U kojemu su nizu točno kronološki navedeni događaji iz povijesti SFRJ-a nakon 1945. godine?
smjena hrvatskih političara u Karađorđevu → donošenje Ustava iz 1974. godine → smjena Aleksandra Rankovića → objavljivanje Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskoga književnog jezika objavljivanje Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika → smjena hrvatskih političara u Karađorđevu → donošenje Ustava iz 1974. godine → smjena Aleksandra Rankovića donošenje Ustava iz 1974. godine → smjena Aleksandra Rankovića → objavljivanje Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskoga književnog jezika → smjena hrvatskih političara u Karađorđevu smjena Aleksandra Rankovića → objavljivanje Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskoga književnog jezika → smjena hrvatskih političara u Karađorđevu → donošenje Ustava iz 1974. godine
A B C D
Zbog "hrvatskoga nacionalizma" osuđen je poslije donošenja Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika, a nakon puča u Karađorđevu (1971.) Godine 1967. jedan od sastavljača "Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika". Upravo je Međunarodni dan materinskoga jezika 21. veljače uzet kao početak Mjeseca hrvatskoga jezika, a završetak je 17. ožujka, na dan objave Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskoga književnog jezika iz 1967. godine. Bio je jedan od autora Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika, 1967. godine. Godine 1967. potpisuje "Deklaraciju o nazivu i položaju hrvatskoga književnog jezika" (vidi Hrvatski jezik). Prvi broj predstavljen je 17. ožujka 2014., na dan objave Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine. Toj izjavi prethodi Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine. Oboje su emigrirali 1967. u Beč nakon Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika, gdje su nastavili studirati filozofiju. 30. travnja 1967. godine u svezi Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika hrvatski pisci i autori u emigraciji objavili su "Apel hrvatskih pisaca i autora u emigraciji". Brozović je jedan od autora Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967., koja je označila početak kraja jugoslavenskoga jezičnoga unitarizma i nametanja hibridnoga "srpsko-hrvatskoga" jezika. Objavljivanjem "Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika" 1967. pokrenuta je javna rasprava o položaju hrvatskog naroda u drugoj Jugoslaviji. Preveo je na njemački jezik "Deklaraciju o položaju i nazivu hrvatskoga književnog jezika" netom nakon što je izašla. Godine 1967., u Matici hrvatskoj je sastavljena, Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika. poništena je Deklaracijom o nazivu i položaju hrvatskoga književnoga jezika iz 1967. god. Svojom samostalnom i energičnom politikom Holjevac se sukobio s jugoslavenskim političkim vrhom, a nakon objavljivanja "Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskoga jezika" 1967., isključen je iz Centralnog komiteta Saveza komunista Hrvatske 1969. godine. To je protivljenje tek rijetko bilo iskazivano na javni način, prigodom donošenja Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine i za vrijeme Hrvatskog proljeća 1970. Deklaracijom o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika potpisnici su zahtijevali zaštitu hrvatskog jezika od jugoslavizacije koji je uslijedio nakon tako zvanog „Novosadskog dogovora“ iz godine 1954. Drugi su dio trilogije suvremene hrvatske političke povijesti započete Deklaracijom o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika. Zalaganje za samobitnost hrvatskog jezika bilo je politički vrlo rizično, čak i za pripadnike komunističke elite - kako se vidi na primjeru donošenja Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine. "Podrobnije, v. u članku Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika." -Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskih književnih jezika Godine 1967. potpisuje "Deklaraciju o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika", čime se izlaže nemalom riziku. Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine nije zamisliva bez "Razlika", jer u jezikoslovnome pogledu ponavlja argumentaciju Guberine i Krstića. Godine 1967. istupio je iz tadašnjeg Društva književnika Hrvatske, jer se nije slagao sa Deklaracijom o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika. Politički se aktivirao u jesen 1968. godine na Filozofskom fakultetu braneći Deklaraciju o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika. Zbog "hrvatskoga nacionalizma" osuđen je poslije donošenja Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika, a nakon puča u Karađorđevu (1971.) Godine 1967. jedan od sastavljača "Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika". Bio je jedan od autora Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika, 1967. godine. Toj izjavi prethodi Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine. Prvi broj predstavljen je 17. ožujka 2014., na dan objave Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine. Oboje su emigrirali 1967. u Beč nakon Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika, gdje su nastavili studirati filozofiju. Objavljivanjem "Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika" 1967. pokrenuta je javna rasprava o položaju hrvatskog naroda u drugoj Jugoslaviji. 30. travnja 1967. godine u svezi Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika hrvatski pisci i autori u emigraciji objavili su "Apel hrvatskih pisaca i autora u emigraciji". Godine 1967., u Matici hrvatskoj je sastavljena, Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika. Deklaracijom o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika potpisnici su zahtijevali zaštitu hrvatskog jezika od jugoslavizacije koji je uslijedio nakon tako zvanog „Novosadskog dogovora“ iz godine 1954. To je protivljenje tek rijetko bilo iskazivano na javni način, prigodom donošenja Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine i za vrijeme Hrvatskog proljeća 1970. "Podrobnije, v. u članku Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika." Zalaganje za samobitnost hrvatskog jezika bilo je politički vrlo rizično, čak i za pripadnike komunističke elite - kako se vidi na primjeru donošenja Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine. Drugi su dio trilogije suvremene hrvatske političke povijesti započete Deklaracijom o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika. Godine 1967. potpisuje "Deklaraciju o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika", čime se izlaže nemalom riziku. Godine 1967. istupio je iz tadašnjeg Društva književnika Hrvatske, jer se nije slagao sa Deklaracijom o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika. Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine nije zamisliva bez "Razlika", jer u jezikoslovnome pogledu ponavlja argumentaciju Guberine i Krstića. Značajni prijepori o statusu hrvatskog jezika u Jugoslaviji na najjači način su izraženi u Deklaraciji o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine, kojom su hrvatski jezikoslovci usprotivili aktivnostima radi stvaranju jedinstvenog "srpskohrvatskog jezika". Brozović je jedan od autora Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967., koja je označila početak kraja jugoslavenskoga jezičnoga unitarizma i nametanja hibridnoga "srpsko-hrvatskoga" jezika. Politički se aktivirao u jesen 1968. godine na Filozofskom fakultetu braneći Deklaraciju o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika. Potpisao je Deklaraciju o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika, nakon čega je pao u nemilost jugokomunističkog sustava. Upravo je Međunarodni dan materinskoga jezika 21. veljače uzet kao početak Mjeseca hrvatskoga jezika, a završetak je 17. ožujka, na dan objave Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskoga književnog jezika iz 1967. godine. Godinu dana kasnije javno je branio Deklaraciju o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika. Godine 1967. potpisuje "Deklaraciju o nazivu i položaju hrvatskoga književnog jezika" (vidi Hrvatski jezik). Zbog pristajanja uz Deklaraciju o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika ostao je bez posla. Zbog "hrvatskoga nacionalizma" osuđen je poslije donošenja Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika, a nakon puča u Karađorđevu (1971.) Godine 1967. jedan od sastavljača "Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika". Upravo je Međunarodni dan materinskoga jezika 21. veljače uzet kao početak Mjeseca hrvatskoga jezika, a završetak je 17. ožujka, na dan objave Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskoga književnog jezika iz 1967. godine. Bio je jedan od autora Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika, 1967. godine. Godine 1967. potpisuje "Deklaraciju o nazivu i položaju hrvatskoga književnog jezika" (vidi Hrvatski jezik). Prvi broj predstavljen je 17. ožujka 2014., na dan objave Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine. Toj izjavi prethodi Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine. Oboje su emigrirali 1967. u Beč nakon Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika, gdje su nastavili studirati filozofiju. 30. travnja 1967. godine u svezi Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika hrvatski pisci i autori u emigraciji objavili su "Apel hrvatskih pisaca i autora u emigraciji". Brozović je jedan od autora Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967., koja je označila početak kraja jugoslavenskoga jezičnoga unitarizma i nametanja hibridnoga "srpsko-hrvatskoga" jezika. Objavljivanjem "Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika" 1967. pokrenuta je javna rasprava o položaju hrvatskog naroda u drugoj Jugoslaviji. Preveo je na njemački jezik "Deklaraciju o položaju i nazivu hrvatskoga književnog jezika" netom nakon što je izašla. Godine 1967., u Matici hrvatskoj je sastavljena, Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika. poništena je Deklaracijom o nazivu i položaju hrvatskoga književnoga jezika iz 1967. god. Svojom samostalnom i energičnom politikom Holjevac se sukobio s jugoslavenskim političkim vrhom, a nakon objavljivanja "Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskoga jezika" 1967., isključen je iz Centralnog komiteta Saveza komunista Hrvatske 1969. godine. To je protivljenje tek rijetko bilo iskazivano na javni način, prigodom donošenja Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine i za vrijeme Hrvatskog proljeća 1970. Deklaracijom o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika potpisnici su zahtijevali zaštitu hrvatskog jezika od jugoslavizacije koji je uslijedio nakon tako zvanog „Novosadskog dogovora“ iz godine 1954. Drugi su dio trilogije suvremene hrvatske političke povijesti započete Deklaracijom o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika. Zalaganje za samobitnost hrvatskog jezika bilo je politički vrlo rizično, čak i za pripadnike komunističke elite - kako se vidi na primjeru donošenja Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine. "Podrobnije, v. u članku Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika." -Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskih književnih jezika Godine 1967. potpisuje "Deklaraciju o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika", čime se izlaže nemalom riziku. Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine nije zamisliva bez "Razlika", jer u jezikoslovnome pogledu ponavlja argumentaciju Guberine i Krstića. Godine 1967. istupio je iz tadašnjeg Društva književnika Hrvatske, jer se nije slagao sa Deklaracijom o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika. Politički se aktivirao u jesen 1968. godine na Filozofskom fakultetu braneći Deklaraciju o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika. Zbog "hrvatskoga nacionalizma" osuđen je poslije donošenja Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika, a nakon puča u Karađorđevu (1971.) Godine 1967. jedan od sastavljača "Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika". Upravo je Međunarodni dan materinskoga jezika 21. veljače uzet kao početak Mjeseca hrvatskoga jezika, a završetak je 17. ožujka, na dan objave Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskoga književnog jezika iz 1967. godine. Bio je jedan od autora Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika, 1967. godine. Godine 1967. potpisuje "Deklaraciju o nazivu i položaju hrvatskoga književnog jezika" (vidi Hrvatski jezik). Prvi broj predstavljen je 17. ožujka 2014., na dan objave Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine. Toj izjavi prethodi Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine. Oboje su emigrirali 1967. u Beč nakon Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika, gdje su nastavili studirati filozofiju. 30. travnja 1967. godine u svezi Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika hrvatski pisci i autori u emigraciji objavili su "Apel hrvatskih pisaca i autora u emigraciji". Brozović je jedan od autora Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967., koja je označila početak kraja jugoslavenskoga jezičnoga unitarizma i nametanja hibridnoga "srpsko-hrvatskoga" jezika. Objavljivanjem "Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika" 1967. pokrenuta je javna rasprava o položaju hrvatskog naroda u drugoj Jugoslaviji. Preveo je na njemački jezik "Deklaraciju o položaju i nazivu hrvatskoga književnog jezika" netom nakon što je izašla. Godine 1967., u Matici hrvatskoj je sastavljena, Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika. poništena je Deklaracijom o nazivu i položaju hrvatskoga književnoga jezika iz 1967. god. Svojom samostalnom i energičnom politikom Holjevac se sukobio s jugoslavenskim političkim vrhom, a nakon objavljivanja "Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskoga jezika" 1967., isključen je iz Centralnog komiteta Saveza komunista Hrvatske 1969. godine. To je protivljenje tek rijetko bilo iskazivano na javni način, prigodom donošenja Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine i za vrijeme Hrvatskog proljeća 1970. Deklaracijom o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika potpisnici su zahtijevali zaštitu hrvatskog jezika od jugoslavizacije koji je uslijedio nakon tako zvanog „Novosadskog dogovora“ iz godine 1954. Drugi su dio trilogije suvremene hrvatske političke povijesti započete Deklaracijom o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika. Zalaganje za samobitnost hrvatskog jezika bilo je politički vrlo rizično, čak i za pripadnike komunističke elite - kako se vidi na primjeru donošenja Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine. "Podrobnije, v. u članku Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika." -Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskih književnih jezika Godine 1967. potpisuje "Deklaraciju o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika", čime se izlaže nemalom riziku. Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika iz 1967. godine nije zamisliva bez "Razlika", jer u jezikoslovnome pogledu ponavlja argumentaciju Guberine i Krstića. Godine 1967. istupio je iz tadašnjeg Društva književnika Hrvatske, jer se nije slagao sa Deklaracijom o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika. Politički se aktivirao u jesen 1968. godine na Filozofskom fakultetu braneći Deklaraciju o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika.