Који је писац као намесник Битиније и Понта писао цару Трајану о прогону хришћана?
Тацит Плиније Млађи Плиније Старији Светоније
A B C D
), прогону следбеника фалун гунга, прогону хришћана (ткђ. Име је добила по римском цару Трајану. Последње едикте о прогону хришћана издао је управо Галерије, почевши од 303. године. Светоније и Тацит, два најважнија писца о цару Веспазијану, описују га као човека средње висине и снажне појаве, напетог израза лица. Назив je добила по римском цару Трајану који је подигао оригиналну грађевину почетком 1. века како би служила као трговачко и управно средиште града. Могуће је говорити о прогону атеиста, прогону бахаија, прогону индуса, прогону јевреја, прогону муслимана (ткђ. Око 100. године Тацит је писао о Словенима, али и он Словене спомиње под именом Венете и описује као суседе Германа. Свети Еуодиас служио као епископ антиохијски 27 година и умро мученички у прогону хришћана цара Нерона (54. Асеријати су подигли славолук цару Трајану на једном од улаза у тај град. Кападокијом су покушавали да уз помоћ марионета владају Митридат VI од Понта и Никомед III од Битиније. За разлику од њега Никомед IV од Битиније је напао територију Понта пљачкајући све до Амастриса. Староримски Трајанов олтар је надгробни споменик посвећен цару Трајану из 2. века који се налази у оближњем селу Калдас Таипас. Постоји доста сведочанстава о политичком и личном прогону који је уследио. Први га у својим списима помиње Плиније, у свом писму цару Трајану између 111. и 114. године. И сам Тацит је говорио да је ове "извештаје писао Август лично“. Као једини страни писац који је о Блајбургу нешто писао у Хрватској је је често цитиран да би се дала веродостојност причи о страшном масакру на Блајбугу. Како је у Витинији било врло много хришћана, Плиније, да се не би у кажњавању пребацио, пошаље Трајану извештај о свом дотадашњем поступању и затражи даља упутства. Први значајнији Хришћански писац, Тертулијан, Нерона је означио као првог прогонитеља Хришћана. Као образован човек писао је у Карађорђево име извештаје, писма и молбе руском цару. Као писац писао је књижевне и новинске крокије, козерије и памфлете и писао је у Жижи, Комарцу, Змају и Даници. Антички историчари углавном су писали позитивно о Трајану, карактеришући га као моралног човека и мудрог владара. Тврђава је кроз векове мењала име али име које је добила по римском цару Трајану, задржало до сада. Тројанов Град

Тројанов/Трајанов Град је тврђава на планини Церу која се приписује митском бићу цару Тројану/Трајану. -{Tabula Traiana}- или Трајанова табла је натпис урезан у стену, димензија 4 -{x}- 1.75 метара, посвећен цару Трајану. Првих неколико година његове владавине било је релативно мирно, а онда је Митридат VI од Понта почео да пустоши границе Битиније. Јевсевије се позива на писма која је Трајану слао његов службеник Плиније Млађи. Први га у својим списима помиње Плиније, у свом писму цару Трајану између 111. и 114. године. „Облак“ о којем је Плиније Млађи писао данас је познат као пирокластични облак који се састоји из прегрејаних гасова, пепела и камења које вулкан избацује. Како је у Витинији било врло много хришћана, Плиније, да се не би у кажњавању пребацио, пошаље Трајану извештај о свом дотадашњем поступању и затражи даља упутства. Плиније је писао о Кандавијским планинама. Плиније Млађи

Плиније Млађи (; Комо, 63. н. е. ), прогону следбеника фалун гунга, прогону хришћана (ткђ. Име је добила по римском цару Трајану. Гувернер покрајине је од 110. до 112. године је био римски писац Плиније Млађи. издао свој Закон против хетерија — тајних удружења, почео је Плиније Млађи, намесник у Витинији, да тај закон примењује и на хришћанску цркву као тајно друштво. Последње едикте о прогону хришћана издао је управо Галерије, почевши од 303. године. Сведок овог догађаја је Плиније Млађи коме се обратио познати писац Тацит са молбом да га обавести о судбини његовог пријатеља Плинија Старијег. Око 77. године нове ере Плиније је писао о Венедима (Venedi), као народу источно од Висле. Плиније наводи да је последњи  примерак силфиона, који је пронађен у Кирени, дат цару Нерону "као куриозитет". Назив je добила по римском цару Трајану који је подигао оригиналну грађевину почетком 1. века како би служила као трговачко и управно средиште града. Могуће је говорити о прогону атеиста, прогону бахаија, прогону индуса, прогону јевреја, прогону муслимана (ткђ. Прича о Плинијевим последњим сатима живота описана је у занимљивом писму које је двадесет седам година након самог догађаја Плиније Млађи, нећак Плинија Старијег и његов наследник, упутио Тациту (Плиније Млађи, "Epistulae", VI, 16). Свети Еуодиас служио као епископ антиохијски 27 година и умро мученички у прогону хришћана цара Нерона (54. Врло је вјероватно да је ријеч о истој скулптури коју је хвалио римски писац о умјетности, Плиније Старији. Асеријати су подигли славолук цару Трајану на једном од улаза у тај град. Кападокијом су покушавали да уз помоћ марионета владају Митридат VI од Понта и Никомед III од Битиније. За разлику од њега Никомед IV од Битиније је напао територију Понта пљачкајући све до Амастриса. Староримски Трајанов олтар је надгробни споменик посвећен цару Трајану из 2. века који се налази у оближњем селу Калдас Таипас. Постоји доста сведочанстава о политичком и личном прогону који је уследио. Плиније Старији, латински писац из I века н.е. Плиније Старији

Гај Плиније Секунд Старији, познатији као Плиније Старији (, 23.–79. Први га у својим списима помиње Плиније, у свом писму цару Трајану између 111. и 114. године. Плиније Старији, латински писац из I века н.е. Врло је вјероватно да је ријеч о истој скулптури коју је хвалио римски писац о умјетности, Плиније Старији. Како је у Витинији било врло много хришћана, Плиније, да се не би у кажњавању пребацио, пошаље Трајану извештај о свом дотадашњем поступању и затражи даља упутства. Плиније је писао о Кандавијским планинама. ), прогону следбеника фалун гунга, прогону хришћана (ткђ. Име је добила по римском цару Трајану. О том подухвату су писали Аристотел, Плиније Старији, и Страбон. Memoria nostri durabit, si vita meruimus

__БЕЗКН__
Изрекао Гај Плиније Секунд Старији, познатији као Плиније Старији (, 23.–79. Плиније Старији

Историјат о Нерону Плинија Старијег није сачуван. Страбон је поменуо да је Сесострис почео да гради канал, а Плиније Старији је писао:
165. Страбон је поменуо да је Сесострис почео да гради канал, а Плиније Старији је писао:
165. Последње едикте о прогону хришћана издао је управо Галерије, почевши од 303. године. Јевсевије се позива на писма која је Трајану слао његов службеник Плиније Млађи. Плиније Старији је 79. н.е. Око 77. године нове ере Плиније је писао о Венедима (Venedi), као народу источно од Висле. ), Плиније Старији (79. године н. Плиније наводи да је последњи  примерак силфиона, који је пронађен у Кирени, дат цару Нерону "као куриозитет". Sapientia vino obumbratur

__БЕЗКН__

Изрекао Гај Плиније Секунд Старији, ( - римски писац и научник - природњак у првом вијеку нове ере. Плиније Старији и његово дело "Природњачка историја" пружа тек неколико кратких референци о Калигули. Стефан Византинац, међутим, помиње ово место другачије као Ἀρσάκη, као и Плиније Старији (-{Arsace}-). Експедиција на Арабију Феликс, о чему је извештавао његов пријатељ Страбон, као и Касије Дион и Плиније Старији показала се као потпуни неуспех. „Облак“ о којем је Плиније Млађи писао данас је познат као пирокластични облак који се састоји из прегрејаних гасова, пепела и камења које вулкан избацује. Назив je добила по римском цару Трајану који је подигао оригиналну грађевину почетком 1. века како би служила као трговачко и управно средиште града. ), прогону следбеника фалун гунга, прогону хришћана (ткђ. Име је добила по римском цару Трајану. Последње едикте о прогону хришћана издао је управо Галерије, почевши од 303. године. Светоније и Тацит, два најважнија писца о цару Веспазијану, описују га као човека средње висине и снажне појаве, напетог израза лица. Назив je добила по римском цару Трајану који је подигао оригиналну грађевину почетком 1. века како би служила као трговачко и управно средиште града. Могуће је говорити о прогону атеиста, прогону бахаија, прогону индуса, прогону јевреја, прогону муслимана (ткђ. Свети Еуодиас служио као епископ антиохијски 27 година и умро мученички у прогону хришћана цара Нерона (54. Асеријати су подигли славолук цару Трајану на једном од улаза у тај град. Кападокијом су покушавали да уз помоћ марионета владају Митридат VI од Понта и Никомед III од Битиније. За разлику од њега Никомед IV од Битиније је напао територију Понта пљачкајући све до Амастриса. Староримски Трајанов олтар је надгробни споменик посвећен цару Трајану из 2. века који се налази у оближњем селу Калдас Таипас. Постоји доста сведочанстава о политичком и личном прогону који је уследио. Први га у својим списима помиње Плиније, у свом писму цару Трајану између 111. и 114. године. Светоније је писао своју историју о Калигули осамдесет година после његове смрти док је Касије Дион писао своје дело скоро два века након императорове смрти. Као једини страни писац који је о Блајбургу нешто писао у Хрватској је је често цитиран да би се дала веродостојност причи о страшном масакру на Блајбугу. Како је у Витинији било врло много хришћана, Плиније, да се не би у кажњавању пребацио, пошаље Трајану извештај о свом дотадашњем поступању и затражи даља упутства. Први значајнији Хришћански писац, Тертулијан, Нерона је означио као првог прогонитеља Хришћана. Као образован човек писао је у Карађорђево име извештаје, писма и молбе руском цару. Као писац писао је књижевне и новинске крокије, козерије и памфлете и писао је у Жижи, Комарцу, Змају и Даници. Антички историчари углавном су писали позитивно о Трајану, карактеришући га као моралног човека и мудрог владара. Тврђава је кроз векове мењала име али име које је добила по римском цару Трајану, задржало до сада. Тројанов Град

Тројанов/Трајанов Град је тврђава на планини Церу која се приписује митском бићу цару Тројану/Трајану. -{Tabula Traiana}- или Трајанова табла је натпис урезан у стену, димензија 4 -{x}- 1.75 метара, посвећен цару Трајану. Првих неколико година његове владавине било је релативно мирно, а онда је Митридат VI од Понта почео да пустоши границе Битиније. Славни руски писац Антон Чехов је писао о граду у свом делу „Степа“.