Који продукти настају горењем метана уз довољан приступ кисеоника?
угљеников(IV) оксид и вода угљеников(II) оксид и водоник угљеников(II) оксид и вода угљеников(IV) оксид и водоник
A B C D
Угљеников моноксид (-{CO}-) настаје при изгарању угљеникових једињења уз ограничени доток кисеоника. При потпуном сагоревању било ког угљоводоника настаје угљеник(IV)-оксид(угљендиоксид) и вода. Основа система је комбинација водоника и кисеоника, ствара се струја, а нус продукти су вода и топлота. Друга метода је добивање сумпорне киселине, која се користи од 1900-их, а темељи се на каталитичкој оксидацији сумпор(-{IV}-) оксида у сумпор(-{VI}-) оксид (-{SO}-), уз катализатор ванадијум(-{V}-) оксид (-{VO}-) који делује као преносилац кисеоника. сумпор(IV)-оксид. Угљен-диоксид

Угљен-диоксид или угљеник(IV)-оксид је атмосферски природни гас који се састоји од једног атома угљеника и два атома кисеоника спојених ковалентним везама. Ипак калај(-{IV}-) оксид је инертан попут титанијум(-{IV}-) оксида. На температурама изнад 440 °C долази до деградације киселине при чему се добијају метан и угљеник (IV)-оксид или кетен и вода. При рекцији хемијског таложења настају споредни продукти хемијске реакције који се морају уклањати из коморе. Магнезијум редукује већину оксида чак и угљен(-{IV}-) оксид. Угљеник (IV)-оксид и честице прашине такође загађују ваздух. У другој фази азот(-{II}-) оксид реагује с кисеоником и настаје црвеносмеђи гас (азот(-{IV}-) оксид). Код здравих људи се ови отпадни продукти (оксид родопсина) уз помоћ једног протеина, РИМ протеина транспортују прво у пигментни слој мрежњаче, а одатле даље. Уранијум-диоксид

Уранијум диоксид или уранијум(IV) оксид (-{UO}-), такође "уранија" и "уранијум оксид", оксид је уранијума и црн радиоактиван кристални прах који се у природном облику јавља као минерал уранинит. Тешка вода

Тешка вода је прилично слободан назив који се најчешће односи на деутеријум оксид, -{DO}- или -{HO}-. „фосилна вода“ без кисеоника. Важнија једињења сумпора су сумпорна киселина, сумпораста киселина, њихове соли, сумпор(IV)оксид и сумпор(VI)оксид. У тим торњевима реагују сумпор(-{IV}-) оксид, водена пара, кисеоник и азотни оксиди те настају капљице сумпорне киселине које се сливају у дно те коморе. На пример: вода је оксид водоника, калцијум(II)-оксид је познат под називом негашени креч. Оксид

Оксид је општи назив за свако неорганско хемијско једињење, у коме се јавља хемијска веза између кисеоника и неког другог елемента. Око 10-так процеса се истражује и испитује за добивање водоника и кисеоника из воде, те грејањем без употребе електричне струје, а ти су процеси на пример: циклус гвожђе оксида, циклус церијум (-{IV}-) оксид - церијум (-{III}-) оксид, циклус цинк – цинк оксид, циклус сумпор – јод, циклус бакар – хлор и циклус хибридни сумпор. Угљеников-диоксид је инертни гас и често се користи као инертна атмосфера у случајевима где присутност кисеоника може бити штетна. Овај систем организма омогућује размену кисеоника, храњивих материја и у њему се излучују продукти размене материје. Фосфор(-{V}-)-оксид се добија сагоревањем фосфора у присуству довољне количине кисеоника. За оксиде овај шаблон изгледа:

На пример сумпор(IV)-оксид. Угљеников моноксид (-{CO}-) настаје при изгарању угљеникових једињења уз ограничени доток кисеоника. На тај начин настају врло токсични радикали кисеоника: супероксидни анјон, водоник пероксид и синглетни кисеоник, који оштећују околне ћелије. Нептунова атмосфера, иако слична гасовитим дивовима, уз водоник и хелијум садржи веће количине „леда“ попут воде, амонијака и метана. Ови организми могу да користе водоник, једињења које садрже редуковани сумпор (сулфид, водоник сулфид, тиосулфат), гвожђе(-{II}-)-оксид или амонијак, као електронске доноре. Без присуства кисеоника, гвожђе и легирани челик се полако оксидују уз помоћ протона из воде, који се претварају у гасовити водоник -{H}-. Атом хлора реагује с молекулом озона, при чему настају кисеоник и реактивни хлор(-{II}-) оксид, назван и „димећи пиштољ“. При електролизи воде настају гасови водоник и кисеоник. Вода, једноставно бинарно једињење могло би се звати водоник оксид. Колоквијални термин "тешка вода" се односи на високо обогаћену водену смешу која углавном садржи деутеријум оксид , али такође и делом водоник-деутреријум оксид (-{HDO}-) и малу количину обичног водоник оксида . Манган(II)-оксид

Манган(-{II}-) оксид је оксид мангана хемијске формуле -{MnO}-, где је оксидациони број мангана +2. Код хлор-алкалне електролизе настају гасови водоник и хлор. Сатурн је по саставу 75% водоник и 25% хелијум, с траговима воде, метана и амонијака. При рекцији хемијског таложења настају споредни продукти хемијске реакције који се морају уклањати из коморе. Каталаза разлаже токсични водоник пероксид на молекул кисеоника и воду. Код здравих људи се ови отпадни продукти (оксид родопсина) уз помоћ једног протеина, РИМ протеина транспортују прво у пигментни слој мрежњаче, а одатле даље. Водоник се може добити из метана, али ти се извори називају неодрживим изворима енергије. Жива(I)-оксид је црн и кувањем се диспропорционише на жива(II)-оксид и елементарну живу. Јони олова се у потпуности могу таложити у облику олово(II)-сулфида уз водоник-сулфид. Друга метода је добивање сумпорне киселине, која се користи од 1900-их, а темељи се на каталитичкој оксидацији сумпор(-{IV}-) оксида у сумпор(-{VI}-) оксид (-{SO}-), уз катализатор ванадијум(-{V}-) оксид (-{VO}-) који делује као преносилац кисеоника. Јупитер је по саставу 90% водоник и 10% хелијум (по масеном уделу), са траговима воде, метана и амонијака. Од растворених оксида поседује гвожђе, алуминијум – оксид, силицијум – диоксид, слободне угљене киселине и слободни сумпор – водоник. Оксид

Оксид је општи назив за свако неорганско хемијско једињење, у коме се јавља хемијска веза између кисеоника и неког другог елемента. У другој фази азот(-{II}-) оксид реагује с кисеоником и настаје црвеносмеђи гас (азот(-{IV}-) оксид). Угљеников-диоксид је инертни гас и често се користи као инертна атмосфера у случајевима где присутност кисеоника може бити штетна. Овај систем организма омогућује размену кисеоника, храњивих материја и у њему се излучују продукти размене материје. Угљеников моноксид (-{CO}-) настаје при изгарању угљеникових једињења уз ограничени доток кисеоника. Основа система је комбинација водоника и кисеоника, ствара се струја, а нус продукти су вода и топлота. На пример: вода је оксид водоника, калцијум(II)-оксид је познат под називом негашени креч. Атом хлора реагује с молекулом озона, при чему настају кисеоник и реактивни хлор(-{II}-) оксид, назван и „димећи пиштољ“. Манган(II)-оксид

Манган(-{II}-) оксид је оксид мангана хемијске формуле -{MnO}-, где је оксидациони број мангана +2. При рекцији хемијског таложења настају споредни продукти хемијске реакције који се морају уклањати из коморе. Код здравих људи се ови отпадни продукти (оксид родопсина) уз помоћ једног протеина, РИМ протеина транспортују прво у пигментни слој мрежњаче, а одатле даље. Тешка вода

Тешка вода је прилично слободан назив који се најчешће односи на деутеријум оксид, -{DO}- или -{HO}-. „фосилна вода“ без кисеоника. Жива(I)-оксид је црн и кувањем се диспропорционише на жива(II)-оксид и елементарну живу. Друга метода је добивање сумпорне киселине, која се користи од 1900-их, а темељи се на каталитичкој оксидацији сумпор(-{IV}-) оксида у сумпор(-{VI}-) оксид (-{SO}-), уз катализатор ванадијум(-{V}-) оксид (-{VO}-) који делује као преносилац кисеоника. Оксид

Оксид је општи назив за свако неорганско хемијско једињење, у коме се јавља хемијска веза између кисеоника и неког другог елемента. У другој фази азот(-{II}-) оксид реагује с кисеоником и настаје црвеносмеђи гас (азот(-{IV}-) оксид). Угљеников-диоксид је инертни гас и често се користи као инертна атмосфера у случајевима где присутност кисеоника може бити штетна. Овај систем организма омогућује размену кисеоника, храњивих материја и у њему се излучују продукти размене материје. Фосфор(-{V}-)-оксид се добија сагоревањем фосфора у присуству довољне количине кисеоника. Вода, једноставно бинарно једињење могло би се звати водоник оксид. Погледајмо како настају једињења хлора, кисеоника, азота и угљеника са водоником. Угљен-моноксид

Угљен-моноксид, угљеник (-{II}-) оксид, (хем. При потпуном сагоревању било ког угљоводоника настаје угљеник(IV)-оксид(угљендиоксид) и вода. Најраспрострањеније једињење кисеоника на земљи је вода. Међутим, желудачна киселина истовремено реагује са продуктима амонијумових киселина и тако настају токсични продукти за делта ћелије. Као резултат таквих реакција настају углавном вода и соли. Загревањем уз присуство ваздуха гради оксид (-{CaO}-) и нитрид (-{CaN}-). Уз помоћ опрезних експеримената, изоловао је ретко земни оксид, којег је касније именовао итријум оксид. Угљеников моноксид (-{CO}-) настаје при изгарању угљеникових једињења уз ограничени доток кисеоника. На тај начин настају врло токсични радикали кисеоника: супероксидни анјон, водоник пероксид и синглетни кисеоник, који оштећују околне ћелије. Друга метода је добивање сумпорне киселине, која се користи од 1900-их, а темељи се на каталитичкој оксидацији сумпор(-{IV}-) оксида у сумпор(-{VI}-) оксид (-{SO}-), уз катализатор ванадијум(-{V}-) оксид (-{VO}-) који делује као преносилац кисеоника. Нептунова атмосфера, иако слична гасовитим дивовима, уз водоник и хелијум садржи веће количине „леда“ попут воде, амонијака и метана. сумпор(IV)-оксид. Угљен-диоксид

Угљен-диоксид или угљеник(IV)-оксид је атмосферски природни гас који се састоји од једног атома угљеника и два атома кисеоника спојених ковалентним везама. Без присуства кисеоника, гвожђе и легирани челик се полако оксидују уз помоћ протона из воде, који се претварају у гасовити водоник -{H}-. При електролизи воде настају гасови водоник и кисеоник. Вода, једноставно бинарно једињење могло би се звати водоник оксид. Колоквијални термин "тешка вода" се односи на високо обогаћену водену смешу која углавном садржи деутеријум оксид , али такође и делом водоник-деутреријум оксид (-{HDO}-) и малу количину обичног водоник оксида . Код хлор-алкалне електролизе настају гасови водоник и хлор. Ипак калај(-{IV}-) оксид је инертан попут титанијум(-{IV}-) оксида. Сатурн је по саставу 75% водоник и 25% хелијум, с траговима воде, метана и амонијака. При рекцији хемијског таложења настају споредни продукти хемијске реакције који се морају уклањати из коморе. Каталаза разлаже токсични водоник пероксид на молекул кисеоника и воду. Магнезијум редукује већину оксида чак и угљен(-{IV}-) оксид. Угљеник (IV)-оксид и честице прашине такође загађују ваздух. У другој фази азот(-{II}-) оксид реагује с кисеоником и настаје црвеносмеђи гас (азот(-{IV}-) оксид). Код здравих људи се ови отпадни продукти (оксид родопсина) уз помоћ једног протеина, РИМ протеина транспортују прво у пигментни слој мрежњаче, а одатле даље. Уранијум-диоксид

Уранијум диоксид или уранијум(IV) оксид (-{UO}-), такође "уранија" и "уранијум оксид", оксид је уранијума и црн радиоактиван кристални прах који се у природном облику јавља као минерал уранинит. Важнија једињења сумпора су сумпорна киселина, сумпораста киселина, њихове соли, сумпор(IV)оксид и сумпор(VI)оксид. У тим торњевима реагују сумпор(-{IV}-) оксид, водена пара, кисеоник и азотни оксиди те настају капљице сумпорне киселине које се сливају у дно те коморе. Водоник се може добити из метана, али ти се извори називају неодрживим изворима енергије. Јупитер је по саставу 90% водоник и 10% хелијум (по масеном уделу), са траговима воде, метана и амонијака. Од растворених оксида поседује гвожђе, алуминијум – оксид, силицијум – диоксид, слободне угљене киселине и слободни сумпор – водоник.