Elektron de Broglieve valne duljine λ ima količinu gibanja iznosa p i giba se brzinom znatno manjom od brzine svjetlosti. Koliki je iznos količine gibanja nekoga drugog elektrona de Broglieve valne duljine 2λ
2p 4p p/2 p/4
A B C D
Povećanjem čestičnih svojstava svjetlosti kojom osvjetljavamo (smanjenje valne duljine) gubi se na preciznosti mjerenja brzine (količine gibanja), a povećanjem valnih (povećanje valne duljine) gubi se na preciznosti određivanja položaja. Takav pomak od jedne valne duljine "λ" učine valne fronte s brzinom svjetlosti "c", prema tome za vrijeme "T" jednako "λ/T". Upotrebom svjetlosti male valne duljine, doduše, možemo točno odrediti položaj elektrona na pravcu, ali tom svjetlošću male valne duljine znatno mijenjamo impuls elektrona. Upotrebom svjetlosti male valne duljine, doduše, možemo točno odrediti položaj elektrona na pravcu, ali tom svjetlošću male valne duljine znatno mijenjamo impuls elektrona. Ogib elektrona, protona i neutrona na kristalima dokaz je valne naravi čestica, to jest de Broglieve teorije o valovima tvari. Izražava se omjerom promjene valne duljine i same valne duljine (z=Δλ/λ). Period titranja frekvencije "f":

Period kružnog gibanja kutne brzine "ω":

Period vala valne duljine "λ":
gdje je "v" fazna brzina vala. Promjena brzine mora prema de Broglievom odnosu biti vezana s promjenom valne duljine. U korpuskularnoj slici valovima različite valne duljine odgovaraju različite brzine elektrona. U korpuskularnoj slici valovima različite valne duljine odgovaraju različite brzine elektrona. Između valne duljine i brzine katodnih zraka pokusima se nalazi odnos "λ" = 7,25∙1/"v" što se točno slaže s de Broglievim izrazom. Odabir valne duljine obavlja se promjenom valne duljine primjenom dopplerovog efekta. Smanjenjem valne duljine korištene svjetlosti možemo sve preciznije odrediti položaj tražene čestice, ali u tom slučaju povećavamo energiju zračenja (E=hf=hc/λ), odnosno čestična svojstva svjetlosti (elektromagnetskog vala) čiji foton u tom slučaju ima veću količinu gibanja (p=h/λ) pa tako u "sudaru" s promatranom česticom više mijenja njenu količinu gibanja (u odnosu na početnu) tako da je i nju nemoguće sasvim točno odrediti. Kod jednake brzine valna je duljina protonskih zraka 2 000 puta manja od valne duljine elektrona. Atmosfera ima veliku sposobnost apsorpcije, nepropusna je za kratke valne duljine "λ" < 0,3 μm, ali je skoro potpuno propusna za valne duljine vidljivog područja, to jest za 0,3 < "λ" < 1,0 μm. Atmosfera ima veliku sposobnost apsorpcije, nepropusna je za kratke valne duljine "λ" < 0,3 μm, ali je skoro potpuno propusna za valne duljine vidljivog područja, to jest za 0,3 < "λ" < 1,0 μm. Atmosfera ima veliku sposobnost apsorpcije, nepropusna je za kratke valne duljine "λ" < 0,3 μm, ali je skoro potpuno propusna za valne duljine vidljivog područja, to jest za 0,3 < "λ" < 1,0 μm. Kod Tyndallovog učinka zrake svjetlosti veće valne duljine (na primjer crvena) prolaze, dok zrake svjetlosti manje valne duljine (na primjer plava) se raspršuju. Pokusima se može izmjeriti energija, koja pada na valne duljine između "λ" i "λ + Δλ". Valne duljine se povećavaju. Kod Tyndallovog učinka zrake svjetlosti veće valne duljine (npr. crvena) prolaze, dok zrake svjetlosti manje valne duljine (npr. Dopplerovim učinkom izravno se mjeri brzina izvora u smjeru doglednice, radijalna komponenta brzine "v", jer je omjer te brzine i brzine svjetlosti jednak omjeru promjene valne duljine i same valne duljine:

Godine 1859. postavljaju Gustav Robert Kirchhoff (1824. De Brogliev odnos između impulsa i valne duljine vrijedi za sve vrste materije. Pri tom treba misliti na slijedeće: frekvencija "ν" se može izračunati iz valne duljine "λ" prema poznatom odnosu:

No brzina svjetlosti "c" nije tako točno izmjerena kako su točna mjerenja valne duljine. Povećanjem čestičnih svojstava svjetlosti kojom osvjetljavamo (smanjenje valne duljine) gubi se na preciznosti mjerenja brzine (količine gibanja), a povećanjem valnih (povećanje valne duljine) gubi se na preciznosti određivanja položaja. Takav pomak od jedne valne duljine "λ" učine valne fronte s brzinom svjetlosti "c", prema tome za vrijeme "T" jednako "λ/T". Upotrebom svjetlosti male valne duljine, doduše, možemo točno odrediti položaj elektrona na pravcu, ali tom svjetlošću male valne duljine znatno mijenjamo impuls elektrona. Upotrebom svjetlosti male valne duljine, doduše, možemo točno odrediti položaj elektrona na pravcu, ali tom svjetlošću male valne duljine znatno mijenjamo impuls elektrona. Ogib elektrona, protona i neutrona na kristalima dokaz je valne naravi čestica, to jest de Broglieve teorije o valovima tvari. Izražava se omjerom promjene valne duljine i same valne duljine (z=Δλ/λ). Period titranja frekvencije "f":

Period kružnog gibanja kutne brzine "ω":

Period vala valne duljine "λ":
gdje je "v" fazna brzina vala. Promjena brzine mora prema de Broglievom odnosu biti vezana s promjenom valne duljine. U korpuskularnoj slici valovima različite valne duljine odgovaraju različite brzine elektrona. U korpuskularnoj slici valovima različite valne duljine odgovaraju različite brzine elektrona. Između valne duljine i brzine katodnih zraka pokusima se nalazi odnos "λ" = 7,25∙1/"v" što se točno slaže s de Broglievim izrazom. Odabir valne duljine obavlja se promjenom valne duljine primjenom dopplerovog efekta. Smanjenjem valne duljine korištene svjetlosti možemo sve preciznije odrediti položaj tražene čestice, ali u tom slučaju povećavamo energiju zračenja (E=hf=hc/λ), odnosno čestična svojstva svjetlosti (elektromagnetskog vala) čiji foton u tom slučaju ima veću količinu gibanja (p=h/λ) pa tako u "sudaru" s promatranom česticom više mijenja njenu količinu gibanja (u odnosu na početnu) tako da je i nju nemoguće sasvim točno odrediti. Kod jednake brzine valna je duljina protonskih zraka 2 000 puta manja od valne duljine elektrona. Atmosfera ima veliku sposobnost apsorpcije, nepropusna je za kratke valne duljine "λ" < 0,3 μm, ali je skoro potpuno propusna za valne duljine vidljivog područja, to jest za 0,3 < "λ" < 1,0 μm. Atmosfera ima veliku sposobnost apsorpcije, nepropusna je za kratke valne duljine "λ" < 0,3 μm, ali je skoro potpuno propusna za valne duljine vidljivog područja, to jest za 0,3 < "λ" < 1,0 μm. Atmosfera ima veliku sposobnost apsorpcije, nepropusna je za kratke valne duljine "λ" < 0,3 μm, ali je skoro potpuno propusna za valne duljine vidljivog područja, to jest za 0,3 < "λ" < 1,0 μm. Kod Tyndallovog učinka zrake svjetlosti veće valne duljine (na primjer crvena) prolaze, dok zrake svjetlosti manje valne duljine (na primjer plava) se raspršuju. Pokusima se može izmjeriti energija, koja pada na valne duljine između "λ" i "λ + Δλ". Valne duljine se povećavaju. Kod Tyndallovog učinka zrake svjetlosti veće valne duljine (npr. crvena) prolaze, dok zrake svjetlosti manje valne duljine (npr. Dopplerovim učinkom izravno se mjeri brzina izvora u smjeru doglednice, radijalna komponenta brzine "v", jer je omjer te brzine i brzine svjetlosti jednak omjeru promjene valne duljine i same valne duljine:

Godine 1859. postavljaju Gustav Robert Kirchhoff (1824. De Brogliev odnos između impulsa i valne duljine vrijedi za sve vrste materije. Pri tom treba misliti na slijedeće: frekvencija "ν" se može izračunati iz valne duljine "λ" prema poznatom odnosu:

No brzina svjetlosti "c" nije tako točno izmjerena kako su točna mjerenja valne duljine. Povećanjem čestičnih svojstava svjetlosti kojom osvjetljavamo (smanjenje valne duljine) gubi se na preciznosti mjerenja brzine (količine gibanja), a povećanjem valnih (povećanje valne duljine) gubi se na preciznosti određivanja položaja. Takav pomak od jedne valne duljine "λ" učine valne fronte s brzinom svjetlosti "c", prema tome za vrijeme "T" jednako "λ/T". Upotrebom svjetlosti male valne duljine, doduše, možemo točno odrediti položaj elektrona na pravcu, ali tom svjetlošću male valne duljine znatno mijenjamo impuls elektrona. Upotrebom svjetlosti male valne duljine, doduše, možemo točno odrediti položaj elektrona na pravcu, ali tom svjetlošću male valne duljine znatno mijenjamo impuls elektrona. Ogib elektrona, protona i neutrona na kristalima dokaz je valne naravi čestica, to jest de Broglieve teorije o valovima tvari. Izražava se omjerom promjene valne duljine i same valne duljine (z=Δλ/λ). Period titranja frekvencije "f":

Period kružnog gibanja kutne brzine "ω":

Period vala valne duljine "λ":
gdje je "v" fazna brzina vala. Kod jednake brzine valna je duljina protonskih zraka 2 000 puta manja od valne duljine elektrona. Promjena brzine mora prema de Broglievom odnosu biti vezana s promjenom valne duljine. U korpuskularnoj slici valovima različite valne duljine odgovaraju različite brzine elektrona. U korpuskularnoj slici valovima različite valne duljine odgovaraju različite brzine elektrona. Između valne duljine i brzine katodnih zraka pokusima se nalazi odnos "λ" = 7,25∙1/"v" što se točno slaže s de Broglievim izrazom. Smanjenjem valne duljine korištene svjetlosti možemo sve preciznije odrediti položaj tražene čestice, ali u tom slučaju povećavamo energiju zračenja (E=hf=hc/λ), odnosno čestična svojstva svjetlosti (elektromagnetskog vala) čiji foton u tom slučaju ima veću količinu gibanja (p=h/λ) pa tako u "sudaru" s promatranom česticom više mijenja njenu količinu gibanja (u odnosu na početnu) tako da je i nju nemoguće sasvim točno odrediti. Odabir valne duljine obavlja se promjenom valne duljine primjenom dopplerovog efekta. Atmosfera ima veliku sposobnost apsorpcije, nepropusna je za kratke valne duljine "λ" < 0,3 μm, ali je skoro potpuno propusna za valne duljine vidljivog područja, to jest za 0,3 < "λ" < 1,0 μm. Atmosfera ima veliku sposobnost apsorpcije, nepropusna je za kratke valne duljine "λ" < 0,3 μm, ali je skoro potpuno propusna za valne duljine vidljivog područja, to jest za 0,3 < "λ" < 1,0 μm. Atmosfera ima veliku sposobnost apsorpcije, nepropusna je za kratke valne duljine "λ" < 0,3 μm, ali je skoro potpuno propusna za valne duljine vidljivog područja, to jest za 0,3 < "λ" < 1,0 μm. Kod Tyndallovog učinka zrake svjetlosti veće valne duljine (na primjer crvena) prolaze, dok zrake svjetlosti manje valne duljine (na primjer plava) se raspršuju. Pokusima se može izmjeriti energija, koja pada na valne duljine između "λ" i "λ + Δλ". Valne duljine se povećavaju. Kod Tyndallovog učinka zrake svjetlosti veće valne duljine (npr. crvena) prolaze, dok zrake svjetlosti manje valne duljine (npr. Dopplerovim učinkom izravno se mjeri brzina izvora u smjeru doglednice, radijalna komponenta brzine "v", jer je omjer te brzine i brzine svjetlosti jednak omjeru promjene valne duljine i same valne duljine:

Godine 1859. postavljaju Gustav Robert Kirchhoff (1824. De Brogliev odnos između impulsa i valne duljine vrijedi za sve vrste materije. Pri tom treba misliti na slijedeće: frekvencija "ν" se može izračunati iz valne duljine "λ" prema poznatom odnosu:

No brzina svjetlosti "c" nije tako točno izmjerena kako su točna mjerenja valne duljine. Povećanjem čestičnih svojstava svjetlosti kojom osvjetljavamo (smanjenje valne duljine) gubi se na preciznosti mjerenja brzine (količine gibanja), a povećanjem valnih (povećanje valne duljine) gubi se na preciznosti određivanja položaja. Takav pomak od jedne valne duljine "λ" učine valne fronte s brzinom svjetlosti "c", prema tome za vrijeme "T" jednako "λ/T". Upotrebom svjetlosti male valne duljine, doduše, možemo točno odrediti položaj elektrona na pravcu, ali tom svjetlošću male valne duljine znatno mijenjamo impuls elektrona. Upotrebom svjetlosti male valne duljine, doduše, možemo točno odrediti položaj elektrona na pravcu, ali tom svjetlošću male valne duljine znatno mijenjamo impuls elektrona. Ogib elektrona, protona i neutrona na kristalima dokaz je valne naravi čestica, to jest de Broglieve teorije o valovima tvari. Izražava se omjerom promjene valne duljine i same valne duljine (z=Δλ/λ). Period titranja frekvencije "f":

Period kružnog gibanja kutne brzine "ω":

Period vala valne duljine "λ":
gdje je "v" fazna brzina vala. Promjena brzine mora prema de Broglievom odnosu biti vezana s promjenom valne duljine. U korpuskularnoj slici valovima različite valne duljine odgovaraju različite brzine elektrona. U korpuskularnoj slici valovima različite valne duljine odgovaraju različite brzine elektrona. Između valne duljine i brzine katodnih zraka pokusima se nalazi odnos "λ" = 7,25∙1/"v" što se točno slaže s de Broglievim izrazom. Smanjenjem valne duljine korištene svjetlosti možemo sve preciznije odrediti položaj tražene čestice, ali u tom slučaju povećavamo energiju zračenja (E=hf=hc/λ), odnosno čestična svojstva svjetlosti (elektromagnetskog vala) čiji foton u tom slučaju ima veću količinu gibanja (p=h/λ) pa tako u "sudaru" s promatranom česticom više mijenja njenu količinu gibanja (u odnosu na početnu) tako da je i nju nemoguće sasvim točno odrediti. Odabir valne duljine obavlja se promjenom valne duljine primjenom dopplerovog efekta. Kod jednake brzine valna je duljina protonskih zraka 2 000 puta manja od valne duljine elektrona. Atmosfera ima veliku sposobnost apsorpcije, nepropusna je za kratke valne duljine "λ" < 0,3 μm, ali je skoro potpuno propusna za valne duljine vidljivog područja, to jest za 0,3 < "λ" < 1,0 μm. Atmosfera ima veliku sposobnost apsorpcije, nepropusna je za kratke valne duljine "λ" < 0,3 μm, ali je skoro potpuno propusna za valne duljine vidljivog područja, to jest za 0,3 < "λ" < 1,0 μm. Atmosfera ima veliku sposobnost apsorpcije, nepropusna je za kratke valne duljine "λ" < 0,3 μm, ali je skoro potpuno propusna za valne duljine vidljivog područja, to jest za 0,3 < "λ" < 1,0 μm. Kod Tyndallovog učinka zrake svjetlosti veće valne duljine (na primjer crvena) prolaze, dok zrake svjetlosti manje valne duljine (na primjer plava) se raspršuju. Pokusima se može izmjeriti energija, koja pada na valne duljine između "λ" i "λ + Δλ". Valne duljine se povećavaju. Kod Tyndallovog učinka zrake svjetlosti veće valne duljine (npr. crvena) prolaze, dok zrake svjetlosti manje valne duljine (npr. Dopplerovim učinkom izravno se mjeri brzina izvora u smjeru doglednice, radijalna komponenta brzine "v", jer je omjer te brzine i brzine svjetlosti jednak omjeru promjene valne duljine i same valne duljine:

Godine 1859. postavljaju Gustav Robert Kirchhoff (1824. De Brogliev odnos između impulsa i valne duljine vrijedi za sve vrste materije. Pri tom treba misliti na slijedeće: frekvencija "ν" se može izračunati iz valne duljine "λ" prema poznatom odnosu:

No brzina svjetlosti "c" nije tako točno izmjerena kako su točna mjerenja valne duljine.