Тело А масе m еластично се судари с непомичним телом B масе 3 m . Која је од наведених тврдњи о износу количине кретања након судара тачна?
Износ количине кретања тела B биће већи од троструког износа количине кретања тела A. Износи количине кретања оба тела биће једнаки као и пре судара. Износ количине кретања тела А биће једнак троструком износу количине кретања тела B. Износи количине кретања оба тела промењени су за једнаке износе.
A B C D
Те су промене повезане и с променом количине кретања и/или енергије тела. Убрзање или акцелерација неког малог тела масе -{"m"}- које се налази у пољу сферног тела масе -{"M"}-, према Другом Њутновом закону кретања или темељном закону кретања гласи:

Константа пропорционалности између силе и убрзања је маса убрзаваног тела. Због повећања угаоне количине кретања маглина се удаљава од Сунца. При разматрању кретања крутих тела и других механичких система од важности је тачка која се назива центром масе. Тај велики прираст количине кретања значи и велика сила потиска. Под изразом очување кретања он сматра данашњу количину кретања и каже:

Једнакост за количину кретања је:

Теорија етеричних вртлога је, уз закон о очувању количине кретања, темељно кинематичко начело Декартове физике. Потенцијална енергија тела масе m које се налази на гравитационом пољу тела масе M и удаљености r од његовог центра, дата је изразом:

До овог израза лако се долази ако израчунамо рад који је потребан да бисмо преместили тело масе m у гравитационом пољу(тела масе M). Основне једначине којима се ово описује једначина континуитета и једначина количине кретања. С обзиром на мале количине и незнатне брзине кретања кинетичка енергија те воде је безначајна. Пренос угаоне количине кретања са Сунца на маглину има двојаку последицу. Као такав крши Закон одржања количине кретања и Трећи Њутнов закон. Оставивши самосталан прстен, централна маса би при сажимању требало да задржи већи део угаоне количине кретања. Резултат те промене количине кретања гаса је сила потиска, сагласно Њутновим законима. Сила узрокује промену кретања тела која је (уз претпоставку константне масе тела) описана изразима:

У другој формули formula_20 је момент силе, док је formula_21 момент инерције тела. За разлику од Брауновог кретања које представља процес кретања малог тела у флуиду под утицајем великог броја судара са молекулима супстанце што изазива случајно кретање тела Марковљевог типа, Орнстајн-Уленбеков процес урачунава додатан ефекат вискозног трења које је приближно пропорционално брзини кретања тела. Бернулијева једначина је први пут изведена 1738. године применом закона одржања количине кретања. Изједначавањем горњих израза добија се:

То је убрзање (акцелерација) тела масе -{"m"}- у гравитационом пољу масе -{"M"}-, на растојању -{"r"}- од масе -{"M"}-. Кинетичка енергија, у зависности од начина кретања и количине покренутог материјала, варира у веома великом опсегу. Момент импулса

Момент импулса (познат и као момент количине кретања или угаони момент) је физичка величина којом се мери настојање материјалног тела да настави да ротира. Ћелије постепено губе мале количине масе, временом. узрок кретања тела (чиме се бави динамика). Други Њутнов закон, који полази од Декартовог принципа инерције (одржање количине кретања), показује да збирно деловање сила на тела једнако formula_9, где је formula_10 "инертна маса" (која отежава кретање тела), и где је formula_11 убрзање (ритам промене брзине). Тела која ограничавају слбоду кретања везаном телу, називамо везама. Као пример колапсионих кретања издваја се одроњавање стенске масе. Математичко моделирање глобалног струјања, могуће је применом принципа Навје-Стокса на општу једначину "количине кретања". Убрзање или акцелерација неког малог тела масе -{"m"}- које се налази у пољу сферног тела масе -{"M"}-, према Другом Њутновом закону кретања или темељном закону кретања гласи:

Константа пропорционалности између силе и убрзања је маса убрзаваног тела. Те су промене повезане и с променом количине кретања и/или енергије тела. Потенцијална енергија тела масе m које се налази на гравитационом пољу тела масе M и удаљености r од његовог центра, дата је изразом:

До овог израза лако се долази ако израчунамо рад који је потребан да бисмо преместили тело масе m у гравитационом пољу(тела масе M). Узајамна је зато што једнаком силом којом тело масе -{"M"}- привлачи масу -{"m"}-, привлачи и тело масе -{"m"}- масу -{"M"}-. При разматрању кретања крутих тела и других механичких система од важности је тачка која се назива центром масе. Изједначавањем горњих израза добија се:

То је убрзање (акцелерација) тела масе -{"m"}- у гравитационом пољу масе -{"M"}-, на растојању -{"r"}- од масе -{"M"}-. Брзина електрона која одређује густину електричне струје је независна од судара електрона током кретања. Као пример колапсионих кретања издваја се одроњавање стенске масе. Стога се B, P, M и T чине као сличне масе нервног ткива. Због повећања угаоне количине кретања маглина се удаљава од Сунца. Као такав крши Закон одржања количине кретања и Трећи Њутнов закон. Ћелије постепено губе мале количине масе, временом. За разлику од Брауновог кретања које представља процес кретања малог тела у флуиду под утицајем великог броја судара са молекулима супстанце што изазива случајно кретање тела Марковљевог типа, Орнстајн-Уленбеков процес урачунава додатан ефекат вискозног трења које је приближно пропорционално брзини кретања тела. С обзиром на мале количине и незнатне брзине кретања кинетичка енергија те воде је безначајна. На висини се масе кондензују и излучују се велике количине падавина. Под изразом очување кретања он сматра данашњу количину кретања и каже:

Једнакост за количину кретања је:

Теорија етеричних вртлога је, уз закон о очувању количине кретања, темељно кинематичко начело Декартове физике. Тај велики прираст количине кретања значи и велика сила потиска. Масу неког тела одређује се вагањем - успоређивањем масе тела с масом тега - тела познате масе. Месец је настао убрзо након тога, вероватно као резултат судара објекта величине Марса са масом величине 10% масе Земље , познат као Теја. Месец је настао убрзо након тога, вероватно као резултат судара објекта величине Марса са масом величине 10% масе Земље, познат као Теја. Основне једначине којима се ово описује једначина континуитета и једначина количине кретања. Енергија таквог једног судара довољна је да се створи антипротон чија енергија масе мировања износи око 1 GeV (E=mc²). Раст се остварује и мери променама: броја ћелија и количине међућелијске масе. Пошто се импулс увек одржава сума импулса честица пре судара мора да буде једнака суми импулса после судара:

Најчешће ми познајемо импулсе тела само пре или само после судара, тако да је потребно наћи и оне друге импулсе (после или пре судара). Полазимо од закона о одржању енергије:

где је formula_5 енергија фотона пре судара а formula_6 енергија електрона пре судара – једнака његовој маси мировања. Те су промене повезане и с променом количине кретања и/или енергије тела. Убрзање или акцелерација неког малог тела масе -{"m"}- које се налази у пољу сферног тела масе -{"M"}-, према Другом Њутновом закону кретања или темељном закону кретања гласи:

Константа пропорционалности између силе и убрзања је маса убрзаваног тела. Због повећања угаоне количине кретања маглина се удаљава од Сунца. При разматрању кретања крутих тела и других механичких система од важности је тачка која се назива центром масе. Тај велики прираст количине кретања значи и велика сила потиска. Под изразом очување кретања он сматра данашњу количину кретања и каже:

Једнакост за количину кретања је:

Теорија етеричних вртлога је, уз закон о очувању количине кретања, темељно кинематичко начело Декартове физике. Основне једначине којима се ово описује једначина континуитета и једначина количине кретања. С обзиром на мале количине и незнатне брзине кретања кинетичка енергија те воде је безначајна. Пренос угаоне количине кретања са Сунца на маглину има двојаку последицу. Као такав крши Закон одржања количине кретања и Трећи Њутнов закон. Потенцијална енергија тела масе m које се налази на гравитационом пољу тела масе M и удаљености r од његовог центра, дата је изразом:

До овог израза лако се долази ако израчунамо рад који је потребан да бисмо преместили тело масе m у гравитационом пољу(тела масе M). Резултат те промене количине кретања гаса је сила потиска, сагласно Њутновим законима. Сила узрокује промену кретања тела која је (уз претпоставку константне масе тела) описана изразима:

У другој формули formula_20 је момент силе, док је formula_21 момент инерције тела. Бернулијева једначина је први пут изведена 1738. године применом закона одржања количине кретања. За разлику од Брауновог кретања које представља процес кретања малог тела у флуиду под утицајем великог броја судара са молекулима супстанце што изазива случајно кретање тела Марковљевог типа, Орнстајн-Уленбеков процес урачунава додатан ефекат вискозног трења које је приближно пропорционално брзини кретања тела. Момент импулса

Момент импулса (познат и као момент количине кретања или угаони момент) је физичка величина којом се мери настојање материјалног тела да настави да ротира. Изједначавањем горњих израза добија се:

То је убрзање (акцелерација) тела масе -{"m"}- у гравитационом пољу масе -{"M"}-, на растојању -{"r"}- од масе -{"M"}-. Ћелије постепено губе мале количине масе, временом. узрок кретања тела (чиме се бави динамика). У том раду пише:

Према другом Њутновом закону, односно закону кретања у класичној, нерелативистичкој, механици важи
где је "m"•v нерелативистички импулс (количина кретања) тела, F је сила која делује на тело, а "t" је координата апсолутног времена. Тела која ограничавају слбоду кретања везаном телу, називамо везама. Кинетичка енергија, у зависности од начина кретања и количине покренутог материјала, варира у веома великом опсегу. Као пример колапсионих кретања издваја се одроњавање стенске масе. Математичко моделирање глобалног струјања, могуће је применом принципа Навје-Стокса на општу једначину "количине кретања". Масу неког тела одређује се вагањем - успоређивањем масе тела с масом тега - тела познате масе. Убрзање или акцелерација неког малог тела масе -{"m"}- које се налази у пољу сферног тела масе -{"M"}-, према Другом Њутновом закону кретања или темељном закону кретања гласи:

Константа пропорционалности између силе и убрзања је маса убрзаваног тела. Те су промене повезане и с променом количине кретања и/или енергије тела. Потенцијална енергија тела масе m које се налази на гравитационом пољу тела масе M и удаљености r од његовог центра, дата је изразом:

До овог израза лако се долази ако израчунамо рад који је потребан да бисмо преместили тело масе m у гравитационом пољу(тела масе M). Изједначавањем горњих израза добија се:

То је убрзање (акцелерација) тела масе -{"m"}- у гравитационом пољу масе -{"M"}-, на растојању -{"r"}- од масе -{"M"}-. Узајамна је зато што једнаком силом којом тело масе -{"M"}- привлачи масу -{"m"}-, привлачи и тело масе -{"m"}- масу -{"M"}-. При разматрању кретања крутих тела и других механичких система од важности је тачка која се назива центром масе. Због повећања угаоне количине кретања маглина се удаљава од Сунца. Ћелије постепено губе мале количине масе, временом. Под изразом очување кретања он сматра данашњу количину кретања и каже:

Једнакост за количину кретања је:

Теорија етеричних вртлога је, уз закон о очувању количине кретања, темељно кинематичко начело Декартове физике. Као пример колапсионих кретања издваја се одроњавање стенске масе. Масу неког тела одређује се вагањем - успоређивањем масе тела с масом тега - тела познате масе. Кружно кретање тела, масе -{m}-, са обимном брзином -{v}- (прва слика), карактерише:
За задржавање режима кружног кретања, неопходно је центрифугалну (инерцијалну) силу уравнотежити са силом реакције, са центрипеталном силом. С обзиром на мале количине и незнатне брзине кретања кинетичка енергија те воде је безначајна. Одређене количине се користе за избељивање вуне и дрвене масе при продукцији папира. На висини се масе кондензују и излучују се велике количине падавина. Другим речима, маса -{"m"}- тела које мирује мања је од масе -{m}- тела које се креће: у складу са формулом formula_5. Сила узрокује промену кретања тела која је (уз претпоставку константне масе тела) описана изразима:

У другој формули formula_20 је момент силе, док је formula_21 момент инерције тела. Спора, или делапсиона гравитациона кретања стенске масе имају брзине које, оквирно, варирају у распону од 0.001 mm/дан до 10 m/дан. Тај велики прираст количине кретања значи и велика сила потиска. Дакле, за разлику од раседа, пукотине су разломи, по којима „није дошло“ до кретања блокова стенске масе. Основне једначине којима се ово описује једначина континуитета и једначина количине кретања. Стога се B, P, M и T чине као сличне масе нервног ткива. За време ∆τ кроз пресек S1 проструји флуид масе ∆m, а за исто време кроз пресек S2 проструји флуид исте масе ∆m. Раст се остварује и мери променама: броја ћелија и количине међућелијске масе. Пренос угаоне количине кретања са Сунца на маглину има двојаку последицу.