Која врста међумолекулских интеракција је доминантна у повезивању молекула H 2 N(CH2 ) 6 NH 2 ?
дипол – индуковани дипол јон – индуковани дипол индуковани дипол – индуковани дипол водонична веза
A B C D
Они нису довољни да превазиђу молекуларне силе између неполарних молекула растварача (индуковани дипол — индуковани дипол), односно, између поларних молекула растварача (дипол — дипол). Ове лоше интеракције су типа индуковани дипол — дипол индуковани дипол када је растварач неполарни, и типа дипол — дипол када је растворач поларан. То укључује дипол-дипол интеракције, индуковани дипол-дипол интеракције и Лондонове дисперзионе силе. Све укупно, резултујућа дипол-дипол интеракција је привлачна, производећи слабу везаност атома или молекула. Водонична веза се често представља као електростатичка дипол-дипол интеракција. Дипол-дипол интеракција, мада у суштини квантне природе, може се описати класичним представама као интеракција микроскопских магнетних дипола. Везивање молекула воде у течном и чврстом стању је делимично резултат ове дипол-дипол интеракције. Иако компаративно слаба, водонична веза је око 5 пута јача од других, стандардних интеракција типа дипол-дипол. Тако настаје перманентни дипол, као код молекула CO, HCl, HF итд. Дипол

Дипол је пар једнаких али супротних набоја размакнутих на неко растојање. На пример, у реакцији којом се формира амонијак (-{NH}-), један молекул азота (-{N}-) реагује са три молекула водоника (-{H}-) и настају два молекула -{NH}-: Дакле, дипол-дипол интеракција, у одсуству кретања (у крутој решетки) доводи до цепања спектралне линије, при чему величина цепања зависи од угла који међуспински вектор заклапа са правцем спољашњег магнетског поља. Као што је електрични дипол окружен електричним пољем, тако је и магнетни дипол окружен сопственим магнетским пољем. Такав објекат се назива дипол. Најпознатији макроскопски дипол је магнетна игла компаса. Овакво решење даје антени усмереност која није карактеристична за слободни дипол. Пошто је централно симетричан, молекул нема електрични дипол. Јаги антена је усмерена у оси која је нормална на сам дипол, а истовремено је у равни у којој су и други елементи антене, директори (усмеривачи), рефлектори (огледала) и зрачећи дипол. Ако је f (NH) = 1 за n непаран, и f (NH) = 2 за n чак, тада је f'(NH) = 0 ако се рачуна са централном разликом. Мароскопски осилаторни дипол представња заправо најједноставнију радио антену. Са друге стране водоник сулфид (HS) је гас на собној температури и нормалном притиску, јер су његови молекули повезани слабијом дипол-дипол интеракцијом. Механизам флуоресцентно резонантног трансфера енергије укључује донорску флуорофору у побуђеном стању, која може пренети своју ексцитовану енергију ка суседној акцепторској хромофори, без емитовања зрачења, кроз дипол-дипол интеракције дугог домета. Ако растојање међу набојима осцилује онда је дипол осцилаторни. Алессиа Афи Дипол је натурализована Тогоанка, пореклом из Италије. Очигледно ефекат је повратни т. ј. ако спин А изазива прелаз на спину Б онда и спин Б може да изазове прелаз на спину А. Дипол-дипол интеракција, мада усредњена термалним кретањем, није уклоњена већ се само испољава на нови начин. Они нису довољни да превазиђу молекуларне силе између неполарних молекула растварача (индуковани дипол — индуковани дипол), односно, између поларних молекула растварача (дипол — дипол). Све укупно, резултујућа дипол-дипол интеракција је привлачна, производећи слабу везаност атома или молекула. Ове лоше интеракције су типа индуковани дипол — дипол индуковани дипол када је растварач неполарни, и типа дипол — дипол када је растворач поларан. На пример, у реакцији којом се формира амонијак (-{NH}-), један молекул азота (-{N}-) реагује са три молекула водоника (-{H}-) и настају два молекула -{NH}-: То укључује дипол-дипол интеракције, индуковани дипол-дипол интеракције и Лондонове дисперзионе силе. Ако је f (NH) = 1 за n непаран, и f (NH) = 2 за n чак, тада је f'(NH) = 0 ако се рачуна са централном разликом. Најчешћи нуклеофили су: хидроксидни јон -{(¯:OH)}-, вода -{(HO)}-, амонијак -{(:NH)}-, цијанидни јон -{(¯:C≡N:)}-, и др. Водонична веза се често представља као електростатичка дипол-дипол интеракција. Дипол-дипол интеракција, мада у суштини квантне природе, може се описати класичним представама као интеракција микроскопских магнетних дипола. N-acilglukozamin-6-fosfatna 2-epimeraza

-{N}--acilglukozamin-6-fosfatna 2-epimeraza (, "acilglukozamin-6-fosfat 2-epimeraza", "acilglukozamin fosfatna 2-epimeraza") je enzim sa sistematskim imenom "-{N}--acil--{D}--glukozamin-6-fosfat 2-epimeraza". Ovaj enzim katalizuje sledeću hemijsku reakciju

Izomerizacijom aldozna-ketoznog tipa se konvertuje --{CH(-NH2)-CH=O}- grupa glukozamin 6-fosfata u --{C(=NH)-CH2-OH}-, čime se formira 2-dezoksi-2-imino-D-arabino-heksitol. "n" = 2 × 3 = 6

3. Јер низ 2, 4, 6, ..., 2"n", ... можемо пресликати на низ 1, 2, 3, ..., "n", ... бијективно. Проблем може бити отклоњен узимањем просека од \delta^n[f](x - h/2) и  \delta^n[f](x + h/2). N-Metilornitin

"N"-Metilornitin je aminokiselina sa formulom CHN(H)(CH)CH(NH)COH. Полимеризација се састоји у раскидању двоструке везе у молекулу етена:

-{CH2 = CH2 t, p, O2 -CH2 - CH2-}-

Сада настала честица, иначе врло реактивна, изазива раскидање двоструке везе у другом молекулу етена и за њега се везује:

-{-CH2 - CH2- + CH2 = CH2 -CH2 - CH2 -CH2 - CH2- }- 
димер

На исти начин постепено један за другим повезује се стотина, па чак и хаљаде молекула етена градећи полиетене. Везивање молекула воде у течном и чврстом стању је делимично резултат ове дипол-дипол интеракције. Теоријски број молекула циљане секвенце која се састоји од секвенце прајмера и дела ДНК молекула између прајмерских секвенци, износи 2-{n}- (-{n}- = број циклуса) за свакi молекул ДНК матрице. -{nCH2 = CH2 t, p, O2 (-CH2 - CH2 - )n}- 
Индустријска производња полиетена пре око 70 година била веома тешка. Гради јон 2+. ("x" + 1)"n" = (2 + 1) · 6 = 18. Јон Браћану

Јон Браћану (2. јун 1821. Иако компаративно слаба, водонична веза је око 5 пута јача од других, стандардних интеракција типа дипол-дипол. Linoleinska kiselina (18:2, -{"n"}-−6), najkraća -{"n"}-−6 masna kiselina, je esencijalna masna kiselina. N-acetilglukozaminska 6-sulfataza

N-acetilglukozaminska 6-sulfataza (, "hondroitinsulfataza", "O,-{N}--disulfat O-sulfohidrolaza", "acetilglukozamin 6-sulfataza", "-{N}--acetilglukozamin 6-sulfat sulfataza", "acetilglukozamin 6-sulfataza", "2-acetamido-2-dezoksi--{D}--glukoza 6-sulfat sulfataza") je enzim sa sistematskim imenom "-{N}--acetil--{D}--glukozamin-6-sulfat 6-sulfohidrolaza". Они нису довољни да превазиђу молекуларне силе између неполарних молекула растварача (индуковани дипол — индуковани дипол), односно, између поларних молекула растварача (дипол — дипол). Ове лоше интеракције су типа индуковани дипол — дипол индуковани дипол када је растварач неполарни, и типа дипол — дипол када је растворач поларан. То укључује дипол-дипол интеракције, индуковани дипол-дипол интеракције и Лондонове дисперзионе силе. Све укупно, резултујућа дипол-дипол интеракција је привлачна, производећи слабу везаност атома или молекула. Водонична веза се често представља као електростатичка дипол-дипол интеракција. Дипол-дипол интеракција, мада у суштини квантне природе, може се описати класичним представама као интеракција микроскопских магнетних дипола. Везивање молекула воде у течном и чврстом стању је делимично резултат ове дипол-дипол интеракције. Иако компаративно слаба, водонична веза је око 5 пута јача од других, стандардних интеракција типа дипол-дипол. Тако настаје перманентни дипол, као код молекула CO, HCl, HF итд. индуковани земљотреси. Дипол

Дипол је пар једнаких али супротних набоја размакнутих на неко растојање. На пример, у реакцији којом се формира амонијак (-{NH}-), један молекул азота (-{N}-) реагује са три молекула водоника (-{H}-) и настају два молекула -{NH}-: Дакле, дипол-дипол интеракција, у одсуству кретања (у крутој решетки) доводи до цепања спектралне линије, при чему величина цепања зависи од угла који међуспински вектор заклапа са правцем спољашњег магнетског поља. Као што је електрични дипол окружен електричним пољем, тако је и магнетни дипол окружен сопственим магнетским пољем. Такав објекат се назива дипол. Најпознатији макроскопски дипол је магнетна игла компаса. Овакво решење даје антени усмереност која није карактеристична за слободни дипол. Пошто је централно симетричан, молекул нема електрични дипол. Јаги антена је усмерена у оси која је нормална на сам дипол, а истовремено је у равни у којој су и други елементи антене, директори (усмеривачи), рефлектори (огледала) и зрачећи дипол. Ако је f (NH) = 1 за n непаран, и f (NH) = 2 за n чак, тада је f'(NH) = 0 ако се рачуна са централном разликом. Индуковани напон потераће индуковану струју у затвореној петљи. Мароскопски осилаторни дипол представња заправо најједноставнију радио антену. Са друге стране водоник сулфид (HS) је гас на собној температури и нормалном притиску, јер су његови молекули повезани слабијом дипол-дипол интеракцијом. Механизам флуоресцентно резонантног трансфера енергије укључује донорску флуорофору у побуђеном стању, која може пренети своју ексцитовану енергију ка суседној акцепторској хромофори, без емитовања зрачења, кроз дипол-дипол интеракције дугог домета. Ако растојање међу набојима осцилује онда је дипол осцилаторни. Водонична веза се често представља као електростатичка дипол-дипол интеракција. На пример, у реакцији којом се формира амонијак (-{NH}-), један молекул азота (-{N}-) реагује са три молекула водоника (-{H}-) и настају два молекула -{NH}-: На пример, централна водонична веза -{N−H···N}- између остатака гуанина и цитозина је много јача у односу на -{N−H···N}- везу између пара аденин-тимин. Водонична веза

Водонична веза (-{H}--веза) је врста слабе хемијске везе засноване на електростатичком привлачењу између атома водоника и неког нуклеофилног атома који садржи слободне електронске парове. Ако је f (NH) = 1 за n непаран, и f (NH) = 2 за n чак, тада је f'(NH) = 0 ако се рачуна са централном разликом. Иако компаративно слаба, водонична веза је око 5 пута јача од других, стандардних интеракција типа дипол-дипол. N-acilglukozamin-6-fosfatna 2-epimeraza

-{N}--acilglukozamin-6-fosfatna 2-epimeraza (, "acilglukozamin-6-fosfat 2-epimeraza", "acilglukozamin fosfatna 2-epimeraza") je enzim sa sistematskim imenom "-{N}--acil--{D}--glukozamin-6-fosfat 2-epimeraza". Ovaj enzim katalizuje sledeću hemijsku reakciju

Izomerizacijom aldozna-ketoznog tipa se konvertuje --{CH(-NH2)-CH=O}- grupa glukozamin 6-fosfata u --{C(=NH)-CH2-OH}-, čime se formira 2-dezoksi-2-imino-D-arabino-heksitol. "n" = 2 × 3 = 6

3. Борна киселина се у чврстом стању састоји од слојева -{B(OH)}- молекула које на окупу држи водонична веза. Јер низ 2, 4, 6, ..., 2"n", ... можемо пресликати на низ 1, 2, 3, ..., "n", ... бијективно. Проблем може бити отклоњен узимањем просека од \delta^n[f](x - h/2) и  \delta^n[f](x + h/2). N-Metilornitin

"N"-Metilornitin je aminokiselina sa formulom CHN(H)(CH)CH(NH)COH. Полимеризација се састоји у раскидању двоструке везе у молекулу етена:

-{CH2 = CH2 t, p, O2 -CH2 - CH2-}-

Сада настала честица, иначе врло реактивна, изазива раскидање двоструке везе у другом молекулу етена и за њега се везује:

-{-CH2 - CH2- + CH2 = CH2 -CH2 - CH2 -CH2 - CH2- }- 
димер

На исти начин постепено један за другим повезује се стотина, па чак и хаљаде молекула етена градећи полиетене. Када се спаја са флуором, кисеоником или азотом, водоник се може везати јаком нековалентном везом, која се зове водонична веза, и која је критична у стабилности многих биолошких молекула. Теоријски број молекула циљане секвенце која се састоји од секвенце прајмера и дела ДНК молекула између прајмерских секвенци, износи 2-{n}- (-{n}- = број циклуса) за свакi молекул ДНК матрице. -{nCH2 = CH2 t, p, O2 (-CH2 - CH2 - )n}- 
Индустријска производња полиетена пре око 70 година била веома тешка. ("x" + 1)"n" = (2 + 1) · 6 = 18. Ипак, ове водоничне везе генерално нису стабилне у њима, пошто је вода-амид водонична веза повољнија него амид-амид водонична веза. Linoleinska kiselina (18:2, -{"n"}-−6), najkraća -{"n"}-−6 masna kiselina, je esencijalna masna kiselina. N-acetilglukozaminska 6-sulfataza

N-acetilglukozaminska 6-sulfataza (, "hondroitinsulfataza", "O,-{N}--disulfat O-sulfohidrolaza", "acetilglukozamin 6-sulfataza", "-{N}--acetilglukozamin 6-sulfat sulfataza", "acetilglukozamin 6-sulfataza", "2-acetamido-2-dezoksi--{D}--glukoza 6-sulfat sulfataza") je enzim sa sistematskim imenom "-{N}--acetil--{D}--glukozamin-6-sulfat 6-sulfohidrolaza". N-acetilglukozamin kinaza

-{N}--acetilglukozamin kinaza (, "acetilglukozaminska kinaza (fosforilacija)", "ATP:2-acetilamino-2-dezoksi--{D}--glukoza 6-fosfotransferaza", "2-acetilamino-2-dezoksi--{D}--glukoza kinaza", "acetilaminodezoksiglukokinaza") je enzim sa sistematskim imenom "ATP:-{N}--acetil--{D}--glukozamin 6-fosfotransferaza". За 3-цифрени тројни број, "N"(3,3) = 3 − 1 = 26 = 2 × 3 + 2 × 3 + 2 × 3 = 18 + 6 + 2. Претварање у течности или у чврсто стање код инертних гасова и молекула као -{H, O}- и -{N}- се дешава због Ван дер Валсових интеракција и дејства дипола. Код растворљивости важну улогу има и водонична веза.