Kojemu su vladaru Šubići osigurali prijestolje Ugarsko-Hrvatskoga Kraljevstva?
Ludoviku I. Anžuvincu Sigismundu/Žigmundu Luksemburškomu Andriji III. Arpadoviću Karlu I. Anžuvincu
A B C D
Bio je među onim krupnim hrvatskim plemstvom, kao i Šubići Bribirski i dijelom Babonići, koje je podupiralo dolazak dinastije Anžuvinaca na hrvatsko-ugarsko prijestolje. u borbi za ugarsko prijestolje. Dračkog na hrvatsko-ugarsko prijestolje. Vlatko je 1364. tvrđavu ustupio ugarskom vladaru Ludoviku Anžujskom u zamjenu za posjede u Ugarskoj. Nakon pobjede ugarsko-hrvatskoga kralja Ludovika I. Gradovi-države unutar kraljevstva uživali su određen stupanj samouprave i plaćali su porez vladaru. te ugarsko-hrvatskoga kralja Matije Korvina. od 31. siječnja 1503. u sve skromnijim iznosima, još plaćala ugarsko-hrvatskom kralju Ludoviku II. Godine 1342. došao je na hrvatsko-ugarsko prijestolje mladi kralj Ljudevit (Ludovik) Anžuvinac, koji je odlučio protjerati Mlečane iz svog kraljevstva. Poslije sloma bribirske dominacije 1322. godine i nakon što se Vladislava Kurjaković predala kralju Ludoviku I. Anžuvincu, Cetinsko kneštvo došlo je 1345. godine pod izravnu kraljevu vlast. Od 1390. godine polaže pravo i na ugarsko-hrvatsko prijestolje. Ovu predaju obilato su koristili njegovi potomci u borbama za ugarsko prijestolje. Josipa zaštitnikom hrvatskoga kraljevstva. Podupirali su dolazak Karla I. Roberta na ugarsko prijestolje i bili među protivnicima Žigmunda Luksemburgovca. U borbama za ugarsko prijestolje nakon smrti Ludovika I. Anžuvinca († 1382. ), ugarski kraljević iz dinastije Arpadovića i pretendent na hrvatsko-ugarsko prijestolje. ), Travunja je vazal Hrvatskoga Kraljevstva. Taj brak omogućio je Anžuvincima uspon na hrvatsko-ugarsko prijestolje. Tim ugovorom, nadao se osigurati pravo na hrvatsko-ugarsko prijestolje. Godine 1290. je na hrvatsko-ugarsko prijestolje stupio Andrija III. Kada je mladi Ljudevit I. Anžuvinac 1342. godine stupio na hrvatsko-ugarsko prijestolje, odlučio je uspostaviti punu kontrolu nad cijelim južnim i jugoistočnim područjem svoga kraljevstva, uključujući Jadransku obalu i otoke, u kojem su razmjerno samostalno na svojim posjedima vladale hrvatske plemićke obitelji (Šubići, Frankopani, Kurjakovići, Nelipići i drugi) i kojim su djelomično upravljali Mlečani, a uključivao je jadransku obalu i otoke. Računajući od stupanja dinastije Habsburg na hrvatsko-ugarsko prijestolje 1526/1527. Tek je 1646. ušao jedan član iz Ugarsko-hrvatskog kraljevstva. Dopustila je Anžuvincu Henriku II. bez muškog potomka i počinju dugotrajne borbe arpadovske i anžuvinske dinastije za ugarsko prijestolje. Smatra se kako su na trolistu bila ulesana tri grba koji su atribuirani kralju Sigismundu (Žigmundu), njegovoj supruzi Barbari Celjskoj te obitelji Alben. Bio je među onim krupnim hrvatskim plemstvom, kao i Šubići Bribirski i dijelom Babonići, koje je podupiralo dolazak dinastije Anžuvinaca na hrvatsko-ugarsko prijestolje. u borbi za ugarsko prijestolje. Dračkog na hrvatsko-ugarsko prijestolje. te ugarsko-hrvatskoga kralja Matije Korvina. Godine 1342. došao je na hrvatsko-ugarsko prijestolje mladi kralj Ljudevit (Ludovik) Anžuvinac, koji je odlučio protjerati Mlečane iz svog kraljevstva. Nakon pobjede ugarsko-hrvatskoga kralja Ludovika I. Gradovi-države unutar kraljevstva uživali su određen stupanj samouprave i plaćali su porez vladaru. Ovu predaju obilato su koristili njegovi potomci u borbama za ugarsko prijestolje. Josipa zaštitnikom hrvatskoga kraljevstva. Godine 1587. priskrbio je sinu Sigismundu poljsku krunu, a nakon očeve smrti naslijedio je i švedsko prijestolje. ), Travunja je vazal Hrvatskoga Kraljevstva. Taj brak omogućio je Anžuvincima uspon na hrvatsko-ugarsko prijestolje. Od 1390. godine polaže pravo i na ugarsko-hrvatsko prijestolje. Tim ugovorom, nadao se osigurati pravo na hrvatsko-ugarsko prijestolje. Godine 1290. je na hrvatsko-ugarsko prijestolje stupio Andrija III. U borbama za ugarsko prijestolje nakon smrti Ludovika I. Anžuvinca († 1382. ), ugarski kraljević iz dinastije Arpadovića i pretendent na hrvatsko-ugarsko prijestolje. Računajući od stupanja dinastije Habsburg na hrvatsko-ugarsko prijestolje 1526/1527. Podupirali su dolazak Karla I. Roberta na ugarsko prijestolje i bili među protivnicima Žigmunda Luksemburgovca. Tek je 1646. ušao jedan član iz Ugarsko-hrvatskog kraljevstva. Tim činom su napuljski Anžuvinci došli na hrvatsko-ugarsko prijestolje kojim su vladali uglavnom tijekom 14. stoljeća. Odigrao je značajnu ulogu u dovođenju Karla Roberta na hrvatsko-ugarsko prijestolje. 1471. godine, sa samo 13 godina, izabran je na hrvatsko-ugarsko prijestolje. Kada je mladi Ljudevit I. Anžuvinac 1342. godine stupio na hrvatsko-ugarsko prijestolje, odlučio je uspostaviti punu kontrolu nad cijelim južnim i jugoistočnim područjem svoga kraljevstva, uključujući Jadransku obalu i otoke, u kojem su razmjerno samostalno na svojim posjedima vladale hrvatske plemićke obitelji (Šubići, Frankopani, Kurjakovići, Nelipići i drugi) i kojim su djelomično upravljali Mlečani, a uključivao je jadransku obalu i otoke. Godine 1290. je na hrvatsko-ugarsko prijestolje stupio Andrija III. Bio je među onim krupnim hrvatskim plemstvom, kao i Šubići Bribirski i dijelom Babonići, koje je podupiralo dolazak dinastije Anžuvinaca na hrvatsko-ugarsko prijestolje. u borbi za ugarsko prijestolje. Dračkog na hrvatsko-ugarsko prijestolje. Budući da je i Andriji III. Međutim, neprilike joj je stvarala činjenica što je drugi pretendent na hrvatsko-ugarsko prijestolje, Andrija III. <br>

Kada je umro kralj Andrija III., došao je na hrvatsko-ugarsko prijestolje Karlo Robert (1301 — 1342.). ), ugarsko-hrvatski ("Karlo III.") te ugarsko-hrvatskoga kralja Matije Korvina. Ugarsko-hrvatski kralj Karlo III. Godine 1342. došao je na hrvatsko-ugarsko prijestolje mladi kralj Ljudevit (Ludovik) Anžuvinac, koji je odlučio protjerati Mlečane iz svog kraljevstva. Nakon pobjede ugarsko-hrvatskoga kralja Ludovika I. Gradovi-države unutar kraljevstva uživali su određen stupanj samouprave i plaćali su porez vladaru. Ovu predaju obilato su koristili njegovi potomci u borbama za ugarsko prijestolje. Prema Diodoru, Arijaramn je perzijskom vladaru Artakserksu III. Josipa zaštitnikom hrvatskoga kraljevstva. nastupila je dinastička kriza, jer je novom kralju Andriji III. Odmah nakon što su preuzeli prijestolje, Vilim III. od tada je postao privržen perzijskom vladaru (Dariju III.) Godine 1193. ugarsko-hrvatski kralj Bela III. ), Travunja je vazal Hrvatskoga Kraljevstva. Taj brak omogućio je Anžuvincima uspon na hrvatsko-ugarsko prijestolje. Od 1390. godine polaže pravo i na ugarsko-hrvatsko prijestolje. Tim ugovorom, nadao se osigurati pravo na hrvatsko-ugarsko prijestolje. Bio je sin Arijamna, koji je perzijskom vladaru Artakserksu III. Bio je među onim krupnim hrvatskim plemstvom, kao i Šubići Bribirski i dijelom Babonići, koje je podupiralo dolazak dinastije Anžuvinaca na hrvatsko-ugarsko prijestolje. Karlu ponudio povratak na prijestolje. u borbi za ugarsko prijestolje. Dračkog na hrvatsko-ugarsko prijestolje. Nakon pobjede ugarsko-hrvatskoga kralja Ludovika I. Gradovi-države unutar kraljevstva uživali su određen stupanj samouprave i plaćali su porez vladaru. te ugarsko-hrvatskoga kralja Matije Korvina. Godine 1342. došao je na hrvatsko-ugarsko prijestolje mladi kralj Ljudevit (Ludovik) Anžuvinac, koji je odlučio protjerati Mlečane iz svog kraljevstva. 7. svibnja 1251. godine, Avignon je dan u posjed grofovima Alfonza od Poitiersa ("Alphonse de Poitiers") i Karlu Anžuvincu ("Charles d’Anjou"), braći kralja. Od 1390. godine polaže pravo i na ugarsko-hrvatsko prijestolje. Ovu predaju obilato su koristili njegovi potomci u borbama za ugarsko prijestolje. Josipa zaštitnikom hrvatskoga kraljevstva. Podupirali su dolazak Karla I. Roberta na ugarsko prijestolje i bili među protivnicima Žigmunda Luksemburgovca. U borbama za ugarsko prijestolje nakon smrti Ludovika I. Anžuvinca († 1382. ), ugarski kraljević iz dinastije Arpadovića i pretendent na hrvatsko-ugarsko prijestolje. ), Travunja je vazal Hrvatskoga Kraljevstva. Taj brak omogućio je Anžuvincima uspon na hrvatsko-ugarsko prijestolje. Tim ugovorom, nadao se osigurati pravo na hrvatsko-ugarsko prijestolje. Godine 1290. je na hrvatsko-ugarsko prijestolje stupio Andrija III. Kada je mladi Ljudevit I. Anžuvinac 1342. godine stupio na hrvatsko-ugarsko prijestolje, odlučio je uspostaviti punu kontrolu nad cijelim južnim i jugoistočnim područjem svoga kraljevstva, uključujući Jadransku obalu i otoke, u kojem su razmjerno samostalno na svojim posjedima vladale hrvatske plemićke obitelji (Šubići, Frankopani, Kurjakovići, Nelipići i drugi) i kojim su djelomično upravljali Mlečani, a uključivao je jadransku obalu i otoke. Računajući od stupanja dinastije Habsburg na hrvatsko-ugarsko prijestolje 1526/1527. Hrvatsko-slavonsku vojnu krajinu u upravu svome stricu nadvojvodi Karlu, vladaru unutrašnjoaustrijskih zemalja i osnovao Dvorsko ratno vijeće u Grazu. Tek je 1646. ušao jedan član iz Ugarsko-hrvatskog kraljevstva. Dopustila je Anžuvincu Henriku II. bez muškog potomka i počinju dugotrajne borbe arpadovske i anžuvinske dinastije za ugarsko prijestolje.