Према којем од наведених критеријума француска „Декларација о правима човека и грађанина” из 1789. године разликује грађанина од човека?
према њиховом месту становања према њиховим правима према њиховом материјалном статусу према њиховом верскому уверењу
A B C D
Декларација о правима човека и грађанина

Декларација права човека и грађанина () је један од најосновнијих докумената Француске револуције, који одређује појединачна права (и колективна права народа према држави). Текст новог устава инспирисан је Декларацијом о правима човека и грађанина из 1789. године. Један је од састављача Декларације о правима човека и грађанина. Донесен је кључан закон о правима човека и грађанина. Суделовао је у писању Декларације о правима човека и грађанина. Учествовао је у изради Декларације о правима човека и грађанина. Претходи му Декларација о правима човека и грађанина која представља први документ који је ограничио власт француског краља. Декларација права човека и грађанина донета је 26. августа. Била је централизована унитарна држава и донесен је Закон о правима човека и грађанина. Прва свеобухватна декларација о правима човека и грађанина усвојена је за време Француске револуције 1789 год., да би касније била основ за формирање законодавстава у великом броју савремених држава. Били су то његова "Декларација о правима човека и грађанина" и његово најважније дело "Ново политичко устројство становника Румелије, Мале Азије, Архипелага, Молдавије и Влашке" . Слично томе, Декларација права човека и грађанина дефинише скуп индивидуалних и колективних права народа. То јој успева доношењем закона о укидању феудалних дажбина 4. августа 1789, чиме је стари поредак био срушен, а донесена је и Декларација о правима човека и грађанина, један од темељних докумената у историји људских права, којим су слобода, једнакост и власништво проглашени неотуђивим правом човека. Колонијална управа уочила је опасност од ових идеја тако да је кажњавано робијом превођење Декларације о правима човека и грађанина. Папа је осудио Декларацију о првима човека и грађанина као безбожничку. Она је, једноставно, узела Декларацију о правима човека и грађанина и на сваком месту где се помиње мушкарац или човек, додала још и реч жена. Декларација о правима човека и грађана, усвојена током Француске револуције 1789, посебно је утврдила слободу говора као неотуђиво право. Други значајнији акти су: Декларација права човека и грађанина којом је уведена једнакост свих грађана пред законом и устав из 1791. године. Био је један од предлагача Декларације права човека и грађанина (11. јул). Француски Устав о правима мушкарца и грађанина из 1789. године такође је обликован на основу једнакости права мушкараца, али не и жена. Декларацијом права човека и грађанина проглашена је једнакост свих Француза. Модерну интерпретацију оригиналне Декларације о правима човека садржи Бечка декларација и програм акције, усвојена од стране Светске конференције о људским правима 1993. године. Двадесет шестог августа, Декларација о правима човека и грађанина ("Déclaration des Droits de l'Homme et du Citoyen") је проглашена (Homme ca великим словом h значи "људски", док homme са малим словом h значи "човек" ). Декларација треба да буде заснована на правима човека и да их штити. Теорије друштвеног уговора и природног права, које су битно допринеле развитку духа слободе, су добиле свој правни израз у француској Декларацији о правима човека и грађанина и Декларацији независности САД од 4. јула 1776. године. Декларација о правима човека и грађанина

Декларација права човека и грађанина () је један од најосновнијих докумената Француске револуције, који одређује појединачна права (и колективна права народа према држави). Текст новог устава инспирисан је Декларацијом о правима човека и грађанина из 1789. године. Један је од састављача Декларације о правима човека и грађанина. Донесен је кључан закон о правима човека и грађанина. Суделовао је у писању Декларације о правима човека и грађанина. Учествовао је у изради Декларације о правима човека и грађанина. Претходи му Декларација о правима човека и грађанина која представља први документ који је ограничио власт француског краља. Била је централизована унитарна држава и донесен је Закон о правима човека и грађанина. Прва свеобухватна декларација о правима човека и грађанина усвојена је за време Француске револуције 1789 год., да би касније била основ за формирање законодавстава у великом броју савремених држава. Били су то његова "Декларација о правима човека и грађанина" и његово најважније дело "Ново политичко устројство становника Румелије, Мале Азије, Архипелага, Молдавије и Влашке" . Колонијална управа уочила је опасност од ових идеја тако да је кажњавано робијом превођење Декларације о правима човека и грађанина. Декларација права човека и грађанина донета је 26. августа. То јој успева доношењем закона о укидању феудалних дажбина 4. августа 1789, чиме је стари поредак био срушен, а донесена је и Декларација о правима човека и грађанина, један од темељних докумената у историји људских права, којим су слобода, једнакост и власништво проглашени неотуђивим правом човека. Модерну интерпретацију оригиналне Декларације о правима човека садржи Бечка декларација и програм акције, усвојена од стране Светске конференције о људским правима 1993. године. Декларација о правима човека и грађана, усвојена током Француске револуције 1789, посебно је утврдила слободу говора као неотуђиво право. Француски Устав о правима мушкарца и грађанина из 1789. године такође је обликован на основу једнакости права мушкараца, али не и жена. Слично томе, Декларација права човека и грађанина дефинише скуп индивидуалних и колективних права народа. Она је, једноставно, узела Декларацију о правима човека и грађанина и на сваком месту где се помиње мушкарац или човек, додала још и реч жена. Декларација треба да буде заснована на правима човека и да их штити. Двадесет шестог августа, Декларација о правима човека и грађанина ("Déclaration des Droits de l'Homme et du Citoyen") је проглашена (Homme ca великим словом h значи "људски", док homme са малим словом h значи "човек" ). Декларација из 1789. године, заједно са Магна картом из 1215, Енглеским законом о правима (1689), Декларацијом независности САД (1776), и Повељом о правима (САД) (1789), инспирисала је у знатној мери Универзалну декларацију о људским правима Уједињених нација из 1948. године. Папа је осудио Декларацију о првима човека и грађанина као безбожничку. Универзална декларација о правима човека је од изузетно великог значаја, пошто афирмише грађанска, политичка, економска, друштвена и културна права људске породице. Други значајнији акти су: Декларација права човека и грађанина којом је уведена једнакост свих грађана пред законом и устав из 1791. године. Био је један од предлагача Декларације права човека и грађанина (11. јул). Декларација о правима човека и грађанина

Декларација права човека и грађанина () је један од најосновнијих докумената Француске револуције, који одређује појединачна права (и колективна права народа према држави). Текст новог устава инспирисан је Декларацијом о правима човека и грађанина из 1789. године. Један је од састављача Декларације о правима човека и грађанина. Донесен је кључан закон о правима човека и грађанина. Суделовао је у писању Декларације о правима човека и грађанина. Учествовао је у изради Декларације о правима човека и грађанина. Претходи му Декларација о правима човека и грађанина која представља први документ који је ограничио власт француског краља. Декларација права човека и грађанина донета је 26. августа. Била је централизована унитарна држава и донесен је Закон о правима човека и грађанина. Прва свеобухватна декларација о правима човека и грађанина усвојена је за време Француске револуције 1789 год., да би касније била основ за формирање законодавстава у великом броју савремених држава. Били су то његова "Декларација о правима човека и грађанина" и његово најважније дело "Ново политичко устројство становника Румелије, Мале Азије, Архипелага, Молдавије и Влашке" . Слично томе, Декларација права човека и грађанина дефинише скуп индивидуалних и колективних права народа. То јој успева доношењем закона о укидању феудалних дажбина 4. августа 1789, чиме је стари поредак био срушен, а донесена је и Декларација о правима човека и грађанина, један од темељних докумената у историји људских права, којим су слобода, једнакост и власништво проглашени неотуђивим правом човека. Колонијална управа уочила је опасност од ових идеја тако да је кажњавано робијом превођење Декларације о правима човека и грађанина. Папа је осудио Декларацију о првима човека и грађанина као безбожничку. Декларација о правима човека и грађана, усвојена током Француске револуције 1789, посебно је утврдила слободу говора као неотуђиво право. Други значајнији акти су: Декларација права човека и грађанина којом је уведена једнакост свих грађана пред законом и устав из 1791. године. Био је један од предлагача Декларације права човека и грађанина (11. јул). Француски Устав о правима мушкарца и грађанина из 1789. године такође је обликован на основу једнакости права мушкараца, али не и жена. Декларацијом права човека и грађанина проглашена је једнакост свих Француза. Модерну интерпретацију оригиналне Декларације о правима човека садржи Бечка декларација и програм акције, усвојена од стране Светске конференције о људским правима 1993. године. Двадесет шестог августа, Декларација о правима човека и грађанина ("Déclaration des Droits de l'Homme et du Citoyen") је проглашена (Homme ca великим словом h значи "људски", док homme са малим словом h значи "човек" ). Она је, једноставно, узела Декларацију о правима човека и грађанина и на сваком месту где се помиње мушкарац или човек, додала још и реч жена. Декларација треба да буде заснована на правима човека и да их штити. Теорије друштвеног уговора и природног права, које су битно допринеле развитку духа слободе, су добиле свој правни израз у француској Декларацији о правима човека и грађанина и Декларацији независности САД од 4. јула 1776. године. Декларација о правима човека и грађанина

Декларација права човека и грађанина () је један од најосновнијих докумената Француске револуције, који одређује појединачна права (и колективна права народа према држави). Текст новог устава инспирисан је Декларацијом о правима човека и грађанина из 1789. године. Један је од састављача Декларације о правима човека и грађанина. Донесен је кључан закон о правима човека и грађанина. Суделовао је у писању Декларације о правима човека и грађанина. Учествовао је у изради Декларације о правима човека и грађанина. Претходи му Декларација о правима човека и грађанина која представља први документ који је ограничио власт француског краља. Декларација права човека и грађанина донета је 26. августа. Била је централизована унитарна држава и донесен је Закон о правима човека и грађанина. Прва свеобухватна декларација о правима човека и грађанина усвојена је за време Француске револуције 1789 год., да би касније била основ за формирање законодавстава у великом броју савремених држава. Били су то његова "Декларација о правима човека и грађанина" и његово најважније дело "Ново политичко устројство становника Румелије, Мале Азије, Архипелага, Молдавије и Влашке" . Слично томе, Декларација права човека и грађанина дефинише скуп индивидуалних и колективних права народа. То јој успева доношењем закона о укидању феудалних дажбина 4. августа 1789, чиме је стари поредак био срушен, а донесена је и Декларација о правима човека и грађанина, један од темељних докумената у историји људских права, којим су слобода, једнакост и власништво проглашени неотуђивим правом човека. Колонијална управа уочила је опасност од ових идеја тако да је кажњавано робијом превођење Декларације о правима човека и грађанина. Папа је осудио Декларацију о првима човека и грађанина као безбожничку. Декларација о правима човека и грађана, усвојена током Француске револуције 1789, посебно је утврдила слободу говора као неотуђиво право. Други значајнији акти су: Декларација права човека и грађанина којом је уведена једнакост свих грађана пред законом и устав из 1791. године. Био је један од предлагача Декларације права човека и грађанина (11. јул). Француски Устав о правима мушкарца и грађанина из 1789. године такође је обликован на основу једнакости права мушкараца, али не и жена. Декларацијом права човека и грађанина проглашена је једнакост свих Француза. Модерну интерпретацију оригиналне Декларације о правима човека садржи Бечка декларација и програм акције, усвојена од стране Светске конференције о људским правима 1993. године. Двадесет шестог августа, Декларација о правима човека и грађанина ("Déclaration des Droits de l'Homme et du Citoyen") је проглашена (Homme ca великим словом h значи "људски", док homme са малим словом h значи "човек" ). Она је, једноставно, узела Декларацију о правима човека и грађанина и на сваком месту где се помиње мушкарац или човек, додала још и реч жена. Декларација треба да буде заснована на правима човека и да их штити. Теорије друштвеног уговора и природног права, које су битно допринеле развитку духа слободе, су добиле свој правни израз у француској Декларацији о правима човека и грађанина и Декларацији независности САД од 4. јула 1776. године.