Коју честицу означава X у нуклеарној реакцији 20 44 Ca + 1 1 H → 19 41 K + X?
неутрон електрон језгру водоника језгру хелијума
A B C D
If −1 < "x" < 0 или 1 < "x", онда "x" > "x". Ако је "x" < −1 или 0 < "x" < 1, онда "x" < "x". У ствари "reject" мора само да провери оне терме који зависе од "x[k]", будући да ће терми који зависе од "x[1], ..., x[k-1]" бити тестирани даље приликом извршавања алгоритма. У типичном бектрекинг алгоритму дефинишемо листу парцијалних кандидата као листу природних бројева "c = (c[1],c[2], ... c[k])", за било које "k" између "0" и "n", који ће бити додељени првим "k" променљивама "x[1],x[2], ..., x[k]". −1, 0, и 1 су савршени кубови "било где" и  и једини елементи поља једнаки својим кубовима : "x" − "x" = "x"("x" − 1)("x" + 1). псеудокод:

На пример, ако се коначно поље GF(2) дефинише полиномијално са "f"("x") = "x" + "x" + "x" + "x" + 1, и "x" + "x" + "x" + 1 = {53}, у big endian хексадецималној нотацији, је елемент чији инверз желимо, извршивши алгоритам добијамо следеће:

Према овоме, инверз је "x" + "x" + "x" + "x" = {CA}, што се може потврдити множењем ова два елемента. Хомотопија "H" две непрекидне функције "f" и "g" које сликају тополошки простор "-{X}-" у тополошки простор "-{Y}-" је непрекидна трансформација "-{H" : "X" × [0,1] → "Y}-" тако да је за све тачке "-{x}-" из "-{X}-", важи -{"H"("x",0)="f"("x")}-
и -{"H"("x",1)="g"("x"). Изјава С: Ако је x&(x-1) = 0 и x је цео број већи од нуле онда је x = 2 (где је k цео број такав да је k>=0). Сваки циклус ("x" "x" … "x") представља пермутацију која пресликава "x" у "x" ("i"=1…"L"-1) и "x" у "x", а остале елементе оставља нетакнутим. Случај који је већ дискутован, где је "p" = "K" константа, представља пример овр формуле, где је "P"("x") = "K"/(1−"x"). X – 1. "x" = 1. Формално, две непрекидне функције "-{f}-" и "-{g}-" које сликају 
тополошки простор "-{X}-" у тополошки простор "-{Y}-" су хомотопне уколико постоји непрекидна функција "-{H" : "X" × [0,1] → "Y}-" тако да је за све тачке "-{x}-" из "-{X}-", важи -{"H"("x",0)="f"("x")}-
и -{"H"("x",1)="g"("x"). Метрика овог простора је "η" = -{diag}-(1, −1, −1, −1), а вектор се репрезентује координатама "-{x" = ("x", "x", "x", "x")}-, где је -{"x" = "ct}-" временска координата догађаја ("-{c}-" је брзина светлости у вакууму), а остале координате су просторне. Следи један пример, симбол ~ означава негацију:
E има две клаузе (одвојене заградама), четири литерала ("x", "x", "x", "x"), и "k"=3 (три литерала по клаузи). Takođe imaju svojstvo da 0 < |"f"("x")| < ∞, and |"f"("x"+1) − "f"("x")| ≥ |"f"("x") − "f"("x"−1)|(gde je f(x) ranije pomenuti ceo broj reinterpretacije x). Ако су "x", "x", ..., "x" из интервала [0, 1] онда је 

Доказ: Означимо "x" + "x" + ... + "x" = "y". )x + (1/4! )x - (1/6! ("x" + 1)"n" = (1 + 1) · 6 = 12. Сада, претпоставимо да израз x & (x-1) има све нуле битова до првог сета х-а и како x & (x-1) има исто преосталих битова као x и x има најмање два сета битова отуда је исказ x & (x-1) ≠ 0 тачан. Funkcija generatrisa L(x) Lukasovog niza iznosi: L(x) =(2−x)/(1 − x − x^2)
U Tabeli 1 je dato prvih nekoliko članova Lukasovog niza. Ако квадратна једначина "p""x" + "p""x" + "p" = "x" има корјен "x" ∈ (0, 1), онда је "p" + 2"p" > 1 и обрнуто: ако је "p" + 2"p" > 1 онда дата квадратна једначина има корјен "x" ∈ (0, 1). x[i]=1;
i[x]=1; /* чудно, али тачно: -{i[x]}- је еквивалентно -{*(i+x)}-*/
Ипак, морамо направити разлику између низовних и показивачких променљивих. ("x" + 1)"n" = (2 + 1) · 6 = 18. If −1 < "x" < 0 или 1 < "x", онда "x" > "x". Ако је "x" < −1 или 0 < "x" < 1, онда "x" < "x". У ствари "reject" мора само да провери оне терме који зависе од "x[k]", будући да ће терми који зависе од "x[1], ..., x[k-1]" бити тестирани даље приликом извршавања алгоритма. У типичном бектрекинг алгоритму дефинишемо листу парцијалних кандидата као листу природних бројева "c = (c[1],c[2], ... c[k])", за било које "k" између "0" и "n", који ће бити додељени првим "k" променљивама "x[1],x[2], ..., x[k]". −1, 0, и 1 су савршени кубови "било где" и  и једини елементи поља једнаки својим кубовима : "x" − "x" = "x"("x" − 1)("x" + 1). псеудокод:

На пример, ако се коначно поље GF(2) дефинише полиномијално са "f"("x") = "x" + "x" + "x" + "x" + 1, и "x" + "x" + "x" + 1 = {53}, у big endian хексадецималној нотацији, је елемент чији инверз желимо, извршивши алгоритам добијамо следеће:

Према овоме, инверз је "x" + "x" + "x" + "x" = {CA}, што се може потврдити множењем ова два елемента. Хомотопија "H" две непрекидне функције "f" и "g" које сликају тополошки простор "-{X}-" у тополошки простор "-{Y}-" је непрекидна трансформација "-{H" : "X" × [0,1] → "Y}-" тако да је за све тачке "-{x}-" из "-{X}-", важи -{"H"("x",0)="f"("x")}-
и -{"H"("x",1)="g"("x"). Изјава С: Ако је x&(x-1) = 0 и x је цео број већи од нуле онда је x = 2 (где је k цео број такав да је k>=0). Сваки циклус ("x" "x" … "x") представља пермутацију која пресликава "x" у "x" ("i"=1…"L"-1) и "x" у "x", а остале елементе оставља нетакнутим. Случај који је већ дискутован, где је "p" = "K" константа, представља пример овр формуле, где је "P"("x") = "K"/(1−"x"). X – 1. "x" = 1. Формално, две непрекидне функције "-{f}-" и "-{g}-" које сликају 
тополошки простор "-{X}-" у тополошки простор "-{Y}-" су хомотопне уколико постоји непрекидна функција "-{H" : "X" × [0,1] → "Y}-" тако да је за све тачке "-{x}-" из "-{X}-", важи -{"H"("x",0)="f"("x")}-
и -{"H"("x",1)="g"("x"). Метрика овог простора је "η" = -{diag}-(1, −1, −1, −1), а вектор се репрезентује координатама "-{x" = ("x", "x", "x", "x")}-, где је -{"x" = "ct}-" временска координата догађаја ("-{c}-" је брзина светлости у вакууму), а остале координате су просторне. Следи један пример, симбол ~ означава негацију:
E има две клаузе (одвојене заградама), четири литерала ("x", "x", "x", "x"), и "k"=3 (три литерала по клаузи). Takođe imaju svojstvo da 0 < |"f"("x")| < ∞, and |"f"("x"+1) − "f"("x")| ≥ |"f"("x") − "f"("x"−1)|(gde je f(x) ranije pomenuti ceo broj reinterpretacije x). Ако су "x", "x", ..., "x" из интервала [0, 1] онда је 

Доказ: Означимо "x" + "x" + ... + "x" = "y". )x + (1/4! )x - (1/6! ("x" + 1)"n" = (1 + 1) · 6 = 12. Сада, претпоставимо да израз x & (x-1) има све нуле битова до првог сета х-а и како x & (x-1) има исто преосталих битова као x и x има најмање два сета битова отуда је исказ x & (x-1) ≠ 0 тачан. Funkcija generatrisa L(x) Lukasovog niza iznosi: L(x) =(2−x)/(1 − x − x^2)
U Tabeli 1 je dato prvih nekoliko članova Lukasovog niza. Ако квадратна једначина "p""x" + "p""x" + "p" = "x" има корјен "x" ∈ (0, 1), онда је "p" + 2"p" > 1 и обрнуто: ако је "p" + 2"p" > 1 онда дата квадратна једначина има корјен "x" ∈ (0, 1). x[i]=1;
i[x]=1; /* чудно, али тачно: -{i[x]}- је еквивалентно -{*(i+x)}-*/
Ипак, морамо направити разлику између низовних и показивачких променљивих. ("x" + 1)"n" = (2 + 1) · 6 = 18. If −1 < "x" < 0 или 1 < "x", онда "x" > "x". Ако је "x" < −1 или 0 < "x" < 1, онда "x" < "x". У ствари "reject" мора само да провери оне терме који зависе од "x[k]", будући да ће терми који зависе од "x[1], ..., x[k-1]" бити тестирани даље приликом извршавања алгоритма. У типичном бектрекинг алгоритму дефинишемо листу парцијалних кандидата као листу природних бројева "c = (c[1],c[2], ... c[k])", за било које "k" између "0" и "n", који ће бити додељени првим "k" променљивама "x[1],x[2], ..., x[k]". −1, 0, и 1 су савршени кубови "било где" и  и једини елементи поља једнаки својим кубовима : "x" − "x" = "x"("x" − 1)("x" + 1). псеудокод:

На пример, ако се коначно поље GF(2) дефинише полиномијално са "f"("x") = "x" + "x" + "x" + "x" + 1, и "x" + "x" + "x" + 1 = {53}, у big endian хексадецималној нотацији, је елемент чији инверз желимо, извршивши алгоритам добијамо следеће:

Према овоме, инверз је "x" + "x" + "x" + "x" = {CA}, што се може потврдити множењем ова два елемента. Хомотопија "H" две непрекидне функције "f" и "g" које сликају тополошки простор "-{X}-" у тополошки простор "-{Y}-" је непрекидна трансформација "-{H" : "X" × [0,1] → "Y}-" тако да је за све тачке "-{x}-" из "-{X}-", важи -{"H"("x",0)="f"("x")}-
и -{"H"("x",1)="g"("x"). Изјава С: Ако је x&(x-1) = 0 и x је цео број већи од нуле онда је x = 2 (где је k цео број такав да је k>=0). Сваки циклус ("x" "x" … "x") представља пермутацију која пресликава "x" у "x" ("i"=1…"L"-1) и "x" у "x", а остале елементе оставља нетакнутим. Случај који је већ дискутован, где је "p" = "K" константа, представља пример овр формуле, где је "P"("x") = "K"/(1−"x"). X – 1. "x" = 1. Формално, две непрекидне функције "-{f}-" и "-{g}-" које сликају 
тополошки простор "-{X}-" у тополошки простор "-{Y}-" су хомотопне уколико постоји непрекидна функција "-{H" : "X" × [0,1] → "Y}-" тако да је за све тачке "-{x}-" из "-{X}-", важи -{"H"("x",0)="f"("x")}-
и -{"H"("x",1)="g"("x"). Метрика овог простора је "η" = -{diag}-(1, −1, −1, −1), а вектор се репрезентује координатама "-{x" = ("x", "x", "x", "x")}-, где је -{"x" = "ct}-" временска координата догађаја ("-{c}-" је брзина светлости у вакууму), а остале координате су просторне. Следи један пример, симбол ~ означава негацију:
E има две клаузе (одвојене заградама), четири литерала ("x", "x", "x", "x"), и "k"=3 (три литерала по клаузи). Takođe imaju svojstvo da 0 < |"f"("x")| < ∞, and |"f"("x"+1) − "f"("x")| ≥ |"f"("x") − "f"("x"−1)|(gde je f(x) ranije pomenuti ceo broj reinterpretacije x). Ако су "x", "x", ..., "x" из интервала [0, 1] онда је 

Доказ: Означимо "x" + "x" + ... + "x" = "y". )x + (1/4! )x - (1/6! ("x" + 1)"n" = (1 + 1) · 6 = 12. Сада, претпоставимо да израз x & (x-1) има све нуле битова до првог сета х-а и како x & (x-1) има исто преосталих битова као x и x има најмање два сета битова отуда је исказ x & (x-1) ≠ 0 тачан. Funkcija generatrisa L(x) Lukasovog niza iznosi: L(x) =(2−x)/(1 − x − x^2)
U Tabeli 1 je dato prvih nekoliko članova Lukasovog niza. Ако квадратна једначина "p""x" + "p""x" + "p" = "x" има корјен "x" ∈ (0, 1), онда је "p" + 2"p" > 1 и обрнуто: ако је "p" + 2"p" > 1 онда дата квадратна једначина има корјен "x" ∈ (0, 1). x[i]=1;
i[x]=1; /* чудно, али тачно: -{i[x]}- је еквивалентно -{*(i+x)}-*/
Ипак, морамо направити разлику између низовних и показивачких променљивих. ("x" + 1)"n" = (2 + 1) · 6 = 18. If −1 < "x" < 0 или 1 < "x", онда "x" > "x". Ако је "x" < −1 или 0 < "x" < 1, онда "x" < "x". У ствари "reject" мора само да провери оне терме који зависе од "x[k]", будући да ће терми који зависе од "x[1], ..., x[k-1]" бити тестирани даље приликом извршавања алгоритма. У типичном бектрекинг алгоритму дефинишемо листу парцијалних кандидата као листу природних бројева "c = (c[1],c[2], ... c[k])", за било које "k" између "0" и "n", који ће бити додељени првим "k" променљивама "x[1],x[2], ..., x[k]". −1, 0, и 1 су савршени кубови "било где" и  и једини елементи поља једнаки својим кубовима : "x" − "x" = "x"("x" − 1)("x" + 1). псеудокод:

На пример, ако се коначно поље GF(2) дефинише полиномијално са "f"("x") = "x" + "x" + "x" + "x" + 1, и "x" + "x" + "x" + 1 = {53}, у big endian хексадецималној нотацији, је елемент чији инверз желимо, извршивши алгоритам добијамо следеће:

Према овоме, инверз је "x" + "x" + "x" + "x" = {CA}, што се може потврдити множењем ова два елемента. Хомотопија "H" две непрекидне функције "f" и "g" које сликају тополошки простор "-{X}-" у тополошки простор "-{Y}-" је непрекидна трансформација "-{H" : "X" × [0,1] → "Y}-" тако да је за све тачке "-{x}-" из "-{X}-", важи -{"H"("x",0)="f"("x")}-
и -{"H"("x",1)="g"("x"). Изјава С: Ако је x&(x-1) = 0 и x је цео број већи од нуле онда је x = 2 (где је k цео број такав да је k>=0). Сваки циклус ("x" "x" … "x") представља пермутацију која пресликава "x" у "x" ("i"=1…"L"-1) и "x" у "x", а остале елементе оставља нетакнутим. Случај који је већ дискутован, где је "p" = "K" константа, представља пример овр формуле, где је "P"("x") = "K"/(1−"x"). X – 1. "x" = 1. Формално, две непрекидне функције "-{f}-" и "-{g}-" које сликају 
тополошки простор "-{X}-" у тополошки простор "-{Y}-" су хомотопне уколико постоји непрекидна функција "-{H" : "X" × [0,1] → "Y}-" тако да је за све тачке "-{x}-" из "-{X}-", важи -{"H"("x",0)="f"("x")}-
и -{"H"("x",1)="g"("x"). Метрика овог простора је "η" = -{diag}-(1, −1, −1, −1), а вектор се репрезентује координатама "-{x" = ("x", "x", "x", "x")}-, где је -{"x" = "ct}-" временска координата догађаја ("-{c}-" је брзина светлости у вакууму), а остале координате су просторне. Следи један пример, симбол ~ означава негацију:
E има две клаузе (одвојене заградама), четири литерала ("x", "x", "x", "x"), и "k"=3 (три литерала по клаузи). Takođe imaju svojstvo da 0 < |"f"("x")| < ∞, and |"f"("x"+1) − "f"("x")| ≥ |"f"("x") − "f"("x"−1)|(gde je f(x) ranije pomenuti ceo broj reinterpretacije x). Ако су "x", "x", ..., "x" из интервала [0, 1] онда је 

Доказ: Означимо "x" + "x" + ... + "x" = "y". )x + (1/4! )x - (1/6! ("x" + 1)"n" = (1 + 1) · 6 = 12. Сада, претпоставимо да израз x & (x-1) има све нуле битова до првог сета х-а и како x & (x-1) има исто преосталих битова као x и x има најмање два сета битова отуда је исказ x & (x-1) ≠ 0 тачан. Funkcija generatrisa L(x) Lukasovog niza iznosi: L(x) =(2−x)/(1 − x − x^2)
U Tabeli 1 je dato prvih nekoliko članova Lukasovog niza. Ако квадратна једначина "p""x" + "p""x" + "p" = "x" има корјен "x" ∈ (0, 1), онда је "p" + 2"p" > 1 и обрнуто: ако је "p" + 2"p" > 1 онда дата квадратна једначина има корјен "x" ∈ (0, 1). x[i]=1;
i[x]=1; /* чудно, али тачно: -{i[x]}- је еквивалентно -{*(i+x)}-*/
Ипак, морамо направити разлику између низовних и показивачких променљивих. ("x" + 1)"n" = (2 + 1) · 6 = 18.