Који се од наведених вируса умножава у ћелијама помоћничких лимфоцита Т4?
вирус хепатитиса В ХИВ ХПВ вирус грипе
A B C D
Изазива пролиферацију Б лимфоцита (првобитно је назван фактор раста Б лимфоцита), индукује синтезу антитела Е класе код Б лимфоцита, диферентовање помоћничких Т лимфоцита у правцу помоћничких Т лимфоцита. Вирус хепатитиса Е је вирус величине 27-32nm. Стварање цитокина је стимулисано антиген специфичном активацијом Т4 лимфоцита. Вирус хепатитиса Ц је мали, увијени, једноланчани, позитивно дефинисани РНК вирус. Вируси хепатитиса су добили називе према абецеди: вирус хепатитиса А, Б, Ц, Д, Е, Г, a у новије време помиње се и ТТ вирус. Међутим, овај лек не може потпуно да елиминише вирус из организма јер увек остаје један проценат вируса који се налазе ”успавани” у нервним ћелијама и који се могу активирати. Приликом кретања белих крвних зрнаца кроз организам, вирус се размножава (или умножава). Лимфоцити Т4 специјализовани су у препознавању интрацелуларних патогена или њихових продуката, активацији макрофага, осталих Т лимфоцита, лимфоцита Б и -{NK}- ћелија. Ебола вирус

Ебола вирус или вирус еболе, еболавирус или еболски вирус уобичајени су назив за групу вируса из рода Еболавируса који се налази унутар породице Филовиридае. Узрочник варичеле је филтрабилни вирус који је ситнији од вируса вариола-вакцине (200 мμ). Код животињских вируса, вирус улази пиноцитозом. Марбург вирус

Марбург вирус је врста вируса која припада породици -{Filoviridae}-. Једном удахнут, вирус напада слузнице уста, грла или плућа, путује у лимфне чворове и умножава се. Неки од њих дају самоограничавајуће запаљење јетре као што је вирус хепатитиса А и Е. Нема хроничног носилаштва вируса, нити хроничног запаљења јетре, цирозе јетре или примарног карцинома јетре. Посебан тип субјединичних вакцина су вакцине против вируса хепатитиса Б (ХБВ) и хуманих папилома вируса (ХПВ). Велика количина Т-лимфоцита се инфицира и умире а продукују се велике количине вируса. Вирус испрва живи у ћелијама које оивичавају стомак комарца. Име вируса је каснијих година модификовано након накнадних налаза различитих изолата вируса (нпр Заир Ебола вирус, Судан еболавирус, Рестон Ебола вирус). Вирус хепатитиса Ц откривен је 1989. године, након кога је разјашњен узрок настанка великог броја посттрансфузијског хепатитиса дотад непознатог узрока. У комбинацији са сапуњачом и кантарионом користи се против вируса (херпес симплекс, вируса типа А и Б, вирус грипа). Један од најпознатијих имејл вируса био је вирус "Melissa" из 1999. године. Пенетрација: У зависности од вируса, постоји неколико механизама помоћу којих вирус улази у ћелију. Код простих вируса, нуклеокапсид чини цео вирус/вирион (нпр. Марбург вирус је врста вируса која припада породици -{Filoviridae}-. Алати за уклањање вируса ("Вирус ремовал тоолс") представљају софтвер дизајниран за уклањање специфичне врсте вируса. Изазива пролиферацију Б лимфоцита (првобитно је назван фактор раста Б лимфоцита), индукује синтезу антитела Е класе код Б лимфоцита, диферентовање помоћничких Т лимфоцита у правцу помоћничких Т лимфоцита. Стварање цитокина је стимулисано антиген специфичном активацијом Т4 лимфоцита. Постоје два типа вируса: ХИВ-1 и ХИВ-2. Лимфоцити Т4 специјализовани су у препознавању интрацелуларних патогена или њихових продуката, активацији макрофага, осталих Т лимфоцита, лимфоцита Б и -{NK}- ћелија. ХИВ је један од неколико вируса који се трансмитују путем сексуалног контакта и путем излагања инфектираној крви. Најчешћи тип ХИВ вируса у Европи, Америци и централној Африци је тип ХИВ-1. Оба назива су 1986. године преиначена у ХИВ

Утврђено је постојање два типа вируса, ХИВ-1 и ХИВ-2. Овај тест који мери РНК молекул (генетички материјал) вируса се назива тест вируленције ХИВ-а () и има све већу улогу у третману ХИВ инфекције. Велика количина Т-лимфоцита се инфицира и умире а продукују се велике количине вируса. Џонсон је 1991. године дијагностикован носиоцем вируса ХИВ-а. ХИВ води биолошко порекло од СИВ (вируса мајмунске имунотропије, "-{Simian Imunotropic Virus}-"), који изазива имунодефицијенцију афричких зелених мајмуна. Горан Чавајда преселио се у Тасманију, где је преминуо од последица ХИВ вируса, 16. фебруара 1997. године. Другу половину награде деле Франсоаз Бар Синуси и Лик Монтањер, који су награђени за проналазак вируса ХИВ. Општа база кода је откривене путем генетичке анализе мутација "-{rII}-" региона бактеријског вируса, фаг Т4. Иако је ХИВ у САД познат од 1981. године, идентификација вируса као узрочника болести није обављана до 1983. Сида је последња фаза напада ХИВ вируса и уједно је и најтежа фаза. У Африци је дошло и до великог ширења бројних заразних болести попут ХИВ вируса, узрочника сиде. Последње године живота провео је у Аустралији, а преминуо је 16. фебруара 1997. године на Тасманији од последица ХИВ вируса. Међутим, овај лек не може потпуно да елиминише вирус из организма јер увек остаје један проценат вируса који се налазе ”успавани” у нервним ћелијама и који се могу активирати. Ћелије убице

Ћелије убице или Природне ћелије убице (), познате по свом акрониму НК ћелије (од ), су посебна група лимфоцита који имају улогу у одбрани организма против вируса и туморских ћелија. Дискриминација која је насилна или прети насиљем зауставља многе људе да се тестирају на ХИВ, што не помаже у излечењу вируса. Кључни корак при уласку ХИВ вируса у људске ћелије је излагање тримерне, паралелне, упредене завојнице познате као ГП41. Болесници који имају низак број Т лимфоцита обично имају тежу лимфопенију и уопштено пате од озбиљнијих последица него болесниици који имају низак број Б лимфоцита, али у оба случаја мањак лимфоцита може бити смртоносан. За овај протеин је показано да се специфично асоцира са местом почетка репликације Епстеин Бар-вируса у људским ћелијама, и сматра се да је неопходан за ДНК репликацју из места почетка вируса. Везивањем ИЛ-4 за поменуте рецепторе Т лимфоцита активише се СТАТ 6 сигнални пут који изазива диференцијацију помоћниких лимфоцита у помоћничке Т лимфоците. Изазива пролиферацију Б лимфоцита (првобитно је назван фактор раста Б лимфоцита), индукује синтезу антитела Е класе код Б лимфоцита, диферентовање помоћничких Т лимфоцита у правцу помоћничких Т лимфоцита. Стварање цитокина је стимулисано антиген специфичном активацијом Т4 лимфоцита. Реч је о групи вируса, ХПВ тј. Брадавице су изазване инфекцијом једне од врста хуманог папилома вируса (ХПВ). Лимфоцити Т4 специјализовани су у препознавању интрацелуларних патогена или њихових продуката, активацији макрофага, осталих Т лимфоцита, лимфоцита Б и -{NK}- ћелија. Посебан тип субјединичних вакцина су вакцине против вируса хепатитиса Б (ХБВ) и хуманих папилома вируса (ХПВ). Велика количина Т-лимфоцита се инфицира и умире а продукују се велике количине вируса. Постоји јасно документована повезаност између хуманог папилома вируса (ХПВ) и сквамоцелуларног карцинома (СЦК). Употреба кондома веома је ефикасна заштита од других полних инфекција, али није толико сигурна заштита од ХПВ вируса. На основу недавних истраживања доказана је повезаност хуманог папилома вируса (ХПВ) и карцинома пениса, посебно повезаност ХПВ-а 16 и 18 са планоцелуларним карциномом пениса. Општа база кода је откривене путем генетичке анализе мутација "-{rII}-" региона бактеријског вируса, фаг Т4. ХПВ тип 16 и 18 су најчешће изоловани ХПВ типови, који узрокују више од 71% инвазивних карцинома. Колико су ХПВ 16 и 18 опасни показује чињеница да оба типа ХПВ вируса узрокују 70% карцинома цервикса, вагине и ануса те 40-50% карцинома вулве и орофаринкса. Међутим, овај лек не може потпуно да елиминише вирус из организма јер увек остаје један проценат вируса који се налазе ”успавани” у нервним ћелијама и који се могу активирати. Ћелије убице

Ћелије убице или Природне ћелије убице (), познате по свом акрониму НК ћелије (од ), су посебна група лимфоцита који имају улогу у одбрани организма против вируса и туморских ћелија. Болесници који имају низак број Т лимфоцита обично имају тежу лимфопенију и уопштено пате од озбиљнијих последица него болесниици који имају низак број Б лимфоцита, али у оба случаја мањак лимфоцита може бити смртоносан. За овај протеин је показано да се специфично асоцира са местом почетка репликације Епстеин Бар-вируса у људским ћелијама, и сматра се да је неопходан за ДНК репликацју из места почетка вируса. Везивањем ИЛ-4 за поменуте рецепторе Т лимфоцита активише се СТАТ 6 сигнални пут који изазива диференцијацију помоћниких лимфоцита у помоћничке Т лимфоците. Плеоцитоза лимфоцита

Плеоцитоза лимфоцита (ПЛ) неуролошко је стање са ненормално повећаним бројем лимфоцита у цереброспиналној течности. Овај вирус први пут је изолован 1978. године и то два типа- ХПВ 5 и ХПВ 8, а две године касније изолован је и тип 6, док је наредних година откриван све већи број типова овог вируса. До сада је откривено више од 200 подтипова ХПВ који се у више од 95% случајева манифестује као преинвазивних и инвазивних карцинома цервикса Хумани папилома вирус групише се у ХПВ високог и ниског ризика, у зависности од њиховог онкогена потенцијала. Настаје из Б-лимфоцита и Т-лимфоцита. Претпоставља се да у зглобу, односно у синовијалној мембрани, долази до реакције између страног агенса - антигена (део неке бактерије или вируса) и најзначајније ћелије имунолошког система (Т-лимфоцита). Рак грлића материце неће се развити уколико нема дуготрајне ХПВ инфекције, јер се имуни систем већине особа, избори против ХПВ инфекције у року од 24 месеца. Орална полио вакцина је направљена од живих, ослабљених сојева типа 1 и 3 вируса полиомијелитиса, гајених на ВЕРО ћелијама, филтрираних и пречишћених. Изазива пролиферацију Б лимфоцита (првобитно је назван фактор раста Б лимфоцита), индукује синтезу антитела Е класе код Б лимфоцита, диферентовање помоћничких Т лимфоцита у правцу помоћничких Т лимфоцита. Стварање цитокина је стимулисано антиген специфичном активацијом Т4 лимфоцита. Међутим, овај лек не може потпуно да елиминише вирус из организма јер увек остаје један проценат вируса који се налазе ”успавани” у нервним ћелијама и који се могу активирати. Приликом кретања белих крвних зрнаца кроз организам, вирус се размножава (или умножава). Лимфоцити Т4 специјализовани су у препознавању интрацелуларних патогена или њихових продуката, активацији макрофага, осталих Т лимфоцита, лимфоцита Б и -{NK}- ћелија. Ебола вирус

Ебола вирус или вирус еболе, еболавирус или еболски вирус уобичајени су назив за групу вируса из рода Еболавируса који се налази унутар породице Филовиридае. Узрочник варичеле је филтрабилни вирус који је ситнији од вируса вариола-вакцине (200 мμ). Код животињских вируса, вирус улази пиноцитозом. Марбург вирус

Марбург вирус је врста вируса која припада породици -{Filoviridae}-. Једном удахнут, вирус напада слузнице уста, грла или плућа, путује у лимфне чворове и умножава се. Велика количина Т-лимфоцита се инфицира и умире а продукују се велике количине вируса. Вирус испрва живи у ћелијама које оивичавају стомак комарца. Име вируса је каснијих година модификовано након накнадних налаза различитих изолата вируса (нпр Заир Ебола вирус, Судан еболавирус, Рестон Ебола вирус). У комбинацији са сапуњачом и кантарионом користи се против вируса (херпес симплекс, вируса типа А и Б, вирус грипа). Један од најпознатијих имејл вируса био је вирус "Melissa" из 1999. године. Пенетрација: У зависности од вируса, постоји неколико механизама помоћу којих вирус улази у ћелију. Код простих вируса, нуклеокапсид чини цео вирус/вирион (нпр. Марбург вирус је врста вируса која припада породици -{Filoviridae}-. Алати за уклањање вируса ("Вирус ремовал тоолс") представљају софтвер дизајниран за уклањање специфичне врсте вируса. Епштајн-Баров вирус је Б лимфотропни херпесвирус (има изразиту склоност за нападање Б лимфоцита), који је распрострањен широм света. Вирус је узрок тренутне епидемије вируса корона, глобалне здравствене ситуације. Један од вируса је откривен и у нашим лабораторијама, Добрава-Београд вирус, изазивач мишје грознице. У његовом телу може бити изолован један од вируса, изазивача мишје грознице, Добрава-Београд вирус. У његовом телу може бити изолован један од вируса, изазивача мишје грознице, Добрава-Београд вирус. Ебола вирус потом репликацијом синтезује протеине у инфицираним ћелијама имунолошке одбране домаћина.