HO). da se kao osnovne točke za mjerenje temperature na termometru sa živom odaberu ledište i vrelište vode pri tlaku od 760 mm stupca žive (mmHg), označivši ledište kao 100°, a vrelište kao 0°. Koristi se destilirana voda.Eventualno se mogu dodati i neutralni detergenti.Može se koristiti i vodik peroksid u vidu 4% otopine.Kod jakog zaprljanja koristi se otopina od jedne litre destilirane vode,60 mll 30% otopine vodik peroksida i 2,5 gr natrijeva silikata otopljenog u 100 mll vruće destilirane vode. gdje je: "p" – parcijalni tlak otopljene tvari u plinu iznad otopine, "c" – koncentracija otopljene tvari i "k" – Henryeva konstanta, koja ovisi o otopljenoj tvari, otapalu i temperaturi. Njime se iz vode izdvajaju sitne raspršene tvari i neke otopljene organske tvari i bakterije. Njime se iz vode izdvajaju sitne raspršene tvari i neke otopljene organske tvari i bakterije. Obično su dva načina da se mjere Ukupno otopljene tvari (TDS): električna vodljivost vode i gravimetrija. Vodena para u dezinfekciji potječe iz kipuće vode, a vrelište ovisi o tlaku. U laboratoriju se dušik najčešće dobiva iz amonijeva nitrita, ili reakcijom zasićenih otopina amonijeva klorida i natrijeva nitrita. Povratna osmoza je postupak odvajanja otopljenih tvari od otapala (vode). Povratna osmoza je postupak odvajanja otopljenih tvari od otapala (vode). Kako je tlak para iznad otopine takve tvari uvijek manji od tlaka para čistog otapala pri istoj temperaturi, vrelište je otopine više od vrelišta čistog otapala. Niži tlak para zahtjeva dovođenje dodatne topline kako bi se postigla temperatura vrelišta, dakle vrelište otopine je više od vrelišta čistog otapala. Niži tlak para zahtjeva dovođenje dodatne topline kako bi se postigla temperatura vrelišta, dakle vrelište otopine je više od vrelišta čistog otapala. Kod smanjavanja intenziteta koristimo otopine natrijeva karbonata, amonijaka.Clorox-a, trinatrij fosfata, boraksa, Dektol-a. "bezvodna kalcinirana soda" dobije zagrijavanjem i istjerivanjem CO i vode iz natrijeva hidrogenkarbonata (NaHCO) ili pak zagrijavanjem i istjerivanjem kristalne vode iz natrijeva karbonata monohidrata (NaCO x HO). Solvayev postupak

Solvayev postupak je industrijski proces proizvodnje natrijeva karbonata iz natrijeva klorida, amonijaka i ugljikova dioksida. Tako se na 25 °C na 100 grama otapala otopi 184 grama, dok se na 100 °C, dakle na temperaturi vrelišta vode, u 100 grama vode otopi 302 grama natrijeva jodida. cijanidnim postupkom; većinom s pomoću otopine natrijeva cijanida. Kao matrica se koriste otopine određenih tvari u smjesi vode i organskog otapala. 2Cl --> Cl + 2e

U industriji se proizvodi elektrolizom taljevine ili koncentrirane vodene otopine natrijeva klorida. ), 30 % otopina natrijeva tiosulfata, 15 % otopina amonijeva tiosulfata, te kašica od taložene krede i vode. Najčešće se kao elektrolit koristi vodena otopina natrijeva hidroksida 2 - 5 %, no mogu se koristiti i manje agresivne kemikalije poput natrijeva karbonata ili natrijeva tetraborata. Bez vodikovih veza vrelište vode pri atmosferskom tlaku bio bi -75 °C. Tehnički način dobivanja natrijeva hidroksida elektrolizom vodene otopine natrijevog klorida opisan je kod tvorničkog dobivanja klora. Na primjer, salinitet od 1 promila znači da je 1000 g otopine čine 1 g otopljene soli i 999 g vode. da se kao osnovne točke za mjerenje temperature na termometru sa živom odaberu ledište i vrelište vode pri tlaku od 760 mm stupca žive (mmHg), označivši ledište kao 100°, a vrelište kao 0°. vodene otopine natrijeva i kalijeva hidroksida (NaOH i KOH), koje se nazivaju i kaustične lužine. Reakcijom otopine natrijeva nitrita (NaNO) sa željezovim(II) ionima u kiselom mediju. Koristi se destilirana voda.Eventualno se mogu dodati i neutralni detergenti.Može se koristiti i vodik peroksid u vidu 4% otopine.Kod jakog zaprljanja koristi se otopina od jedne litre destilirane vode,60 mll 30% otopine vodik peroksida i 2,5 gr natrijeva silikata otopljenog u 100 mll vruće destilirane vode. Danas se natrij uglavnom dobiva elektrolizom otopine natrijeva klorida (NaCl) sa živinom katodom zbog prenapona vodika na živi. Lako se otapa u vodi, a otopina natrijeva karbonata djeluje jako lužnata, zbog hidrolize, i nagriza tkiva. Omjer između količine otopljene tvari i količine otapala zove se koncentracija otopine. Vodena para u dezinfekciji potječe iz kipuće vode, a vrelište ovisi o tlaku. Zbog vodikovih veza između molekula, ledište i vrelište vode znatno su viši od ledišta i vrelišta nekih sličnih vodikovih spojeva koji nemaju vodikove veze, kao što su amonijak (NH) i sumporovodik (HS). Vrelište mu je na 290 °C, a gustoća 1,26 g/cm (gušći je od vode).