Нестабилна атомска језгра распадањем емитује само α -честицу. Колики је редни број нове језгре у односу на почетну језгру?
мањи за два већи за један мањи за један већи за два
A B C D
У орбиталама ближим језгру стане мањи број електрона, а у оним даљим од језгре стане већи број електрона. Нека су атомска језгра природно нестабилна и распадају се у дужем или краћем временском интервалу (време полураспада), а нека стабилна атомска језгра могу постати нестабилна након што на њих делују честице велике енергије. Вредности енергија α-честица су реда величине неколико -{MeV}--а. Приликом емисије α-честице, језгро радиоактивног елемента (родитеља) је трансформисано у језгро другог елемента (потомка) чији је редни број мањи за два, а масени за четири. Атомска језгра се јављају у два типа, стабилан и нестабилан. При томе се масени број радионуклеида смањује за 4, а наелектрисање (редни број) језгра за 2. Потпуна једначина би изгледала овако:

или једноставније:

Уколико се приликом претварања једног елемента у други емитује α-честица, добија се елемент чији је атомски број мањи за два, те масени за четири. Нуклид је атом хемијског елемента за који је тачно познат не само редни или атомски број -{"Z"}-, већ и укупан број нуклеона (протона и неутрона) у атомском језгру. То је специфичан облик везе када два атомска језгра деле један електрон. Радерфорд је први употребио реч протон за позитивно наелектрисану честицу у језгру атома. Многа језгра емитују α-честице, па су научници дошли на идеју да се може створити такав модел атомског језгра према коме би α-честице биле као целина у језгру са свом својом стабилношћу. да језгро емитује честицу једне енергије. Њихов број је мањи за 2.186 у односу на Попис 2002. Нестабилна језгра се распадају и емитују неутрине. Нуклеарним реакцијама долази до промене стања атомског језгре, што значи да се број или врста честица у језгру мења. Открио је честицу у атомском језгру, која ће постати позната као неутрон. Највећа густина је око самих језгара, а посебно је густина електрона велика између два атомска језгра. Када се два лака атомска језгра доведу у присан контакт постоји могућност да јака нуклеарна сила, која је врло ограниченог домета, стопи та два језгра у једно веће. Позитрон емитују нека нестабилна језгра током радиоактивног распада. Свака честица има свој пар, античестицу, која је идентична у односу на честицу, али има електрични и друге набоје обрнутог знака у односу на честицу. Из тога је Радерфорд закључио да су алфа-честице у ствари јони хелијума или само атомска језгра хелијума. За тежа језгра, енергија везивања по нуклеону у језгру почиње да опада. Спонтаним распадањем језгра изотопа -{U}- настаје елемент 43, приближно из 1 kg чистог уранијума настане само 1 -{ng}- технецијума. Неутрони су могли разбити атомска језгра и најтежих елемената. Разјаснио је концепт „прерасподеле енергије” за атомска језгра и извео израз за момент инерције деформисаних језгара. Нестабилна језгра се преко радиоактивног распада евентуално могу трансформисати у стабилна. Нека су атомска језгра природно нестабилна и распадају се у дужем или краћем временском интервалу (време полураспада), а нека стабилна атомска језгра могу постати нестабилна након што на њих делују честице велике енергије. У орбиталама ближим језгру стане мањи број електрона, а у оним даљим од језгре стане већи број електрона. При томе се масени број радионуклеида смањује за 4, а наелектрисање (редни број) језгра за 2. Нуклид је атом хемијског елемента за који је тачно познат не само редни или атомски број -{"Z"}-, већ и укупан број нуклеона (протона и неутрона) у атомском језгру. То је специфичан облик везе када два атомска језгра деле један електрон. Радерфорд је први употребио реч протон за позитивно наелектрисану честицу у језгру атома. Многа језгра емитују α-честице, па су научници дошли на идеју да се може створити такав модел атомског језгра према коме би α-честице биле као целина у језгру са свом својом стабилношћу. да језгро емитује честицу једне енергије. Један је редни број и атомски број хемијског елемента водоника. Нестабилна језгра се распадају и емитују неутрине. Нуклеарним реакцијама долази до промене стања атомског језгре, што значи да се број или врста честица у језгру мења. Открио је честицу у атомском језгру, која ће постати позната као неутрон. Због овога, сви председници након 23. имају редни број повећан за један. Исто тако, биљка произвођач скоро редовно представља почетну карику за већи број ланаца исхране. Позитрон емитују нека нестабилна језгра током радиоактивног распада. Свака честица има свој пар, античестицу, која је идентична у односу на честицу, али има електрични и друге набоје обрнутог знака у односу на честицу. Тада се такође мења за један навише и редни број месеци иза „Њутна“. Из тога је Радерфорд закључио да су алфа-честице у ствари јони хелијума или само атомска језгра хелијума. За тежа језгра, енергија везивања по нуклеону у језгру почиње да опада. Атомска језгра се јављају у два типа, стабилан и нестабилан. Спонтаним распадањем језгра изотопа -{U}- настаје елемент 43, приближно из 1 kg чистог уранијума настане само 1 -{ng}- технецијума. Неутрони су могли разбити атомска језгра и најтежих елемената. Разјаснио је концепт „прерасподеле енергије” за атомска језгра и извео израз за момент инерције деформисаних језгара. Нестабилна језгра се преко радиоактивног распада евентуално могу трансформисати у стабилна. Путем њихове апсорпције се стварају нестабилна језгра која изазивају јонизацију. У орбиталама ближим језгру стане мањи број електрона, а у оним даљим од језгре стане већи број електрона. Нека су атомска језгра природно нестабилна и распадају се у дужем или краћем временском интервалу (време полураспада), а нека стабилна атомска језгра могу постати нестабилна након што на њих делују честице велике енергије. При томе се масени број радионуклеида смањује за 4, а наелектрисање (редни број) језгра за 2. Вредности енергија α-честица су реда величине неколико -{MeV}--а. Приликом емисије α-честице, језгро радиоактивног елемента (родитеља) је трансформисано у језгро другог елемента (потомка) чији је редни број мањи за два, а масени за четири. Нуклид је атом хемијског елемента за који је тачно познат не само редни или атомски број -{"Z"}-, већ и укупан број нуклеона (протона и неутрона) у атомском језгру. То је специфичан облик везе када два атомска језгра деле један електрон. Радерфорд је први употребио реч протон за позитивно наелектрисану честицу у језгру атома. Многа језгра емитују α-честице, па су научници дошли на идеју да се може створити такав модел атомског језгра према коме би α-честице биле као целина у језгру са свом својом стабилношћу. да језгро емитује честицу једне енергије. Њихов број је мањи за 2.186 у односу на Попис 2002. Један је редни број и атомски број хемијског елемента водоника. Нестабилна језгра се распадају и емитују неутрине. Нуклеарним реакцијама долази до промене стања атомског језгре, што значи да се број или врста честица у језгру мења. Открио је честицу у атомском језгру, која ће постати позната као неутрон. Због овога, сви председници након 23. имају редни број повећан за један. Потпуна једначина би изгледала овако:

или једноставније:

Уколико се приликом претварања једног елемента у други емитује α-честица, добија се елемент чији је атомски број мањи за два, те масени за четири. Позитрон емитују нека нестабилна језгра током радиоактивног распада. Свака честица има свој пар, античестицу, која је идентична у односу на честицу, али има електрични и друге набоје обрнутог знака у односу на честицу. Тада се такође мења за један навише и редни број месеци иза „Њутна“. Из тога је Радерфорд закључио да су алфа-честице у ствари јони хелијума или само атомска језгра хелијума. За тежа језгра, енергија везивања по нуклеону у језгру почиње да опада. Атомска језгра се јављају у два типа, стабилан и нестабилан. Спонтаним распадањем језгра изотопа -{U}- настаје елемент 43, приближно из 1 kg чистог уранијума настане само 1 -{ng}- технецијума. Неутрони су могли разбити атомска језгра и најтежих елемената. Разјаснио је концепт „прерасподеле енергије” за атомска језгра и извео израз за момент инерције деформисаних језгара. Нека су атомска језгра природно нестабилна и распадају се у дужем или краћем временском интервалу (време полураспада), а нека стабилна атомска језгра могу постати нестабилна након што на њих делују честице велике енергије. У орбиталама ближим језгру стане мањи број електрона, а у оним даљим од језгре стане већи број електрона. Атомска језгра се јављају у два типа, стабилан и нестабилан. При томе се масени број радионуклеида смањује за 4, а наелектрисање (редни број) језгра за 2. Нуклид је атом хемијског елемента за који је тачно познат не само редни или атомски број -{"Z"}-, већ и укупан број нуклеона (протона и неутрона) у атомском језгру. То је специфичан облик везе када два атомска језгра деле један електрон. Радерфорд је први употребио реч протон за позитивно наелектрисану честицу у језгру атома. Многа језгра емитују α-честице, па су научници дошли на идеју да се може створити такав модел атомског језгра према коме би α-честице биле као целина у језгру са свом својом стабилношћу. да језгро емитује честицу једне енергије. Вредности енергија α-честица су реда величине неколико -{MeV}--а. Приликом емисије α-честице, језгро радиоактивног елемента (родитеља) је трансформисано у језгро другог елемента (потомка) чији је редни број мањи за два, а масени за четири. Нестабилна језгра се распадају и емитују неутрине. Нуклеарним реакцијама долази до промене стања атомског језгре, што значи да се број или врста честица у језгру мења. Открио је честицу у атомском језгру, која ће постати позната као неутрон. Највећа густина је око самих језгара, а посебно је густина електрона велика између два атомска језгра. Исто тако, биљка произвођач скоро редовно представља почетну карику за већи број ланаца исхране. Када се два лака атомска језгра доведу у присан контакт постоји могућност да јака нуклеарна сила, која је врло ограниченог домета, стопи та два језгра у једно веће. Позитрон емитују нека нестабилна језгра током радиоактивног распада. Свака честица има свој пар, античестицу, која је идентична у односу на честицу, али има електрични и друге набоје обрнутог знака у односу на честицу. Из тога је Радерфорд закључио да су алфа-честице у ствари јони хелијума или само атомска језгра хелијума. За тежа језгра, енергија везивања по нуклеону у језгру почиње да опада. Спонтаним распадањем језгра изотопа -{U}- настаје елемент 43, приближно из 1 kg чистог уранијума настане само 1 -{ng}- технецијума. Неутрони су могли разбити атомска језгра и најтежих елемената. Разјаснио је концепт „прерасподеле енергије” за атомска језгра и извео израз за момент инерције деформисаних језгара. Нестабилна језгра се преко радиоактивног распада евентуално могу трансформисати у стабилна. Путем њихове апсорпције се стварају нестабилна језгра која изазивају јонизацију.