Koji od navedenih sastojaka atmosfere najviše apsorbira dugovalnu radijaciju?
vodena para ugljični dioksid kisik dušik
A B C D
Vodena para je kao staklenički plin dio atmosfere. Otkrio je da u Zemljinoj atmosferi vodena para apsorbira najviše infracrvenoga zračenja te je dokazao postojanje stakleničkog učinka. Atmosfera je propusna za kratkovalnu, a nepropusna ili teško propusna za dugovalnu radijaciju. Osim ozona ni jedan od preostalih sastojaka atmosfere ne apsorbira UV zračenje u rasponu od 240 do 290 nm. Osim ozona ni jedan od preostalih sastojaka atmosfere ne apsorbira UV zračenje u rasponu od 240 do 290 nm. Osim ozona ni jedan od preostalih sastojaka atmosfere ne apsorbira ultraljubičasto zračenje u rasponu od 240 do 290 nm. Vodena para upija (apsorbira) dugovalno zračenje Zemlje i o količini vodene pare ovisi vjerojatnost pojave oborina. Vodena para upija (apsorbira) dugovalno zračenje Zemlje i o količini vodene pare ovisi vjerojatnost pojave oborina. Vodena para

Vodena para je voda u plinovitom obliku. Također, vodena para u atmosferi djelomično apsorbira mikrovalno i infracrveno zračenje tla i tako ublažava kolebanje temperature. U sustavu atmosfere uvijek se nalaze i 3 promjenjiva sastojka: vodena para, ozon i ugljikov dioksid. U sustavu atmosfere uvijek se nalaze i 3 promjenjiva sastojka: vodena para, ozon i ugljikov dioksid. Ako u nekom dijelu Zemljine atmosfere koji je zasićen vlagom pada temperatura, kondenzirat će se vodena para i stvarati vodene kapljice. Ako u nekom dijelu Zemljine atmosfere koji je zasićen vlagom pada temperatura, kondenzirat će se vodena para i stvarati vodene kapljice. Ako u nekom dijelu Zemljine atmosfere koji je zasićen vlagom pada temperatura, kondenzirat će se vodena para i stvarati vodene kapljice. Ako u nekom dijelu Zemljine atmosfere koji je zasićen vlagom pada temperatura, kondenzirat će se vodena para i stvarati vodene kapljice. Vodena para ima manju gustoću od zraka, a to znači vodena para stvarati uzgon prema gore u zraku. Vodena para nije uočena. Vodena para nije uočena. Razlikuju se: 

Ako u nekom dijelu Zemljine atmosfere koji je zasićen vlagom pada temperatura, kondenzirat će se vodena para i stvarati vodene kapljice. Vodena para je bezbojan plin. Slično tome, infracrveno zračenje koji dolazi iz svemira apsorbira vodena para u atmosferi pa se opažanja provode sa suhih mjesta, visokih planinskih vrhova ili iz svemira. Za razliku od Sunčeve kratkovalne radijacije, Zemlja kao tijelo zrači dugovalnu ili terestričku radijaciju čiji su elektromagnetski valovi 15 do 20 puta veće valne duljine od kratkovalne radijacije. Također, iz atmosfere, koja okružuje rastaljene kapi i kupku metala utječu prisutni plinovi (kisik, vodik, dušik, ugljikov dioksid, vodena para). Isparava te ta vodena para pregrijava. Atmosfera je propusna za kratkovalnu, a nepropusna ili teško propusna za dugovalnu radijaciju. Osim ozona ni jedan od preostalih sastojaka atmosfere ne apsorbira UV zračenje u rasponu od 240 do 290 nm. Osim ozona ni jedan od preostalih sastojaka atmosfere ne apsorbira UV zračenje u rasponu od 240 do 290 nm. Osim ozona ni jedan od preostalih sastojaka atmosfere ne apsorbira ultraljubičasto zračenje u rasponu od 240 do 290 nm. Goriva koja gorenjem oslobađaju ugljični dioksid pridonose promjenama klime, jer je ugljični dioksid staklenički plin. Kišnica apsorbira ugljični dioksid iz zraka, što čini slabu otopinu ugljične kiseline, koja izgriza vapnenac pa nastaju šupljine i kanali. Ugljični dioksid je jedan od nusproizvoda u metaboličkim procesima. Ugljični dioksid je jedan od nusproizvoda u metaboličkim procesima. U atmosferu se ispušta ugljični dioksid. Ugljik iz atmosfere se pohranjuje u biljke, prilikom spaljivanja ugljik se ponovno oslobađa u atmosferu kao ugljični dioksid (CO). Suprotno, padaline prenose ugljični dioksid u oceane. Cijene ugljika naplaćuju one koji emitiraju ugljični dioksid (CO ) za svoje emisije. Kod pjenušaca i bisera naknadnim se vrenjem razvija vlastiti ugljični dioksid, a gaziranim se vinima ugljični dioksid utlačuje iz čeličnih boca. To je R-744 ili obični ugljični dioksid. Slador koji je provrio pretvara se u alkohol (etilni alkohol) i ugljični dioksid. U nedovoljnoj prisutnosti kisika, nepotpunim izgaranjem propana nastaju voda, ugljični monoksid, ugljični dioksid i ugljik. Ugljik i kisik stvaraju reakcijom ugljični dioksid i energiju. Za razliku od Sunčeve kratkovalne radijacije, Zemlja kao tijelo zrači dugovalnu ili terestričku radijaciju čiji su elektromagnetski valovi 15 do 20 puta veće valne duljine od kratkovalne radijacije. Za stvaranje hrane im je potrebna voda, ugljični dioksid, sunce. Taj je zrak bio proveden kroz ugljični dioksid upijajući otopinu. Ugljikov dioksid je bio jedan od prvih plinova, koji je opisan kao sastavni dio atmosfere. Njihovim izgaranjem, odnosno oksidacijom, nastaju spojevi ugljični dioksid, voda, sumporov dioksid i mineralni ostatak, odnosno pepeo. Naknadnim drugim vrenjem razvije se ugljični dioksid koji mu daje lijepu pjenu i osobit peckav okus. Ugljični se dioksid iz zraka uklanja pomoću sustava Vozdukh u "Zvezdi". U prisutnosti kisika gori pri čemu nastaju voda i ugljični dioksid. Atmosfera je propusna za kratkovalnu, a nepropusna ili teško propusna za dugovalnu radijaciju. Osim ozona ni jedan od preostalih sastojaka atmosfere ne apsorbira UV zračenje u rasponu od 240 do 290 nm. Osim ozona ni jedan od preostalih sastojaka atmosfere ne apsorbira UV zračenje u rasponu od 240 do 290 nm. Osim ozona ni jedan od preostalih sastojaka atmosfere ne apsorbira ultraljubičasto zračenje u rasponu od 240 do 290 nm. Za razliku od Sunčeve kratkovalne radijacije, Zemlja kao tijelo zrači dugovalnu ili terestričku radijaciju čiji su elektromagnetski valovi 15 do 20 puta veće valne duljine od kratkovalne radijacije. Zrak, koji sadrži kisik, iz atmosfere mehaničkim procesom disanja ulazi u alveole pluća. Kad dođe do atmosfere, 6 % insolacije se reflektira, a 16 % se apsorbira. Najviše zračenja emitira i apsorbira idealno crno tijelo. Najviše zračenja emitira i apsorbira idealno crno tijelo. U sustavu od dvaju sastojaka mogu biti najviše četiri faze u termodinamičkoj ravnoteži. U sustavu od dvaju sastojaka mogu biti najviše četiri faze u termodinamičkoj ravnoteži. Prema tom pravilu sustav u ravnoteži koji se sastoji od "C" međusobno neovisnih sastojaka, može imati samo određeni broj faza "P": 

to jest broj faza može biti najviše za dva veći od broja sastojaka. Prema tom pravilu sustav u ravnoteži koji se sastoji od "C" međusobno neovisnih sastojaka, može imati samo određeni broj faza "P": 

to jest broj faza može biti najviše za dva veći od broja sastojaka. Od sastojaka plazme na brzinu sedimentacije najviše utječu količine "fibrinogena", "kolesterola" i pojedinih frakcija bjelančevina. Raketni motor je poseba vrsta mlaznog motora koji zrak ne usisava iz atmosfere, nego kisik dobiva iz posebnog spremnika. Posebno, morske alge (modrozelene alge) izdvajaju iz atmosfere ugljikov dioksid i oslobađaju kisik. Posebno, morske alge (modrozelene alge) izdvajaju iz atmosfere ugljikov dioksid i oslobađaju kisik. Iznad mezopauze, u termosferi (od 90 do 450 km), temperatura ponovno raste, i to uglavnom zbog toga što kisik apsorbira Sunčevo zračenje valne duljine manje od 0,24 μm i pri tom disocira, pa nastaje atomni kisik. Iznad mezopauze, u termosferi (od 90 do 450 km), temperatura ponovno raste, i to uglavnom zbog toga što kisik apsorbira Sunčevo zračenje valne duljine manje od 0,24 μm i pri tom disocira, pa nastaje atomni kisik. Jedini mineral na Zemlji koji ga može zaštititi od Kriptonita je olovo, koje blokira radijaciju. Glavni sastojci atmosfere dušik, kisik i argon nisu staklenički plinovi, jer ne upijaju infracrveno zračenje. Dušik i kisik iz Zemljine atmosfere uzrokuju ljubičasta i plavkasta svjetlucanja; a to je sličan mehanizam koji uzrokuje da neonska cijev svijetli. Kisik apsorbira ove po čovjeka štetne zrake i pri tome se dijeli i vezuje u troatomski oblik kisika – ozon. Kisik apsorbira ove po čovjeka štetne zrake i pri tome se dijeli i vezuje u troatomski oblik kisika – ozon. Posljednje fotografije teleskopa Hubble otkrivaju postojanje vrlo slabašne atmosfere (10-11 bara) koja sadrži i kisik. Atmosfera je propusna za kratkovalnu, a nepropusna ili teško propusna za dugovalnu radijaciju. Osim ozona ni jedan od preostalih sastojaka atmosfere ne apsorbira UV zračenje u rasponu od 240 do 290 nm. Osim ozona ni jedan od preostalih sastojaka atmosfere ne apsorbira UV zračenje u rasponu od 240 do 290 nm. Osim ozona ni jedan od preostalih sastojaka atmosfere ne apsorbira ultraljubičasto zračenje u rasponu od 240 do 290 nm. Za razliku od Sunčeve kratkovalne radijacije, Zemlja kao tijelo zrači dugovalnu ili terestričku radijaciju čiji su elektromagnetski valovi 15 do 20 puta veće valne duljine od kratkovalne radijacije. U tom slučaju bi dušik bio dominantna komponenta te atmosfere. Usprkos tom nalazu, vladalo je uvjerenje da je dušik glavni sastojak atmosfere. Kad dođe do atmosfere, 6 % insolacije se reflektira, a 16 % se apsorbira. Najviše zračenja emitira i apsorbira idealno crno tijelo. Najviše zračenja emitira i apsorbira idealno crno tijelo. U sustavu od dvaju sastojaka mogu biti najviše četiri faze u termodinamičkoj ravnoteži. U sustavu od dvaju sastojaka mogu biti najviše četiri faze u termodinamičkoj ravnoteži. Otprilike prije 3,4 milijardi godina dušik je činio velik dio tada stabilne druge atmosfere. Prema tom pravilu sustav u ravnoteži koji se sastoji od "C" međusobno neovisnih sastojaka, može imati samo određeni broj faza "P": 

to jest broj faza može biti najviše za dva veći od broja sastojaka. Prema tom pravilu sustav u ravnoteži koji se sastoji od "C" međusobno neovisnih sastojaka, može imati samo određeni broj faza "P": 

to jest broj faza može biti najviše za dva veći od broja sastojaka. Od sastojaka plazme na brzinu sedimentacije najviše utječu količine "fibrinogena", "kolesterola" i pojedinih frakcija bjelančevina. Glavni sastojci atmosfere dušik, kisik i argon nisu staklenički plinovi, jer ne upijaju infracrveno zračenje. Zemlja i Titan nastali su od istih sastojaka koji su postojali u prasunčevoj maglici, no zbog drugih fizičkih uvjeta metan i dušik su, kao dovoljno teški plinovi, zadržani na Titanu. Dušik i kisik iz Zemljine atmosfere uzrokuju ljubičasta i plavkasta svjetlucanja; a to je sličan mehanizam koji uzrokuje da neonska cijev svijetli. Jedini mineral na Zemlji koji ga može zaštititi od Kriptonita je olovo, koje blokira radijaciju. Od navedenih pjesama najviše se ističe "Shifting Channels" koja se prisjeća Snorreovog starog zločinačkog partnera (doslovce!) Sabija se dušik koji je iznad klipa. Također, iz atmosfere, koja okružuje rastaljene kapi i kupku metala utječu prisutni plinovi (kisik, vodik, dušik, ugljikov dioksid, vodena para). Ova vrsta ima simbiozni odnos s određenim bakterijama u tlu koje stvaraju nodule na korijenu i dobavljaju dušik iz atmosfere. Ozon u prirodi nastaje u nižim slojevima atmosfere (troposferi) i u višim slojevima atmosfere (stratosferi; gdje ga najviše i ima - na visini 20 - 25 km od tla).