Који се од наведених реагенса употребљава за доказивање пептидне везе?
јодна вода оловов(II) ацетат бакров(II) сулфат сребров нитрат
A B C D
Један од изузетака су протеини, који садрже изузетно стабилне пептидне везе. Са једног од извора вода се употребљава за пиће. Формирање пептидне везе резултује отпуштањем -{HO}-. На овај начин се формирају унакрсне пептидне везе неопходне за стабилност ћелијског зида. На овај начин се формирају унакрсне пептидне везе неопходне за стабилност ћелијског зида. На овај начин се формирају унакрсне пептидне везе неопходне за стабилност ћелијског зида. Фрагментацију полипептидног ланца могуће је извршити употребом протеолитичких ензима, који хидролизују специфичне пептидне везе. Трипсин раскида пептидне везе између аминокиселина (лизина и аргинина). По саставу ова минерална вода је јодна и слабо сумпоровита. За прање се употребљава чиста пијаћа вода или вода закисељена сирћетом или содом бикарбоном. Сада се употребљава вода с три бунара. Употребљава се вода са чесама које немају називе, осим Јелен-Вода. Реактивност алкена се објашњава присутством двоструке везе, тачније π везе, јер је облак π електрона погодан за напад од стране других реагенса, па се та веза лако раскида приликом судара у реакцијама. За синтезу пептидне везе је потребно око 20 -{kJ/mol}-, остатак се троши у процесу транслације РНК у полипептид. Вода се употребљава се вода с бунара, а стока се поји на рекама. Кидање дисулфидних моства се врши:

Потребно је хидролизовати пептидне везе додатком јаке киселине или базе. Набрност ствара дистанцу између formula_2 и formula_3 који отприлике
износи 6 Å, пре него 7.6Å(2x3.8Å) који се очекује од 2 потпуно издужене транс пептидне виртуалне везе. C-терминални крај се идентификује коришћењем ензима карбоксипептидазе, која сече пептидне везе између две аминокиселине почевши од -{C-}-терминуса. Химотрипсин хидролизује пептидне везе формиране између карбоксилних група ароматичних аминокиселина (фенилаланин, тирозин, триптофан). Према томе је показала да је рибозом је рибозим који ставља своје супстрате у стереохемију погодан за формирање пептидне везе и супстратно-посредоване катализе. Склеропротеинске пептидне секвенце се често састоје од ограниченог броја остатака који се понављају. Најчешће коришћени ензими су трипсин и химотрипсин, који спадају у класу ендопептидаза (протеаза које хидролизују пептидне везе у полипептидном ланцу). Карбоксипептидаза -{A}- (из говеђег панкреаса) хидролизује све пептидне везе осим пролина, аргинина и лизина. Трипсин хидролизује само пептидне везе које су на -{C-}-крају аминокиселина аргинин и лизин. Додатком пар капи Kovatz-евог реагенса за доказивање индола на плочи, око индол-позитивних колонија E. colli стварају се црвени прстенови, што их разликује од евентуално пораслих плавих колонија из рода Salmonella и Shigella. Један од изузетака су протеини, који садрже изузетно стабилне пептидне везе. Формирање пептидне везе резултује отпуштањем -{HO}-. На овај начин се формирају унакрсне пептидне везе неопходне за стабилност ћелијског зида. На овај начин се формирају унакрсне пептидне везе неопходне за стабилност ћелијског зида. На овај начин се формирају унакрсне пептидне везе неопходне за стабилност ћелијског зида. Олово(II) ацетат

Олово-ацетат је со олова чија је хемијска формула -{Pb(CHCOO)}-. Фрагментацију полипептидног ланца могуће је извршити употребом протеолитичких ензима, који хидролизују специфичне пептидне везе. Трипсин раскида пептидне везе између аминокиселина (лизина и аргинина). Реактивност алкена се објашњава присутством двоструке везе, тачније π везе, јер је облак π електрона погодан за напад од стране других реагенса, па се та веза лако раскида приликом судара у реакцијама. За синтезу пептидне везе је потребно око 20 -{kJ/mol}-, остатак се троши у процесу транслације РНК у полипептид. Кидање дисулфидних моства се врши:

Потребно је хидролизовати пептидне везе додатком јаке киселине или базе. Набрност ствара дистанцу између formula_2 и formula_3 који отприлике
износи 6 Å, пре него 7.6Å(2x3.8Å) који се очекује од 2 потпуно издужене транс пептидне виртуалне везе. C-терминални крај се идентификује коришћењем ензима карбоксипептидазе, која сече пептидне везе између две аминокиселине почевши од -{C-}-терминуса. Химотрипсин хидролизује пептидне везе формиране између карбоксилних група ароматичних аминокиселина (фенилаланин, тирозин, триптофан). Према томе је показала да је рибозом је рибозим који ставља своје супстрате у стереохемију погодан за формирање пептидне везе и супстратно-посредоване катализе. Када се овим гасом делује на олово(II) ацетат, уочава се мрки талог олово-сулфида. Склеропротеинске пептидне секвенце се често састоје од ограниченог броја остатака који се понављају. Најчешће коришћени ензими су трипсин и химотрипсин, који спадају у класу ендопептидаза (протеаза које хидролизују пептидне везе у полипептидном ланцу). Карбоксипептидаза -{A}- (из говеђег панкреаса) хидролизује све пептидне везе осим пролина, аргинина и лизина. Трипсин хидролизује само пептидне везе које су на -{C-}-крају аминокиселина аргинин и лизин. Ацетат

Ацетат је со сирћетне киселине. Додатком пар капи Kovatz-евог реагенса за доказивање индола на плочи, око индол-позитивних колонија E. colli стварају се црвени прстенови, што их разликује од евентуално пораслих плавих колонија из рода Salmonella и Shigella. Олово(II)-хромат је жуте боје и да би се потпуно таложио додаје се натријум-ацетат. Користи се за додавање одређене количине течног реагенса у експериментима који захтевају прецизност, као што је титрација. Први се употребљава за алод који има феуд зависан од њега. Један од изузетака су протеини, који садрже изузетно стабилне пептидне везе. Формирање пептидне везе резултује отпуштањем -{HO}-. Овај сулфат је светлозелени прах, који се у води разлаже на бакар и бакар(II)-сулфат: На овај начин се формирају унакрсне пептидне везе неопходне за стабилност ћелијског зида. На овај начин се формирају унакрсне пептидне везе неопходне за стабилност ћелијског зида. На овај начин се формирају унакрсне пептидне везе неопходне за стабилност ћелијског зида. Фрагментацију полипептидног ланца могуће је извршити употребом протеолитичких ензима, који хидролизују специфичне пептидне везе. Трипсин раскида пептидне везе између аминокиселина (лизина и аргинина). Никл(II)-сулфат

Никло-сулфат је неорганско хемијско једињење молекулске формуле -{NiSO}-. Реактивност алкена се објашњава присутством двоструке везе, тачније π везе, јер је облак π електрона погодан за напад од стране других реагенса, па се та веза лако раскида приликом судара у реакцијама. Бакар(II) сулфат

Бакар(-{II}-) сулфат је неорганско хемијско једињење хемијске формуле -{CuSO}-, где је оксидациони број бакра +2. За синтезу пептидне везе је потребно око 20 -{kJ/mol}-, остатак се троши у процесу транслације РНК у полипептид. Кидање дисулфидних моства се врши:

Потребно је хидролизовати пептидне везе додатком јаке киселине или базе. Набрност ствара дистанцу између formula_2 и formula_3 који отприлике
износи 6 Å, пре него 7.6Å(2x3.8Å) који се очекује од 2 потпуно издужене транс пептидне виртуалне везе. C-терминални крај се идентификује коришћењем ензима карбоксипептидазе, која сече пептидне везе између две аминокиселине почевши од -{C-}-терминуса. Химотрипсин хидролизује пептидне везе формиране између карбоксилних група ароматичних аминокиселина (фенилаланин, тирозин, триптофан). Према томе је показала да је рибозом је рибозим који ставља своје супстрате у стереохемију погодан за формирање пептидне везе и супстратно-посредоване катализе. Склеропротеинске пептидне секвенце се често састоје од ограниченог броја остатака који се понављају. Најчешће коришћени ензими су трипсин и химотрипсин, који спадају у класу ендопептидаза (протеаза које хидролизују пептидне везе у полипептидном ланцу). Карбоксипептидаза -{A}- (из говеђег панкреаса) хидролизује све пептидне везе осим пролина, аргинина и лизина. Трипсин хидролизује само пептидне везе које су на -{C-}-крају аминокиселина аргинин и лизин. Гвожђе(II)сулфат (FeSO и олово-нитрат (Pb[NО]). Додатком пар капи Kovatz-евог реагенса за доказивање индола на плочи, око индол-позитивних колонија E. colli стварају се црвени прстенови, што их разликује од евентуално пораслих плавих колонија из рода Salmonella и Shigella. Са гасовитим амонијаком гради непостојано једињење затвореноплаве боје, а са амонијум-сулфатом гради двогубу со никл-амонијум-сулфат која се употребљава за никловање. Гликозаминогликани који су главни састојак везивних ткива, и сложени угљени хидрати обично су везани за протеине у облику протеогликана и укључују хондроитин 4-сулфат, хондроитин 6-сулфат, хепаран сулфат, дерматан сулфат, кератан сулфат и хијалуронску киселину. Један од изузетака су протеини, који садрже изузетно стабилне пептидне везе. Формирање пептидне везе резултује отпуштањем -{HO}-. На овај начин се формирају унакрсне пептидне везе неопходне за стабилност ћелијског зида. На овај начин се формирају унакрсне пептидне везе неопходне за стабилност ћелијског зида. На овај начин се формирају унакрсне пептидне везе неопходне за стабилност ћелијског зида. Фрагментацију полипептидног ланца могуће је извршити употребом протеолитичких ензима, који хидролизују специфичне пептидне везе. Трипсин раскида пептидне везе између аминокиселина (лизина и аргинина). Реактивност алкена се објашњава присутством двоструке везе, тачније π везе, јер је облак π електрона погодан за напад од стране других реагенса, па се та веза лако раскида приликом судара у реакцијама. За синтезу пептидне везе је потребно око 20 -{kJ/mol}-, остатак се троши у процесу транслације РНК у полипептид. Кидање дисулфидних моства се врши:

Потребно је хидролизовати пептидне везе додатком јаке киселине или базе. Набрност ствара дистанцу између formula_2 и formula_3 који отприлике
износи 6 Å, пре него 7.6Å(2x3.8Å) који се очекује од 2 потпуно издужене транс пептидне виртуалне везе. C-терминални крај се идентификује коришћењем ензима карбоксипептидазе, која сече пептидне везе између две аминокиселине почевши од -{C-}-терминуса. Химотрипсин хидролизује пептидне везе формиране између карбоксилних група ароматичних аминокиселина (фенилаланин, тирозин, триптофан). Према томе је показала да је рибозом је рибозим који ставља своје супстрате у стереохемију погодан за формирање пептидне везе и супстратно-посредоване катализе. Склеропротеинске пептидне секвенце се често састоје од ограниченог броја остатака који се понављају. Најчешће коришћени ензими су трипсин и химотрипсин, који спадају у класу ендопептидаза (протеаза које хидролизују пептидне везе у полипептидном ланцу). Карбоксипептидаза -{A}- (из говеђег панкреаса) хидролизује све пептидне везе осим пролина, аргинина и лизина. Трипсин хидролизује само пептидне везе које су на -{C-}-крају аминокиселина аргинин и лизин. Додатком пар капи Kovatz-евог реагенса за доказивање индола на плочи, око индол-позитивних колонија E. colli стварају се црвени прстенови, што их разликује од евентуално пораслих плавих колонија из рода Salmonella и Shigella. Од средине XIX века у Атаками се ископава натријум нитрат који служи за производњу експлозива и ђубрива. Користи се за додавање одређене количине течног реагенса у експериментима који захтевају прецизност, као што је титрација. Први се употребљава за алод који има феуд зависан од њега. "Волуметријске методе" мјере запремину раствора реагенса, који треба утрошити за потпуну реакцију са аналитом. За доказивање се користи Хамов тест (за доказивање преосетљивости еритроцита на комплемент), сукроза тест, доказивање хемоглобина и хемосидерина у урину. Смеша ђубрива која садржи магнезијум нитрат обично садржи и амонијум нитрат, калцијум нитрат и калијум нитрат.