Koja će od navedenih vodenih otopina plavomu lakmus-papiru promijeniti boju?
otopina natrijeva peroksida otopina natrijeva etoksida otopina kalcijeva oksida otopina sumporova(IV) oksida
A B C D
i 30 % otopina natrijeva tiosulfata, ili 15 % otopina amonijeva tiosulfata. ), 30 % otopina natrijeva tiosulfata, 15 % otopina amonijeva tiosulfata, te kašica od taložene krede i vode. Uzmimo kao primjer sljedeće: klorovodičnu kiselinu može neutralizirati i otopina natrijeva hidroksida, ali i otopina amonijaka. pH je mjera kiselosti ili bazičnosti vodenih otopina. Nitrat, sulfat i perklorat iz vodenih otopina kristaliziraju kao tetrahidrati. Otopina će zadržati svoju boju sve dok se najmanje 10% drugog oblika ne poveća koncentracija. Amonijakalna otopina natrijeva klorida neutralizira se uvođenjem CO (ugljikov(IV) oksid) do zasićenja. Fehlingova otopina pripravlja se iz bakrenog sulfata, natrijeva hidroksida i natrij-kalijeva tartara. Drugi način stvaranja konverzijske prevlake jest fosfatiranje pomoću vodenih otopina fosfata. Ovim postupkom uvodi se amonijak u zasićenu otopinu natrijeva klorida, čime otopina postaje lužnata. Nakon uklanjanja taloga slabo rastvorivog kalcijeva karbonata filtracijom, otopina natrijeva hidroksida se koncentrira uparavanjem. "Koncentrirane" su otopine obično 25% po težini, takva otopina ima gustoću od 0.907 g/cm, a otopina koja ima manju gustoću bit će više koncentrirana. Najčešće se kao elektrolit koristi vodena otopina natrijeva hidroksida 2 - 5 %, no mogu se koristiti i manje agresivne kemikalije poput natrijeva karbonata ili natrijeva tetraborata. Otopina tiosulfata i otopina tiouree (kancerogena tvar!) otopina iz koje se sastavnica odvaja (rafinat) i otopina obogaćena sastavnicom koja se odvaja (ekstrakt). Time se u otopini nagomilavaju natrijevi i hidroksilni ioni, to jest nastaje otopina natrijeva hidroksida (lužine). Tekućina je obično vodena otopina natrijeva, rjeđe kositrova ili drugog fluorida, koja se nanosi izravno na mlade trajne zube u djece. Od čisto kemijskih otopina koristi se kisela otopina tiouree 8-10 % (kancerogena tvar!!!) Ringerova otopina). Lako se otapa u vodi, a otopina natrijeva karbonata djeluje jako lužnata, zbog hidrolize, i nagriza tkiva. Ako otopina sadrži najveću količinu tvari koja se može otopiti kod određene temperature, to je zasićena otopina. Natrijeva lužina se laboratorijski dobiva reakcijom natrija, natrijeva oksida i peroksida s vodom. Za rast velikih kristala iz vodenih otopina služe posude sa zasićenom otopinom tvari koja kristalizira, uz dodatak malih kristalnih jezgara. Od kemijskih otopina najčešće se može koristiti 5 % otopina solne kiseline(uz dodatak korozionog inhibitora), te 15% otopina trinatrij fosfata.Elektrolitsko je čišćenje također jedna od mogućnosti. U laboratoriju se dušik najčešće dobiva iz amonijeva nitrita, ili reakcijom zasićenih otopina amonijeva klorida i natrijeva nitrita. i 30 % otopina natrijeva tiosulfata, ili 15 % otopina amonijeva tiosulfata. ), 30 % otopina natrijeva tiosulfata, 15 % otopina amonijeva tiosulfata, te kašica od taložene krede i vode. Uzmimo kao primjer sljedeće: klorovodičnu kiselinu može neutralizirati i otopina natrijeva hidroksida, ali i otopina amonijaka. pH je mjera kiselosti ili bazičnosti vodenih otopina. Nitrat, sulfat i perklorat iz vodenih otopina kristaliziraju kao tetrahidrati. Otopina će zadržati svoju boju sve dok se najmanje 10% drugog oblika ne poveća koncentracija. Amonijakalna otopina natrijeva klorida neutralizira se uvođenjem CO (ugljikov(IV) oksid) do zasićenja. Fehlingova otopina pripravlja se iz bakrenog sulfata, natrijeva hidroksida i natrij-kalijeva tartara. Drugi način stvaranja konverzijske prevlake jest fosfatiranje pomoću vodenih otopina fosfata. Ovim postupkom uvodi se amonijak u zasićenu otopinu natrijeva klorida, čime otopina postaje lužnata. Nakon uklanjanja taloga slabo rastvorivog kalcijeva karbonata filtracijom, otopina natrijeva hidroksida se koncentrira uparavanjem. "Koncentrirane" su otopine obično 25% po težini, takva otopina ima gustoću od 0.907 g/cm, a otopina koja ima manju gustoću bit će više koncentrirana. Najčešće se kao elektrolit koristi vodena otopina natrijeva hidroksida 2 - 5 %, no mogu se koristiti i manje agresivne kemikalije poput natrijeva karbonata ili natrijeva tetraborata. Otopina tiosulfata i otopina tiouree (kancerogena tvar!) otopina iz koje se sastavnica odvaja (rafinat) i otopina obogaćena sastavnicom koja se odvaja (ekstrakt). Time se u otopini nagomilavaju natrijevi i hidroksilni ioni, to jest nastaje otopina natrijeva hidroksida (lužine). Tekućina je obično vodena otopina natrijeva, rjeđe kositrova ili drugog fluorida, koja se nanosi izravno na mlade trajne zube u djece. Od čisto kemijskih otopina koristi se kisela otopina tiouree 8-10 % (kancerogena tvar!!!) Ringerova otopina). Lako se otapa u vodi, a otopina natrijeva karbonata djeluje jako lužnata, zbog hidrolize, i nagriza tkiva. Ako otopina sadrži najveću količinu tvari koja se može otopiti kod određene temperature, to je zasićena otopina. Za rast velikih kristala iz vodenih otopina služe posude sa zasićenom otopinom tvari koja kristalizira, uz dodatak malih kristalnih jezgara. Od kemijskih otopina najčešće se može koristiti 5 % otopina solne kiseline(uz dodatak korozionog inhibitora), te 15% otopina trinatrij fosfata.Elektrolitsko je čišćenje također jedna od mogućnosti. U laboratoriju se dušik najčešće dobiva iz amonijeva nitrita, ili reakcijom zasićenih otopina amonijeva klorida i natrijeva nitrita. Otopine

Otopina u širem smislu je homogena smjesa u kojoj se sastojci nalaze u molekularnom (prava otopina) ili koloidnom razdjeljenju (koloidna otopina) i koja može biti u sva tri agregatna stanja: plinska smjesa, smjesa kapljevina, čvrsta otopina (npr. To je vodena otopina kalcijeva hidroksida tj. pH je mjera kiselosti ili bazičnosti vodenih otopina. Vodena otopina je slabo lužnata, a jedna od primjena otopine kalcijeva hidroksida je tzv. Nitrat, sulfat i perklorat iz vodenih otopina kristaliziraju kao tetrahidrati. Otopina će zadržati svoju boju sve dok se najmanje 10% drugog oblika ne poveća koncentracija. Drugi način stvaranja konverzijske prevlake jest fosfatiranje pomoću vodenih otopina fosfata. Nakon uklanjanja taloga slabo rastvorivog kalcijeva karbonata filtracijom, otopina natrijeva hidroksida se koncentrira uparavanjem. "Koncentrirane" su otopine obično 25% po težini, takva otopina ima gustoću od 0.907 g/cm, a otopina koja ima manju gustoću bit će više koncentrirana. Otopina tiosulfata i otopina tiouree (kancerogena tvar!) otopina iz koje se sastavnica odvaja (rafinat) i otopina obogaćena sastavnicom koja se odvaja (ekstrakt). Od čisto kemijskih otopina koristi se kisela otopina tiouree 8-10 % (kancerogena tvar!!!) Ringerova otopina). Ta se otopina sumporovog(VI) oksida u sumpornoj kiselini naziva oleum ili dimeća sumporna kiselina. Ako otopina sadrži najveću količinu tvari koja se može otopiti kod određene temperature, to je zasićena otopina. Maseni udio kalcijeva hidroksida u bistroj otopini može biti najviše 0,13%, a takva se otopina zove vapnena voda. Za rast velikih kristala iz vodenih otopina služe posude sa zasićenom otopinom tvari koja kristalizira, uz dodatak malih kristalnih jezgara. i 30 % otopina natrijeva tiosulfata, ili 15 % otopina amonijeva tiosulfata. Od kemijskih otopina najčešće se može koristiti 5 % otopina solne kiseline(uz dodatak korozionog inhibitora), te 15% otopina trinatrij fosfata.Elektrolitsko je čišćenje također jedna od mogućnosti. ), 30 % otopina natrijeva tiosulfata, 15 % otopina amonijeva tiosulfata, te kašica od taložene krede i vode. Vodena otopina sumporova(IV) oksida sadrži uglavnom molekule sumporova(IV) oksida (SO) te vrlo malo oksonijevih (HO), hidrogensulfitnih (HSO) i sulfitnih iona. Vodena otopina sumporova(IV) oksida sadrži uglavnom molekule sumporova(IV) oksida (SO) te vrlo malo oksonijevih (HO), hidrogensulfitnih (HSO) i sulfitnih iona. Otopine

Otopina u širem smislu je homogena smjesa u kojoj se sastojci nalaze u molekularnom (prava otopina) ili koloidnom razdjeljenju (koloidna otopina) i koja može biti u sva tri agregatna stanja: plinska smjesa, smjesa kapljevina, čvrsta otopina (npr. Ova dva svojstva otopina zajedno s osmozom ubrajamo u koligativna svojstva otopina. Nastaje kristalizacijom iz vodenih otopina u kristalima romboedrijske hemiedrije heksagonskoga sustava i u kristalastim agregatima, od kojih je najpoznatiji vapnenac. Njezina razrijeđena otopina (ocat 6 i 9%-tni kupovni) dobiva se od pamtivijeka vrenjem iz alkoholnih otopina. Vodena otopina sumporova(IV) oksida sadrži uglavnom molekule sumporova(IV) oksida (SO) te vrlo malo oksonijevih (HO), hidrogensulfitnih (HSO) i sulfitnih iona. Vodena otopina sumporova(IV) oksida sadrži uglavnom molekule sumporova(IV) oksida (SO) te vrlo malo oksonijevih (HO), hidrogensulfitnih (HSO) i sulfitnih iona. Dio se sumpora se dobiva iz sumporova(IV) oksida. prženjem sulfidnih ruda, sadrže znatne količine sumporova(IV) oksida. pH je mjera kiselosti ili bazičnosti vodenih otopina. Nitrat, sulfat i perklorat iz vodenih otopina kristaliziraju kao tetrahidrati. Otopina će zadržati svoju boju sve dok se najmanje 10% drugog oblika ne poveća koncentracija. Najveće količine sumporova(IV) oksida koriste se za proizvodnju sumporova(VI) oksida (ujedno je i međuproizvod), odnosno za dobivanje najvažnije mineralne kiseline, sumporne kiseline (HSO). Drugi način stvaranja konverzijske prevlake jest fosfatiranje pomoću vodenih otopina fosfata. Strukturnu formulu sumporova(IV) oksida prikazujemo rezonancijskim strukturama koje ukazuje na polarnost molekula. "Koncentrirane" su otopine obično 25% po težini, takva otopina ima gustoću od 0.907 g/cm, a otopina koja ima manju gustoću bit će više koncentrirana. Otopina tiosulfata i otopina tiouree (kancerogena tvar!) otopina iz koje se sastavnica odvaja (rafinat) i otopina obogaćena sastavnicom koja se odvaja (ekstrakt). Od čisto kemijskih otopina koristi se kisela otopina tiouree 8-10 % (kancerogena tvar!!!) Ringerova otopina). Ta se otopina sumporovog(VI) oksida u sumpornoj kiselini naziva oleum ili dimeća sumporna kiselina. Ako otopina sadrži najveću količinu tvari koja se može otopiti kod određene temperature, to je zasićena otopina. Za rast velikih kristala iz vodenih otopina služe posude sa zasićenom otopinom tvari koja kristalizira, uz dodatak malih kristalnih jezgara. i 30 % otopina natrijeva tiosulfata, ili 15 % otopina amonijeva tiosulfata. Od kemijskih otopina najčešće se može koristiti 5 % otopina solne kiseline(uz dodatak korozionog inhibitora), te 15% otopina trinatrij fosfata.Elektrolitsko je čišćenje također jedna od mogućnosti. ), 30 % otopina natrijeva tiosulfata, 15 % otopina amonijeva tiosulfata, te kašica od taložene krede i vode. Otopine

Otopina u širem smislu je homogena smjesa u kojoj se sastojci nalaze u molekularnom (prava otopina) ili koloidnom razdjeljenju (koloidna otopina) i koja može biti u sva tri agregatna stanja: plinska smjesa, smjesa kapljevina, čvrsta otopina (npr. Amonijakalna otopina natrijeva klorida neutralizira se uvođenjem CO (ugljikov(IV) oksid) do zasićenja. Ova dva svojstva otopina zajedno s osmozom ubrajamo u koligativna svojstva otopina. Nastaje kristalizacijom iz vodenih otopina u kristalima romboedrijske hemiedrije heksagonskoga sustava i u kristalastim agregatima, od kojih je najpoznatiji vapnenac.