Шта је од наведеног био повод покретања отпора Зринских и Франкопана бечком централизму и апсолутизму?
Мир у Вашвару пад Будима под Османлије последња турска опсада Беча погибија Николе Зринског у лову
A B C D
Тај интердијалекат доживљава јавни слом од 1671, заједно с падом Зринских и Франкопана. Истовремено је погинуо Фран Крсто Франкопан те су земље Франкопана и Зринских одузете. Преко њих су ширили идеју отпора апсолутизму и организовали војне побуне. Под влашћу Франкопана, је уз мале промене, све до 155о године, а од тада до 1670. је у поседу је Зринских. Био је у поседу Франкопана и Крбавских кнезова. Био је у посједу Франкопана и Крбавских кнезова. Сломом уроте била је сломљена моћ двеју најутицајнијих хрватских великашких породица - Зринских и Франкопана - и ослабљена способност хрватског племства да се бори за аутономна права земље. Уследио је Аустријско-турски рат (1663/64), који је завршио победом Монтекуколија код Сентготарда и миром у Вашвару (1664), који је постао повод за Зринско-франкопанску заверу (1670—1671), чији је циљ био отцепљење Хрватске и Угарске од Хабзбуршке Монархије. Бернардин је био син Стефана III Франкопана и Ижоте. Ипак је, међутим, успио у превазилажењу отпора његових непријатеља, а и активно је учествовао на Бечком конгресу. Подржавајући новог владара Михаила Апафија (1662), Османлије су заратиле против Аустријанаца и након низа победа и пораза са њима закључили мир у Вашвару 1664. године. Подржавајући новог владара Михаила Апафија (1662), Османлије су заратиле против Аустријанаца и након низа победа и пораза са њима закључили мир у Вашвару 1664. године. Рат је завршен миром у Вашвару. Приликом повратка у Босну, на Крбавском пољу у Лици је тешко поразио хрватску војску под заповедништвом бана Емерика Деречанина у септембру 1493. године, после чега ниједан хрватски великаш, осим бискупа и кнезова Зринских и Франкопана, није више био у стању да успостави једну потпуну бандерију. је био крчки кнез, родоначелник породице Франкопана. је био крчки кнез из породице Франкопана. је био крчки кнез из породице Франкопана. је био крчки кнез из породице Франкопана. је био хрватски кнез из породице Франкопана. је био крчки кнез из породице Франкопана. је био хрватски кнез из породице Франкопана. У периоду од 1323. до 1592. град је био у рукама кнезова Франкопана. Године 1225. ова кнежевска породица долази у посед жупе Винодол и влада њоме све до погубљења хрватских великаша Петра Зринског и Франа Крсте Франкопана у Бечком Новом Месту 1671. године. Унук Павла I, Јурај II, био је први припадник огранка Зринских. Све до 1884. и покретања "Србобрана" био и гласило Срба у Хрватској. Тај интердијалекат доживљава јавни слом од 1671, заједно с падом Зринских и Франкопана. Истовремено је погинуо Фран Крсто Франкопан те су земље Франкопана и Зринских одузете. Под влашћу Франкопана, је уз мале промене, све до 155о године, а од тада до 1670. је у поседу је Зринских. Преко њих су ширили идеју отпора апсолутизму и организовали војне побуне. Повод за рат је неуспешна аустријска опсада Будима. Сломом уроте била је сломљена моћ двеју најутицајнијих хрватских великашких породица - Зринских и Франкопана - и ослабљена способност хрватског племства да се бори за аутономна права земље. Био је у поседу Франкопана и Крбавских кнезова. Био је у посједу Франкопана и Крбавских кнезова. Приликом повратка у Босну, на Крбавском пољу у Лици је тешко поразио хрватску војску под заповедништвом бана Емерика Деречанина у септембру 1493. године, после чега ниједан хрватски великаш, осим бискупа и кнезова Зринских и Франкопана, није више био у стању да успостави једну потпуну бандерију. Убрзо је био пад Смедерева под турску власт, а такође и пад Србије. Бернардин је био син Стефана III Франкопана и Ижоте. Османлије су се у Угарској првенствено бавиле осигуравањем сигурности Будима и Дунава преко ког су транспортовали муницију и животне намернице. Ипак је, међутим, успио у превазилажењу отпора његових непријатеља, а и активно је учествовао на Бечком конгресу. Пад Јерусалима постаје повод за нови крсташки рат. Проширио је ову хипотезу 2009. у књизи под називом „Пад америчке империје- шта онда? Појава локалних ударних таласа изазива пораст отпора и пад градијента узгона. Пад грофовије Едесе изазвао је велико интересовање у Европи и најважнији је разлог покретања Другог крсташког рата. Пад Јерусалима довео је до покретања Трећег крсташког рата током кога је решено и питање јерусалимског краља. Од 1517 Медина је под влашћу Османлије. Легенда о имену у вези је с најтужнијим временима средњовјековне босанске државе и хрватског народа на Балкану; пад Босне под Османлије 1463. године. је био крчки кнез, родоначелник породице Франкопана. је био крчки кнез из породице Франкопана. је био крчки кнез из породице Франкопана. је био крчки кнез из породице Франкопана. је био хрватски кнез из породице Франкопана. Тај интердијалекат доживљава јавни слом од 1671, заједно с падом Зринских и Франкопана. Истовремено је погинуо Фран Крсто Франкопан те су земље Франкопана и Зринских одузете. Године 1683, друга турска опсада Беча је одбијена заједничким напором више европских земаља. Опсада Беча

Опсада Беча се може односити на: Турска опсада Беча окончана је појавом пољске војске, под вођством краља Јана Собјеског и нападом на турски логор. Преко њих су ширили идеју отпора апсолутизму и организовали војне побуне. Опсада Беча (1683)

Опсада Беча или Друга битка код Беча (, или , , ) се одиграла од 14. јула до 12. септембра 1683. Опсада Беча (1485)

Опсада Беча 1485. године део је Аустријско-угарског рата (1477—1488). Прва опсада Беча завршена је неуспешно. Прва опсада Беча завршена је неуспешно. Под влашћу Франкопана, је уз мале промене, све до 155о године, а од тада до 1670. је у поседу је Зринских. Цвишенбрикен

Цвишенбрикен (, међумошће) је до 1850. године био самостална општина а данас, као дио Беча, припада дјелимично 2. бечком округу Леополдштату, као и 20. бечком округу, Бригитенауу. Опсада Беча (1529)

Опсада Беча или Прва битка код Беча догодила се између 27. септембра и 14. октобра 1529, када је османлијска војска, предвођена султаном Сулејманом Величанственим, продрла најзападније у средњу Европу. Повод за рат је неуспешна аустријска опсада Будима. Сломом уроте била је сломљена моћ двеју најутицајнијих хрватских великашких породица - Зринских и Франкопана - и ослабљена способност хрватског племства да се бори за аутономна права земље. Претходна турска опсада (1480) завршена је неуспешно. Опсада је сломљена битком код Беча 12. септембра 1683. Ово, некада густо насељено предграђе беча било је спаљено два пута за вријеме турских опсада Беча 1529. и 1683. године. Био је у поседу Франкопана и Крбавских кнезова. Био је у посједу Франкопана и Крбавских кнезова. Налази се у самом центру Беча, на бечком Рингу наспрам градске Скупштине и недалеко од аустријског Парламента и главног Универзитета. Турска опсада је најзад прекинута 22. јула и Мехмед II је наредио повлачење. Опсада Беча вођена је током Аустријско-угарског рата (1477—1488). Бернардин је био син Стефана III Франкопана и Ижоте. Ханибалова опсада Сагунта биће повод за избијање Другог пунског рата. Као супруга Петра Зринског, постала је члан Зринских. 1664, након смрти Николе VII Зринског у лову, у Угарској су вођство преузели тамошњи великаши, а у Хрватској његов брат Петар, који је за противхабсбуршке планове придобио свог шурака Фран Крста Франкопана. Тај интердијалекат доживљава јавни слом од 1671, заједно с падом Зринских и Франкопана. Истовремено је погинуо Фран Крсто Франкопан те су земље Франкопана и Зринских одузете. Године 1225. ова кнежевска породица долази у посед жупе Винодол и влада њоме све до погубљења хрватских великаша Петра Зринског и Франа Крсте Франкопана у Бечком Новом Месту 1671. године. Адам Зрински је био син бана Николе Зринског и његове супруге Марије Софије. Преко њих су ширили идеју отпора апсолутизму и организовали војне побуне. Јосип Војновић неуспешно је покушао подићи устанак у Лици како би се осветио за смрт Зринског и Франкопана. Никола Зрински је рођен као син Николе III Зринског и Јелене Карловић. Под влашћу Франкопана, је уз мале промене, све до 155о године, а од тада до 1670. је у поседу је Зринских. За време пута Зринског и Франкопана у Беч, хабзбуршки су генерали заузели и опљачкали њихове поседе и истовремено угушили усамљена жаришта побуне. Краљ им је писмено обећао сигурност у случају њиховог доласка у Беч и био је склон помирењу, али су његови министри сматрали да Зринског и Франкопана треба оштро казнити. Та погибија послужила је као повод за рат са Напуљом. Вођство над покретом је после смрти Николе Зринског и Фрање Веселенија преузео Петар Зрински. Јуначко дело Николе Зринског изазвало је дивљење читаве тадашње Европе. Та погибија послужила је Алфонсу као повод за рат са Напуљом. Био је у поседу Франкопана и Крбавских кнезова. Био је у посједу Франкопана и Крбавских кнезова. Сломом уроте била је сломљена моћ двеју најутицајнијих хрватских великашких породица - Зринских и Франкопана - и ослабљена способност хрватског племства да се бори за аутономна права земље. Оптужен да је град покушао предати Османлијама, убијен је по налогу Николе Зринског. Чим је сазнао за промену правца кретања турских снага, бан Деренчин је прегруписао снаге и на Крбавском пољу окупио до тада међусобно завађене хрватске кнезове, Ивана Франкопана Цетинског, Бернардина Франкопана Модрушког, Николу Франкопана Тржичког, Карла Гушића, Петра II Зринског, јајачког бана Михајла Петкауа, Јураја Влатковића, сина херцега Влатка Косаче и друге. Бернардин је био син Стефана III Франкопана и Ижоте. Ипак је, међутим, успио у превазилажењу отпора његових непријатеља, а и активно је учествовао на Бечком конгресу. После рата постаје бански дворски официр у Обрежу, где упознаје Адама Зринског, сина бана Николе VII. До промена је дошло тек након уклањања владике Гаврила Мијакића који је 1671. године оптужен за учесништво у побуни Зринског и Франкопана, те је стога затворен, а у тамници је и умро 1686. године.