Što je na kraju 18. stoljeća potaknulo pokret za ujedinjenje Dalmacije i Hrvatskoga primorja s Banskom Hrvatskom?
opadanje moći Osmanlija politika novoga kursa raširenost ilirskoga pokreta propast Mletačke Republike
A B C D
Bio je oduševljeni ilirac-slavjanin i borac za ujedinjenje Dalmacije s Banskom Hrvatskom, a kasnije predani borac za ujedinjenje svih južnoslavenskih naroda. Podržavao je ujedinjenje Dalmacije s Hrvatskom i Slavonijom. No, austrijske vlasti nikad nisu dopuštale ujedinjenje Dalmacije i Istre sa Banskom Hrvatskom kao ni ujedinjenje bilo kakve slovenske države unutar Austro-Ugarske. Po povratku u Dalmaciju priključio se radu narodnjačke stranke, koja se zalagala za uvođenje hrvatskog jezika kao službenog u svim javnim službama na području Dalmacije i za ujedinjenje pokrajine s Banskom Hrvatskom. bio je istaknut zahtjev za federativnim preuređenjem Monarhije, sjedinjenjem Dalmacije s banskom Hrvatskom i politički savez srpske Vojvodine, južne Štajerske, Koruške, Istre i Gorice s Hrvatskom. Tončić je bio uvjeren Narodnjak, te se prema tome zalagao za ujedinjenje Dalmacije s Hrvatskom i Slavonijom. Na tom je albumu snimljeno 15 narodnih pjesama iz Hrvatskoga zagorja, južnoaustrijskoga Gradišća, Hrvatskoga primorja, Dalmacije, Posavine, Bilogore, Međimurja i Podravine. Utjecaj ove arhitekture osjećat će se i duboko poslije sredine 17. st. kada počinje opadanje moći Osmanlija na ovim prostorima. Nakon njegova završetka u Kninu je još uvijek bio jak pokret za sjedinjenje Dalmacije s Hrvatskom. S druge strane bili su narodnjaci, a kasnije Narodna stranka, koji su se zauzimali za ujedinjenje Dalmacije s Hrvatskom i Slavonijom. Mjesec dana kasnije zajedno s generalom Sarkotićem na bečkom dvoru nagovarao je cara Karla I. na ujedinjenje BiH i Dalmacije s Hrvatskom i Slavonijom. Izvršio je velik utjecaj na romantizam i pokret za ujedinjenje Italije. Boraveći tim povodom često u Dubrovniku, zajedno s nekolicinom Dubrovčana koji su živjeli za ideju ujedinjenja Dalmacije s Banskom Hrvatskom, 1848. sudjelovao je u pokretanju lista na talijanskom jeziku "L'Avvenire". Osuđivali su narodnjake zbog popuštanja dualizmu, izbjegavanja govora o sjedinjenju Dalmacije s Banskom Hrvatskom te zbog priznavanja srpskoga nacionalnog imena u Hrvatskoj. Osuđivali su narodnjake zbog popuštanja dualizmu, izbjegavanja govora o sjedinjenju Dalmacije s Banskom Hrvatskom te zbog priznavanja srpskoga nacionalnog imena u Hrvatskoj. Kao rezultat toga, sredinom 18. stoljeća osjetno je opadanje broja srpskog stanovništva na teritoriju današnje Slovačke. Ipak, Supilo je želio suradnju sa Srbima, jer je smatrao da jedino tako mogu ispuniti svoj cilj, koji je bio sjedinjenje Dalmacije s Banskom Hrvatskom. bio je izglasovan "Ustav krajiški" radi sjedinjenja Vojne krajine s banskom Hrvatskom. Philopater, slab i korumpiran vladar za vrijeme čije je vladavina započelo opadanje moći Ptolomejevića. Stvaranjem dinastijskih veza s Kastiljom u 13. stoljeću započelo je opadanje moći Barcelone. Rođen je kao Te Wherowhero na kraju 18. stoljeća. Kao pokret općenito dobila je arhitektonska konzervacija na važnosti tijekom 18. i 19. stoljeća. Zauzimao se za sjedinjenje Kraljevine Dalmacije s Kraljevinom Hrvatskom i Slavonijom. Na kraju 18. stoljeća u Dubrovniku je 21 plemićki rod. Uz to, pojavio se i snažan pokret za sjedinjenje s Hrvatskom. politika novoga kursa. Politika novoga kursa

Politika »novoga kursa« je bila politički program dijela hrvatskih i srpskih političara iz banske Hrvatske i Dalmacije, oblikovan u prvom desetljeću XX. Bio je oduševljeni ilirac-slavjanin i borac za ujedinjenje Dalmacije s Banskom Hrvatskom, a kasnije predani borac za ujedinjenje svih južnoslavenskih naroda. Politika »novoga kursa« značila je približavanje Ugarskoj u korist zajedničke protubečke politike s boljim izgledima za samoodređenje i ujedinjenje hrvatskih zemalja. Podržavao je ujedinjenje Dalmacije s Hrvatskom i Slavonijom. No, austrijske vlasti nikad nisu dopuštale ujedinjenje Dalmacije i Istre sa Banskom Hrvatskom kao ni ujedinjenje bilo kakve slovenske države unutar Austro-Ugarske. Na kraju su se politici »novoga kursa« priključili i dalmatinski Talijani. Po povratku u Dalmaciju priključio se radu narodnjačke stranke, koja se zalagala za uvođenje hrvatskog jezika kao službenog u svim javnim službama na području Dalmacije i za ujedinjenje pokrajine s Banskom Hrvatskom. politike novoga kursa. bio je istaknut zahtjev za federativnim preuređenjem Monarhije, sjedinjenjem Dalmacije s banskom Hrvatskom i politički savez srpske Vojvodine, južne Štajerske, Koruške, Istre i Gorice s Hrvatskom. Tončić je bio uvjeren Narodnjak, te se prema tome zalagao za ujedinjenje Dalmacije s Hrvatskom i Slavonijom. Početkom 20. stoljeća jača utjecaj političara, koji zagovaraju politiku »novoga kursa«. Na tom je albumu snimljeno 15 narodnih pjesama iz Hrvatskoga zagorja, južnoaustrijskoga Gradišća, Hrvatskoga primorja, Dalmacije, Posavine, Bilogore, Međimurja i Podravine. Nakon njegova završetka u Kninu je još uvijek bio jak pokret za sjedinjenje Dalmacije s Hrvatskom. politika novoga kursa, koja se temelji na suradnji Hrvata sa Srbima, koji su dotad podupirali mađarone, ali i zajedničkog oslanjanja na Ugarsku. No u tome trenutku politika »novoga kursa« više nije imala nikakvih izgleda da se ostvari u praksi. S druge strane bili su narodnjaci, a kasnije Narodna stranka, koji su se zauzimali za ujedinjenje Dalmacije s Hrvatskom i Slavonijom. Mjesec dana kasnije zajedno s generalom Sarkotićem na bečkom dvoru nagovarao je cara Karla I. na ujedinjenje BiH i Dalmacije s Hrvatskom i Slavonijom. Početkom 20. stoljeća Milić je, zajedno s Franom Supilom, Antom Trumbićem i Čingrijom jedan od tvoraca politike novoga kursa i "Riječke rezolucije". Izvršio je velik utjecaj na romantizam i pokret za ujedinjenje Italije. politiku novoga kursa, koja je označavala priznanje srpskog suvereniteta na hrvatskom tlu, dio nezadovoljnika se odvaja i ponovo stvara Stranku prava, 1908. godine. Boraveći tim povodom često u Dubrovniku, zajedno s nekolicinom Dubrovčana koji su živjeli za ideju ujedinjenja Dalmacije s Banskom Hrvatskom, 1848. sudjelovao je u pokretanju lista na talijanskom jeziku "L'Avvenire". Kasnije prihvaća politiku novoga kursa, što će uslijediti nakon događaja vezanih za narodni pokret protiv bana Khuena 1903./1904., kad njegova nova Hrvatska stranka prava pristupa Hrvatsko-srpskoj koaliciji. Politika »novoga kursa« predviđala je proširenje hrvatske autonomije s ciljem osiguranja financijske samostalnosti, a nakon toga bi, u skladu s Hrvatsko-ugarskom nagodbom, došlo do sjedinjenja Hrvatske i Slavonije s Dalmacijom. Vrhunac borbe protiv politike »novoga kursa« bilo je donošenje tzv. Bio je oduševljeni ilirac-slavjanin i borac za ujedinjenje Dalmacije s Banskom Hrvatskom, a kasnije predani borac za ujedinjenje svih južnoslavenskih naroda. Podržavao je ujedinjenje Dalmacije s Hrvatskom i Slavonijom. No, austrijske vlasti nikad nisu dopuštale ujedinjenje Dalmacije i Istre sa Banskom Hrvatskom kao ni ujedinjenje bilo kakve slovenske države unutar Austro-Ugarske. Po povratku u Dalmaciju priključio se radu narodnjačke stranke, koja se zalagala za uvođenje hrvatskog jezika kao službenog u svim javnim službama na području Dalmacije i za ujedinjenje pokrajine s Banskom Hrvatskom. bio je istaknut zahtjev za federativnim preuređenjem Monarhije, sjedinjenjem Dalmacije s banskom Hrvatskom i politički savez srpske Vojvodine, južne Štajerske, Koruške, Istre i Gorice s Hrvatskom. Tončić je bio uvjeren Narodnjak, te se prema tome zalagao za ujedinjenje Dalmacije s Hrvatskom i Slavonijom. Na tom je albumu snimljeno 15 narodnih pjesama iz Hrvatskoga zagorja, južnoaustrijskoga Gradišća, Hrvatskoga primorja, Dalmacije, Posavine, Bilogore, Međimurja i Podravine. Nakon njegova završetka u Kninu je još uvijek bio jak pokret za sjedinjenje Dalmacije s Hrvatskom. ), bio je pristaša ilirskoga pokreta. Bio je pristaša ilirskoga pokreta. S druge strane bili su narodnjaci, a kasnije Narodna stranka, koji su se zauzimali za ujedinjenje Dalmacije s Hrvatskom i Slavonijom. Mjesec dana kasnije zajedno s generalom Sarkotićem na bečkom dvoru nagovarao je cara Karla I. na ujedinjenje BiH i Dalmacije s Hrvatskom i Slavonijom. Izvršio je velik utjecaj na romantizam i pokret za ujedinjenje Italije. Boraveći tim povodom često u Dubrovniku, zajedno s nekolicinom Dubrovčana koji su živjeli za ideju ujedinjenja Dalmacije s Banskom Hrvatskom, 1848. sudjelovao je u pokretanju lista na talijanskom jeziku "L'Avvenire". Tako je Zoranić tri stoljeća prije Ilirskoga pokreta stao u obranu hrvatskog jezika, što je jedna od najvažnijih značajki ovog djela. Osuđivali su narodnjake zbog popuštanja dualizmu, izbjegavanja govora o sjedinjenju Dalmacije s Banskom Hrvatskom te zbog priznavanja srpskoga nacionalnog imena u Hrvatskoj. Osuđivali su narodnjake zbog popuštanja dualizmu, izbjegavanja govora o sjedinjenju Dalmacije s Banskom Hrvatskom te zbog priznavanja srpskoga nacionalnog imena u Hrvatskoj. Ilirski pokret je srodan pojam hrvatskom narodnom preporodu, oba pokreta se isprepliću. Ipak, Supilo je želio suradnju sa Srbima, jer je smatrao da jedino tako mogu ispuniti svoj cilj, koji je bio sjedinjenje Dalmacije s Banskom Hrvatskom. bio je izglasovan "Ustav krajiški" radi sjedinjenja Vojne krajine s banskom Hrvatskom. Ta je pjesma ubrzo postala svojevrsnom himnom Ilirskoga pokreta. Narodna stranka

Narodna stranka bila je politička stranka uglavnom hrvatskoga naroda u Habsburškoj Monarhiji, izrasla iz ideja ilirskoga pokreta i Hrvatskog narodnog preporoda. Rođen je kao Te Wherowhero na kraju 18. stoljeća. Kao pokret općenito dobila je arhitektonska konzervacija na važnosti tijekom 18. i 19. stoljeća. Zauzimao se za sjedinjenje Kraljevine Dalmacije s Kraljevinom Hrvatskom i Slavonijom. Bio je oduševljeni ilirac-slavjanin i borac za ujedinjenje Dalmacije s Banskom Hrvatskom, a kasnije predani borac za ujedinjenje svih južnoslavenskih naroda. Podržavao je ujedinjenje Dalmacije s Hrvatskom i Slavonijom. No, austrijske vlasti nikad nisu dopuštale ujedinjenje Dalmacije i Istre sa Banskom Hrvatskom kao ni ujedinjenje bilo kakve slovenske države unutar Austro-Ugarske. Kao austrijski časnik i hrvatski domoljub bio je pristaša sjedinjenja Dalmacije s Hrvatskom nakon pada Mletačke Republike. Djeluje do pada Mletačke Republike krajem 18. stoljeća. Nakon pada Mletačke Republike 1797. godine i u početku austrijske uprave, zalagao se za sjedinjenje Dalmacije s banskom Hrvatskom te je u tom smislu vodio pregovore sa zagrebačkim biskupom Maksimilijanom Vrhovcem i austrijskim carem Franjom II. Po povratku u Dalmaciju priključio se radu narodnjačke stranke, koja se zalagala za uvođenje hrvatskog jezika kao službenog u svim javnim službama na području Dalmacije i za ujedinjenje pokrajine s Banskom Hrvatskom. bio je istaknut zahtjev za federativnim preuređenjem Monarhije, sjedinjenjem Dalmacije s banskom Hrvatskom i politički savez srpske Vojvodine, južne Štajerske, Koruške, Istre i Gorice s Hrvatskom. Tončić je bio uvjeren Narodnjak, te se prema tome zalagao za ujedinjenje Dalmacije s Hrvatskom i Slavonijom. ), bio je 18. dužd Mletačke republike. U doba širenja Mletačke Republike (13. i 14. stoljeće), nikako joj nije uspijevalo trajno držati pod apsolutnom kontrolom neke gradove Hrvatskog primorja i Dalmacije. Na tom je albumu snimljeno 15 narodnih pjesama iz Hrvatskoga zagorja, južnoaustrijskoga Gradišća, Hrvatskoga primorja, Dalmacije, Posavine, Bilogore, Međimurja i Podravine. Nakon njegova završetka u Kninu je još uvijek bio jak pokret za sjedinjenje Dalmacije s Hrvatskom. Po kartama iz 18. stoljeća vidi se da je Brgudac bio pod vlasti Mletačke Republike. S druge strane bili su narodnjaci, a kasnije Narodna stranka, koji su se zauzimali za ujedinjenje Dalmacije s Hrvatskom i Slavonijom. Mjesec dana kasnije zajedno s generalom Sarkotićem na bečkom dvoru nagovarao je cara Karla I. na ujedinjenje BiH i Dalmacije s Hrvatskom i Slavonijom. između Mletačke Republike i Osmanskog Carstva, ratne operacije vodile su se i na teritoriji Dalmacije. To je bila prva veća tiskom objavljena karta Dalmacije iz druge polovice 18. st. i smatrala se najboljom javnom i službenom kartom Dalmacije sve do pada Mletačke Republike. U vrijeme pada Mletačke Republike 1797. godine zalagao se za pripojenje Dalmacije sjevernoj Hrvatskoj. Izvršio je velik utjecaj na romantizam i pokret za ujedinjenje Italije. Boraveći tim povodom često u Dubrovniku, zajedno s nekolicinom Dubrovčana koji su živjeli za ideju ujedinjenja Dalmacije s Banskom Hrvatskom, 1848. sudjelovao je u pokretanju lista na talijanskom jeziku "L'Avvenire". Tijekom rečenog rata, uz potporu Mletačke Republike javlja se pokret za oslobođenje Crne Gore od Turaka. Osuđivali su narodnjake zbog popuštanja dualizmu, izbjegavanja govora o sjedinjenju Dalmacije s Banskom Hrvatskom te zbog priznavanja srpskoga nacionalnog imena u Hrvatskoj. Osuđivali su narodnjake zbog popuštanja dualizmu, izbjegavanja govora o sjedinjenju Dalmacije s Banskom Hrvatskom te zbog priznavanja srpskoga nacionalnog imena u Hrvatskoj. Justerov crtež Vrgorca sa početka 18. stoljeća, potvrđuje da je izgled Avale s krovom ostao isti i za vrijeme mletačke vlasti, jedino što nije imala zastavu na krovu.