Asasinatele din 29/30 noiembrie 1938
Asasinatele din 29/30 noiembrie 1938 s-au petrecut în noaptea spre dimineața zilei de 30 noiembrie 1938, în pădurea Tâncăbești (km 30 între Ploiești și București). Au fost asasinate 14 persoane, membri marcanți ai Mișcării Legionare, respectiv, Corneliu Zelea Codreanu, liderul absolut al organizației, Nicadorii (3 asasini ai prim-ministrului Ion Gheorghe Duca) și Decemvirii (10 asasini ai lui Mihai Stelescu).

Contextul politic

Intern 
Rezultatele alegerilor generale din 20 decembrie 1937, publicate în Monitorul Oficial din 30 decembrie 1937, aveau să fie o surpriză pentru clasa politică și opinia publică românească. Pentru prima dată în istoria constituțională a României, partidul care a organizat alegerile, Partidul Național Liberal, nu le-a câștigat. Totodată, cu 15,58% (66 de mandate), Mișcarea Legionară se afla la apogeul ei politic, și se pregătea pentru noi alegeri, în urma cărora spera să ajungă la guvernare. În aceste condiții, regele Carol al II-lea putea justifica instituirea unui regim dictatorial, conform noii tendințe a electoratului.
La 10 februarie 1938, principalii conducători de partide, cu excepția lui Corneliu Zelea Codreanu, liderul Mișcării Legionare, au fost convocați la palatul regal, regele anunțând că “preia” responsabilitatea politică a țării. La 14 februarie, este emis un “decret-lege” prin care orice fel de activitate politică devenea ilegală. La 24 februarie 1938 a fost organizat un plebiscit cu privire la noua Constituție, la care votul a fost obligatoriu, fiind exprimat oral. Prin acest ultim act, s-a consfințit practic “lovitura de stat” regală. 
După suspendarea Constituției, au fost luate măsuri drastice de menținere a ordinii, prin introducerea stării de asediu, a cenzurii, și prin înlocuirea prefecților cu ofițeri activi. În acest mod, orice urmă de opoziție putea fi imediat neutralizată. În aceste condiții, au început persecuții contra membrilor Mișcării Legionare, reali sau bănuiți, ceea ce a declanșat un fenomen de simpatie în toată țara. Prin Ordinul nr.746 din 6 martie 1938, ministrul de interne, Armand Călinescu, a dat dispoziție prefecților de poliție și pichetelor de jandarmi să-i urmărească pe legionari, și în cazul în care nu respectă noua legislație, să-i aresteze. Din exces de zel, autoritățile s-au dedat la provocări, distribuind circulare false, tipărite chiar de ministerul de interne, atribuite liderilor Mișcării Legionare, concomitent cu atacurile din presă, cel mai agresiv ziar la adresa Căpitanului fiind “Neamul Românesc”, editat de Nicolae Iorga. Presiunea asupra legionarilor s-a intensificat și mai mult prin publicarea Jurnalului Consiliului de Miniștri nr. 46.645 din 24 mai 1938, prin care se reintroducea pedeapsa cu moartea.
Cu toate că în mod normal articolele contra Căpitanului din “Neamul Românesc”, nu ar fi trebuit să treacă de cenzură, având conținut politic, Nicolae Iorga a avut concursul autorităților, acestea fiind publicate, în speranța unei reacții a lui Codreanu la aceste provocări. Acesta nu a ținut seama de noile condiții politice și, printr-o circulară din 26 martie 1938, l-a acuzat pe Iorga, care fusese numit Consilier Regal, că este “incorect” și “necinstit sufletește”. Scrisoarea de reproș adresată lui Iorga era privată, și se adresa ziaristului și nu demnitarului. Cu toate acestea, Nicolae Iorga a depus plângere contra lui Codreanu, sfătuit de Armand Călinescu, care dorea un pretext ca să-l aresteze pe Căpitan. În realitate, Consiliul de Coroană avea să se constituie 4 zile mai târziu, prin decret regal, iar Nicolae Iorga avea să fie numit consilier abia atunci, dar acest fapt nu era un amănunt de care să se împiedice Armand Călinescu sau Nicolae Iorga. În baza acestei reclamații, Tribunalul Militar al Corpului II Armată, în 29 martie 1938, a emis un ordin de urmărire pe numele lui Corneliu Zelea Codreanu, întemeiat pe acuzația de “ultraj în baza unei scrisori de amenințare trimisă printr-un curier”. În noaptea de 16 spre 17 aprilie, Corneliu Codreanu, alături de alți 44 de lideri legionari, au fost ridicați de autorități fără nici o înștiințare prealabilă, așa cum prevedea legea. Autoritățile au studiat atent momentul acțiunii, deoarece doreau să “captureze” cât mai multe dintre căpeteniile legionare. S-a hotărât ca operațiunea să aibă loc în seara de 16 spre 17 aprilie 1938, înainte de duminica Floriilor, astfel încât majoritatea să fie împreună cu familia, acasă.
Procesul s-a judecat în 19 aprilie, Corneliu Zelea Codreanu fiind lipsit de multe din drepturile constituționale. De altfel, a acuzat tribunalul că îl judecă “în stil bolșevic”. În ciuda argumentelor apărării, în dispreț total față de lege, tribunalul l-a condamnat pe Corneliu Zelea Codreanu la 6 luni de închisoare. La câteva ore după anunțarea sentinței, Consiliul de Miniștri, condus de facto de către Armand Călinescu, a decis să-i deschidă un nou proces, sub acuzația generică de “atentat contra siguranței publice”, urmând ca “dovezile” să fie “fabricate” ulterior. Armand Călinescu avea să noteze în jurnal la 30 mai 1938: "A trebuit să fac eu într-o noapte rechizitoriul". Decizia i-a fost adusă acuzatului la cunoștință abia în 8 iunie, scopul politic al procesului fiind acum evident, acuzația fiind de ”înaltă trădare”. Ordonanța definitivă de trimitere în judecată pentru ”înaltă trădare” a fost emisă în data de 16 mai 1938, având 7 capete de acuzare, din care instanța, la procesul derulat în perioada 23 – 27 mai, a reținut doar trei, respectiv : 1. trădare prin deținere și reproducere în public de acte interesând siguranța statului; 2. uneltire contra ordinii sociale: 3. răzvrătire. Avocații înscriși pentru apărarea acuzatului au fost arestați, fiind constrânși să renunțe. Materialul probatoriu a fost extrem de inconsistent, practic, documentele interesând Siguranța Națională pe care le-ar fi deținut Codreanu erau documente fără importanță, una din probele principale ale “trădării” fiind o telegramă de felicitare adresată lui Hitler în 13 martie 1938, cu ocazia Anschluss-ului.
Din multiplele pedepse primite, Tribunalul Militar a decis ca acuzatul să execute doar pedeapsa de 10 ani muncă silnică și șase ani de degradare civică, plus plata a 2000 de lei cheltuieli de judecată. Din momentul pronuțării sentinței, soarta lui Corneliu Zelea Codreanu va depinde de conjunctura internațională, și nu de decizia Tribunalului Militar.

Internațional 
Pe plan internațional, principalul fapt care îngrijora atât politicienii români, cât și pe cei din Anglia și Franța, era ascensiunea economică și militară a Germaniei. În 1938, după realizarea Anschluss-ului, devenise clar pentru întreaga Europă, că următorul obiectiv al lui Hitler era Cehoslovacia, țară central europeană, aliată cu Franța și cu U.R.S.S. Cehoslovacia dispunea pe atunci de 34 de divizii bine înarmate, tot atât cât aveau și germanii, aveau avantajul terenului și în plus, uzinele Skoda fabricau armament greu cu o calitate recunoscută. Toate acestea făceau să se întrevadă un conflict de durată între germani și cehi. În cazul unui conflict militar, România nu putea rămâne neafectată, dat fiindcă, în calitate de semnatar al Micii Înțelegeri, al cărei artizan fusese Nicolae Titulescu, trebuia să permită trecerea trupelor sovietice pe teritoriul propriu, pentru a veni în ajutorul cehilor.
În lunile următoare, evenimentele internaționale s-au precipitat, presiunea asupra lui Carol al II-lea crescând. În septembrie a avut loc conferința de la München, urmată de ocuparea pașnică de către trupele germane a regiunii sudete. Efectul acestor evenimente asupra Bucureștiului a fost considerabil. Dacă marile puteri, Franța și Anglia nu mișcaseră un deget în apărarea Cehoslovaciei, care dispunea de puternice linii de apărare și de o armată puternică și bine echipată, cu atât mai mult nu aveau să miște un deget, în cazul în care Ungaria, sprijinită de Germania, va avea revendicări teritoriale sau economice. În aceste condiții, Carol al II-lea a decis efectuarea unui turneu la Paris și la Londra, unde a fost întâmpinat cu răceală, dat fiindcă ambele țări se pregăteau de război, având propriile probleme interne, în consecință, Carol al II-lea a fost sfătuit să se înțeleagă cu Hitler. 
Întrevederea cu Adolf Hitler a avut loc la Obersalzberg, în data de 24 noiembrie 1938. Cancelarul Germaniei i-a comunicat monarhului că după Anschluss și rezolvarea problemei germanilor din regiunea sudetă, interesele Germaniei în Europa de sud-est sunt exclusiv economice. Documentele legate de convorbirea cu Hitler nu relevă că s-ar fi abordat vreo problemă legată de politica internă a României, și nicidecum vreo chestiune legată de Mișcarea Legionară.

Asasinatul 
Nici ancheta din 1940, nici cercetările ulterioare nu au reușit să stabilească momentul cert în care a apărut ideea suprimării Căpitanului. Cert este că încercări mai fuseseră făcute. Cea mai cunoscută tentativă de asasinat asupra lui Corneliu Zelea Codreanu, a aparținut dizidentului legionar Mihai Stelescu, asasinat ulterior de foștii săi colegi de cuib, numiți Decemviri.
Altă tentativă de asasinat asupra Căpitanului, tot la sugestia "Palatului" va fi cea în care a fost implicat Prefectul de Neamț, V.Emilian, abilitat de către Ministrul de Justiție, Istrate Micescu, cât și de către Armand Călinescu, Ministrul de Interne. Tentativa este confirmată chiar de Codreanu, printr-o circulară emisă la începutul lunii februarie 1938, după ce acesta fusese prevenit de către generalul Sichitiu.
Prima consemnare cunoscută privind un proiect oficial de asasinare a Căpitanului se regăsește în notele din jurnalul lui Armand Călinescu, cu privire la un plan aparținând gen. Gabriel Marinescu (zis Gavrilă), notă datând din 1 martie 1937. Din notă rezultă că motivația celor doi era de a fi numiți în guvern, în schimbul "suprimării  lui Codreanu", plus încă "vreo 30 de gardiști principali".

Lista victimelor 
Corneliu Zelea Codreanu, avocat, 39 de ani, Căpitanul Mișcării Legionare
Nicadorii
Nicolae Constantinescu, economist, Comandant al Bunei-Vestiri (din 1936)
Ion (Iancu) Caranica, student, Comandant al Bunei-Vestiri (din 1936)
Doru Belimace, student,  Comandant al Bunei-Vestiri (din 1936)
Decemvirii
Ion Caratănase
Iosif Bozântan
Ștefan Curcă
Ioan Pele
Ioan Gh. State
Ioan Atanasiu
Gavrilă Bogdan
Radu Vlad
Ștefan Georgescu
Ioan Trandafir

Statutul juridic al celor 14 victime 
În momentul comiterii asasinatului, toate cele 14 victime se găseau în custodia autorităților statului, fiind condamnate definitiv în urma unor procese, respectiv : Corneliu Zelea Codreanu, condamnat la 10 ani de muncă silnică și 6 ani de degradare civică, Nicadorii și opt dintre Decemviri, condamnați la muncă silnică pe viață, doi dintre Decemviri, Ioan Trandafir și Ștefan Georgescu, condamnați la câte 10 ani de muncă silnică, autoritățile fiind responsabile pentru integritatea lor corporală. În consecință, asasinarea celor 14, se încadrează din punct de vedere juridic în categoria crimă politică cu premeditare, cu circumstanțe agravante prin funcțiile oficiale ale atentatorilor. La care se adugă și profanarea de cadavre. Așa a încadrat asasinatul Comisia specială de anchetă criminală înființată prin Decretul-lege nr. 3321 bis din 23 septembrie 1940, completat prin Decretul 3321 bis din 3 octombrie 1940, dispunând și arestarea complicilor la asasinat.
Prin modul în care a fost plănuit și executat de către autoritățile statului, în speță, tocmai de persoanele puse să apere legea, acest asasinat se încadrează la categoria "terorism de stat".

Pregătirea asasinatului 
Odată ce Căpitanul a fost condamnat, Armand Călinescu, împreună cu prefectul Poliției Capitalei, Gen. Gabriel Marinescu (zis Gavrilă), au trecut la etapa următoare, asasinarea Căpitanului. O notă din jurnalul său, din data de 1 martie 1937, dezvăluie intențiile acestuia, cu aproape un an înainte de a fi numit de rege  Ministru de Interne:

O altă însemnare din jurnalul premierului Armand Călinescu din anul 1938 ne arată adevăratele intenții ale lui Carol al II-lea: 
 
Este posibil ca regele să fi avut în vedere și alți fruntași țărăniști, precum profesorii Forțu și Gerota. Armand Călinescu era și el țărănist, "calul troian" al regelui infiltrat în PNȚ. Activitățile conspirativ-criminale ale lui Armand Călinescu, ministru de interne și Gavrilă Marinescu, prefect al poliției, adică tocmai cei puși să asigure respectarea legii, se înscriu clar în categoria "terorism de stat", cu circumstanțe agravante prin natura funcțiilor lor publice, acordând legionarilor dreptul la auto-apărare prin orice mijloace.  Planul a fost pus în aplicare, astfel că în noaptea de 29/30 noiembrie 1938, Codreanu, împreună cu Nicadorii și Decemvirii au fost strangulați de jandarmi lângă Tâncăbești, în timp ce erau transferați de la închisoare din Râmnicu Sărat la închisoarea Jilava. Cadavrele au fost împușcate în spate, arse cu acid, după care au fost aruncate într-o groapă comună lângă Jilava, peste care s-a turnat o placă de beton.

Desfășurarea asasinatului 
Plutonierul de jandarmi, Constantin Sârbu, cel care l-a strangulat pe Corneliu Zelea Codreanu, în fața Comisiei speciale de anchetă criminală, înființate prin Decretul-lege nr. 3321 bis din 23 septembrie 1940, completat prin Decretul 3321 bis din 3 octombrie 1940, având drept misiune "instruirea principalilor vinovați de prigoana contra legionarilor", a furnizat o descriere amănunțită a asasinatului:

Depoziția maiorului Iosif Dinulescu, cel ce comanda jandarmii din mașina în care se găsea Corneliu Zelea Codreanu, conturează precis responsabilitățile la nivel înalt pentru acest asasinat:

(Declarația maiorului Iosif Dinulescu la Comisia de anchetă instituită de Înalta Curte de Casație, București, noiembrie 1940)

Comunicatul oficial 
Asasinatul a fost confirmat oficial la Radio, la ora 13, în 30 noiembrie 1938, printr-un comunicat al Parchetului Militar:

Implicații imediate

Pe plan intern 
După comunicatul oficial al Parchetului Miltar din data de 30 noiembrie 1938, atmosfera printre legionari era extrem de incertă, multora nu le venea a crede că liderul suprem al mișcării fusese ucis. Circulau știri contradictorii, printre care și cea privind evadarea reușită a Căpitanului, pe care autoritățile doreau s-o ascundă. La această situație de incertitudine a contribuit și soția Căpitanului, Elena Codreanu, care s-a deplasat la Jilava pentru a cere informații autorităților, fiind informată că nu s-a adus nici un cadavru în noaptea precedentă.
Pentru autorități, suprimarea lui Corneliu Zelea Codreanu, împreună cu Nicadorii și Decemvirii, considerați simboluri ale sacrificiului de sine, intrați încă de atunci în mitologia legionară, a reprezentat "rezolvarea" unei probleme politice. O confirmă și depoziția maiorului Dinulescu din Jandarmerie, făcută în fața Comisiei speciale de anchetă criminală, în 1940. În urma asasinatului, atât în rândul legionarilor, cât și a celorlalți opozanți ai dictaturii regale s-a instalat teama de noi asasinate. În consecință, în cursul lunii decembrie 1938, s-a înregistrat un val de adeziuni la politica noului regim, cu deosebire în contextul înființării Frontului Renașterii Naționale.

Asasinarea lui Codreanu, ca și represiunea tot mai dură au operat o selecție la nivelul conducerii legionare, astfel că au ieșit la suprafață lideri dispuși să continue lupta cu orice risc. Liderii perioadei de după asasinarea Căpitanului, care au încercat să reorganizeze Mișcarea Legionară în noile condiții de ilegalitate, au fost Horia Sima, Alexandru Cantacuzino și Vasile Cristescu.

Pe plan internațional 
Cu toate că în timpul proceselor înscenate lui Corneliu Zelea Codreanu, din primăvara lui 1938, cât și după, deși guvernul german nu avusese nici o reacție oficială, propaganda germană a încurajat presa național-socialistă să atace în mod violent regimul de la București pentru modul în care fusese judecat și asasinat Căpitanul. Carol al II-lea a decis să "reziste", înapoind decorațiile primite de la Adolf Hitler, la fel procedând și căpeteniile naziste decorate de monarhul român. După semnarea acordului comercial româno-german, atacurile reciproce s-au domolit.
Franța a salutat asasinarea liderului legionar, dat fiindcă vedea în legionari o coloană a V-a nazistă în România, chestiune dezmințită de cercetările ulterioare.

(René Touraine - Cahiers Franco - Roumains)
La fel și presa centrală din Paris, saluta asasinarea Căpitanului, ca și masacrele ulterioare :

Paris-Soir, Dimanche, 18 februarie 1939.

Controverse asupra motivației asasinatului 
De-a lungul timpului, au fost emise mai multe ipoteze asupra motivației autorităților de a comite acest asasinat fără precedent în istoria României.
Prima ipoteză a fost emisă chiar de către legionari. Imediat după anunțul oficial din 30 noiembrie 1938, la nivelul conducerii legionare, atât cei din primul eșalon, aflați în închisori, cât și la nivelul eșalonului doi, al liderilor locali, aflați în libertate, s-au purtat discuții asupra responsabilității pentru asasinarea liderului suprem. În principal, acuzațiile s-au îndreptat asupra "Comandamentului de prigoană", cel care în perioada de dinaintea asasinatului organizase un număr de atentate vizând destabilizarea regimului. Pentru mulți lideri locali radicali, era evident încă din august 1938, că liderul suprem nu avea cum să mai scape cu viață, considerând că doar prin acțiuni violente pot răsturna dictatura regală. Valul de atentate, deși de mică amploare, în majoritatea cazurilor, fără victime, nu a fost asociat imediat cu mișcarea legionară, și nici nu a pus în mod serios în pericol stabilitatea regimului. De abia ulterior asasinării lui Codreanu s-a dovedit că atentatorii erau legionari, acțiunea lor fiind pusă în legătură cu Horia Sima, necunoscut de autorități, care apare abia în februarie în evidențele Siguranței, fiind dat în consemn la frontieră. Pretextul invocat neoficial de autorități, la care face aluzie și Carol al II-lea în memoriile sale, a fost tentativa de asasinat asupra Rectorului Universității din Cluj, Florian Ștefănescu-Goangă, din data de 28 noiembrie 1938. Deși o parte din atentatori erau legionari, chestiune dovedită abia în februarie 1939, atentatul asupra rectorului a fost folosit drept pretext pentru suprimarea lui  Corneliu Zelea Codreanu. Preventiv, cei doi studenți care au tras efectiv asupra profesorului și  a gărzii de corp a acestuia, au fost împușcați fără judecată în momentul arestării, ei neapărând printre acuzați la proces. Tot la proces s-a dovedit că motivația atentatorilor era strict personală, dat fiindcă profesorul Goangă abuzase sexual de logodnica unuia din ei. 
Preotul Ștefan Palaghiță, printre primii care au scris o istorie a Mișcării Legionare, apărută în 1951 la Buenos Aires, retipărită și în România în 1990, este primul care împarte legionarii de după asasinarea Căpitanului în două categorii, "codreniști" și "simiști", atribuindu-i lui Horia Sima absolut toate  evenimentele negative de după condamnarea lui Corneliu Zelea Codreanu. El îl acuză pe Sima de îndepărtare de la linia impusă de Căpitan,  afirmând că totul s-ar datora colaborării acestuia cu Mihail Moruzov, directorul Serviciului Secret de Informații. În opinia autorului, Horia Sima ar fi fost implicat în tentativa de asasinat comisă de către Mihai Stelescu, de asemenea, că ar fi trădat în 1938 un număr de lideri legionari, asasinați ulterior, că ar fi plănuit și pus în practică asasinarea lui Armand Călinescu, împreună cu Carol al II-lea și cu Moruzov, etc... Acuzațiile preotului Ștefan Palaghiță, au fost ulterior reluate în parte de către dr. Șerban Milcoveanu Aceleași teorii despre Horia Sima,  care ar fi fost "informator al lui Moruzov, plătit cu 200 000 de lei pe lună (70 de salarii medii)" au fost reluate de curând fără a se cita vreo sursă concretă. Eugen Cristescu, cel care a condus Serviciul Secret de Informații după asasinarea lui Moruzov, unul din cei mai mari dușmani ai acestuia, nu pomenește absolut nimic despre aceste amănunte în memoriile sale. Horia Sima apare în evidențele poliției abia în 1937, iar în cele ale Siguranței abia la sfârșitul lui februarie 1939.
În perioada comunistă, singura lucrare de sinteză despre Mișcarea Legionară a fost scrisă de către doi istorici oficiali ai Partidului Comunist Român, Mihai Fătu și Ion Spălățelu. Deși aveau acces la absolut toate arhivele, din motive ideologice, cei doi autori au făcut puține eforturi de a demonta opiniile false despre Mișcarea Legionară. Din contră, au preluat o parte din afirmațiile preotului Ștefan Palaghiță, comițând alte falsuri. Între altele, dânșii afirmă că în cursul întâlnirii din 24 noiembrie 1938, Adolf Hitler "personal" i-ar fi cerut lui Carol al II-lea, să aducă Garda de Fier la putere, iar monarhul, furios, ar fi ordonat "încă din tren" suprimarea Căpitanului. Autorii citeză în sprijinul acestei afirmații o lucrare nepublicată, aflată pe atunci în arhivele Securității, memoriile lui Ioan Mocsony-Stârcea. Lucrarea nu a fost publicată nici până în ziua de azi. Susținută cu îndârjire de istoriografia comunistă, această idee falsă este reluată și de alți istorici, precum Constantin C. Giurescu.
Istoricii actuali sunt de cu totul altă părere în ceea ce privește motivația ordinului de suprimare a lui Corneliu Zelea Codreanu, a Nicadorilor și Decemvirilor. Iată ce afirmă prof. Francisco Veiga :

Dominația germană asupra economiei românești, în acel moment certă, ar fi implicat ulterior într-o oarecare măsură, și o dominație politică - iar germanii, pragmatici ca de obicei, n-ar fi ezitat să-l folosească pe Codreanu, așa că monarhul a decis să pună capăt în mod cât se poate de brutal acestei istorii.

Reacții publice la asasinat 
Nu s-au semnalat proteste publice în urma comunicatului Parchetului Militar din 30 noiembrie 1938, pe de o parte datorită cenzurii, pe de altă parte datorită faptului că orice activitate politică era interzisă. 
Patriarhul Miron Cristea, prim ministru în funcție, referindu-se la procesul înscenat Căpitanului, avea să afirme în predica pascală din 1938, parafrazând sfatul lui Caiafa, consemnat de Ioan 18,14, adăugând și o calomnie curentă la adresa lui Codreanu:

Se afirmă adesea,, fără a se aduce vreo dovadă, că Nicolae Iorga ar fi adresat una sau mai multe scrisori instanței, în care declara că-și retrage plângerea. De asemenea, se insinuează că marele savant ar fi fost oarecum manipulat de către Armand Călinescu, neștiind ce implicații avea să aibă plângerea sa adresată Parchetului. Cu toate acestea, în plângerea sa, Nicolae Iorga menționează clar :

La procesul de "înaltă trădare" înscenat Căpitanului, la care au pledat în apărarea lui o serie de personalități ale vieții politice și culturale interbelice, printre care Iuliu Maniu, Ion Antonescu, Alexandru Vaida-Voevod, Nichifor Crainic, Sextil Pușcariu, etc..., Iorga nu s-a aflat printre aceștia, deși avea un cuvânt greu de spus.
Tot Gheorghe Racoveanu își amintește afirmațiile lui Nicolae Iorga, făcute în cadrul unei ședințe a Senatului, în care acesta comenta asasinarea Căpitanului :

Este vorba despre atașatul militar canadian J.W. Boyle, salvatorul coloniei românești din Odesa, în timpul revoluției bolșevice.

Ancheta din 1940 
Prin Decretul-lege nr. 3321 bis din 23 septembrie 1940, completat prin Decretul 3321 bis din 3 octombrie 1940, a fost înființată Comisia specială de anchetă criminală, cu sarcina de a ancheta și instrumenta toate crimele comise contra legionarilor în perioada regimului de dictatură regală.(24 februarie 1938 - 6 septembrie 1940) Comisia a anchetat efectiv începând cu 4 octombrie 1940, în 38 de ședințe, în care s-au luat 60 de interogatorii și 58 declarații de martori, ancheta derulându-se efectiv până în data de 26 noiembrie 1940, prin decretul 3009 din 8 decembrie 1940, comisia fiind desființată. 
În urma acestor anchete, comisia a emis inițial un număr de 33 de mandate de arestare, vizând responsabilii prezumtivi de asasinatele din 29/30 noiembrie 1938, dar și de următoarele, respectiv: generalul Gabriel Marinescu, fost prefect al Poliției Capitalei, generalul Ion Bengliu, fost inspector general al Jandarmeriei, generalul Gheorghe Argeșanu, fost comandant al Corpului II de Armată, Radu Pascu, fost președinte al Curții de Apel București, colonel V.Zeciu, fost prim-procuror militar, colonel Ștefan Gherovici și colonel Anibal Panaitescu din Jandarmerie, maiorii Iosif Dinulescu, Aristide Macoveanu și Alexandru Popescu din Jandarmerie, Ernest Urdăreanu, fost mareșal al Palatului, dispărut, Vasile Parisianu, fost director în Prefectura Poliției Capitalei, Nicu Ștefănescu, fost director în Siguranța Generală, comisarul Pavel Patriciu din Prefectura Poliției Capitalei, agenții de poliție ; Gheorghiu Petre, Niculae Găman, Constantin I. Popescu, jandarmul Ion Iordache zis Iordănescu, Gh. Comșa și Nicolae Lescenco, jandarmi : plutonier major Nițu Ștefan, plutonierii Nicolae Bularda, Ion N. Casotă, Neacșu Crăciun, V. Moisescu, Gh. Niculescu, Gh. Oancea, Const. Sârbu, Ion Stănciucu, V. Tașcă și Nicolae Zăinescu, sergentul instructor Tudor Petre și soldatul Barabas Ion. 
În scurtă vreme, comisia a stabilit că în multe crime mai erau implicați 55 prefecți de județ, 55 comandanți de jandarmi, cel puțin tot atâția comisari, inspectori și ofițeri de jandarmi, plus 20 de executanți ai crimelor respective, comisia urmând să redacteze mandatele de arestare, emițând o parte din ele, care a condus la alte arestări. O parte din mandate, emise pentru închisoarea Văcărești, au fost remise comisiei de către Prefectul Poliției, colonelul Ștefan Zăvoianu, pentru a fi emise pentru închisoarea Jilava. În data de 26 noiembrie, un comando legionar a executat sumar un număr de 65 deținuți la Jilava, cei 33 menționați anterior, plus încă alții, care fuseseră arestați ulterior.  
Datorită acestui eveniment, lucrările comisiei au fost sistate, comisia nemaifiind în măsură să-i trimită pe arestați în fața justiției. Deși comisia nu a reușit să stabilească ierarhia precisă a responsabilităților, din documentele de arhivă, cuprinzând declarațiile martorilor și participanților la aceste crime fără precedent în istoria României, se poate reconstitui firul acelor evenimente și de asemenea, se pot deduce responsabilii. 
Un caz mai deosebit este cel al lui Mihail Moruzov, fost director al Serviciului Secret de Informații, arestat în seara zilei de 6 septembrie 1940, pe când se întorcea de la o consfătuire cu amiralul Canaris, șeful Abwehr-ului, de la Veneția. Acesta, în calitate de șef direct al lui Nicu (zis Niky) Ștefănescu, adjunctul său, era responsabil pentru anchetele derulate sub tortură ale acestuia, prin care urmărea să "smulgă mărturisiri" legionarilor arestați. De asemenea contribuise direct la elaborarea listei celor 105 căpetenii legionare ce fuseseră asasinate în 22 septembrie 1939, în cadrul operațiunii de represalii ordonate de către Carol al II-lea în urma asasinării lui Armand Călinescu.
Mandatul de arestare a fost emis la cererea generalului Ion Antonescu, care tocmai fusese investit prim ministru cu puteri sporite de către Carol al II-lea, care abdicase în favoarea fiului său. Pe lângă faptul că distrusese documente de arhivă, Moruzov mai era acuzat și de abateri grave de la regulamentul SSI, deoarece întocmise un "dosar compromițător" despre doamna Lița Baranga, mama lui Ion Antonescu, în vârstă de 82 de ani în 1940, și-i "regizase" acestuia un proces de bigamie, proces câștigat de general. Adversar ireductibil al activităților ilegale ale lui Moruzov, instigate de Carol al II-lea, Antonescu strângea de peste un deceniu dovezi asupra conspirațiilor acestuia în cadrul SSI.

Asasinatul în memorialistică și literatură 

(Constantin Argetoianu, Însemnări zilnice)

(Mircea Eliade, Noaptea de Sânziene)

(Emil Cioran, Profilul interior al Căpitanului, Conferință rostită la Radio în 27 noiembrie 1940)

Referințe 

Mișcarea legionară
Asasinate politice
Istoria României
Asasinatele din30 noiembries-au petrecut în noaptea spre dimineața zilei denoiembrie în pădurea Tâncăbești ( kmîntre Ploiești și București ) . Au fost asasinatepersoane , membri marcanți ai Mișcării Legionare , respectiv , Corneliu Zelea Codreanu , liderul absolut al organizației , Nicadoriiasasini ai prim- ministrului Ion Gheorghe Duca ) și Decemviriiasasini ai lui Mihai Stelescu ) . Contextul politic Intern Rezultatele alegerilor generale dindecembrie publicate în Monitorul Oficial dindecembrie aveau să fie o surpriză pentru clasa politică și opinia publică românească . Pentru prima dată în istoria constituțională a României , partidul care a organizat alegerile , Partidul Național Liberal , nu le- a câștigat . Totodată , cu58%de mandate ) , Mișcarea Legionară se afla la apogeul ei politic , și se pregătea pentru noi alegeri , în urma cărora spera să ajungă la guvernare . În aceste condiții , regele Carol al II -lea putea justifica instituirea unui regim dictatorial , conform noii tendințe a electoratului . Lafebruarie principalii conducători de partide , cu excepția lui Corneliu Zelea Codreanu , liderul Mișcării Legionare , au fost convocați la palatul regal , regele anunțând că “preia” responsabilitatea politică a țării . Lafebruarie , este emis un “decret-lege” prin care orice fel de activitate politică devenea ilegală . Lafebruariea fost organizat un plebiscit cu privire la noua Constituție , la care votul a fost obligatoriu , fiind exprimat oral . Prin acest ultim act , s- a consfințit practic “ lovitura de stat” regală . După suspendarea Constituției , au fost luate măsuri drastice de menținere a ordinii , prin introducerea stării de asediu , a cenzurii , și prin înlocuirea prefecților cu ofițeri activi . În acest mod , orice urmă de opoziție putea fi imediat neutralizată . În aceste condiții , au început persecuții contra membrilor Mișcării Legionare , reali sau bănuiți , ceea ce a declanșat un fenomen de simpatie în toată țara . Prin Ordinul nr.746 dinmartie ministrul de interne , Armand Călinescu , a dat dispoziție prefecților de poliție și pichetelor de jandarmi să -i urmărească pe legionari , și în cazul în care nu respectă noua legislație , să -i aresteze . Din exces de zel , autoritățile s- au dedat la provocări , distribuind circulare false , tipărite chiar de ministerul de interne , atribuite liderilor Mișcării Legionare , concomitent cu atacurile din presă , cel mai agresiv ziar la adresa Căpitanului fiind “ Neamul Românesc ” , editat de Nicolae Iorga . Presiunea asupra legionarilor s- a intensificat și mai mult prin publicarea Jurnalului Consiliului de Miniștri nr.645 dinmai prin care se reintroducea pedeapsa cu moartea . Cu toate că în mod normal articolele contra Căpitanului din “ Neamul Românesc ” , nu ar fi trebuit să treacă de cenzură , având conținut politic , Nicolae Iorga a avut concursul autorităților , acestea fiind publicate , în speranța unei reacții a lui Codreanu la aceste provocări . Acesta nu a ținut seama de noile condiții politice și , printr- o circulară dinmartie l- a acuzat pe Iorga , care fusese numit Consilier Regal , că este “ incorect ” și “ necinstit sufletește ” . Scrisoarea de reproș adresată lui Iorga era privată , și se adresa ziaristului și nu demnitarului . Cu toate acestea , Nicolae Iorga a depus plângere contra lui Codreanu , sfătuit de Armand Călinescu , care dorea un pretext ca să -l aresteze pe Căpitan . În realitate , Consiliul de Coroană avea să se constituiezile mai târziu , prin decret regal , iar Nicolae Iorga avea să fie numit consilier abia atunci , dar acest fapt nu era un amănunt de care să se împiedice Armand Călinescu sau Nicolae Iorga . În baza acestei reclamații , Tribunalul Militar al Corpului II Armată , înmartie a emis un ordin de urmărire pe numele lui Corneliu Zelea Codreanu , întemeiat pe acuzația de “ ultraj în baza unei scrisori de amenințare trimisă printr- un curier ” . În noaptea despreaprilie , Corneliu Codreanu , alături de alțide lideri legionari , au fost ridicați de autorități fără nici o înștiințare prealabilă , așa cum prevedea legea . Autoritățile au studiat atent momentul acțiunii , deoarece doreau să “ captureze ” cât mai multe dintre căpeteniile legionare . S- a hotărât ca operațiunea să aibă loc în seara despreaprilie înainte de duminica Floriilor , astfel încât majoritatea să fie împreună cu familia , acasă . Procesul s- a judecat înaprilie , Corneliu Zelea Codreanu fiind lipsit de multe din drepturile constituționale . De altfel , a acuzat tribunalul că îl judecă “ în stil bolșevic ” . În ciuda argumentelor apărării , în dispreț total față de lege , tribunalul l- a condamnat pe Corneliu Zelea Codreanu laluni de închisoare . La câteva ore după anunțarea sentinței , Consiliul de Miniștri , condus de facto de către Armand Călinescu , a decis să -i deschidă un nou proces , sub acuzația generică de “ atentat contra siguranței publice ” , urmând ca “dovezile ” să fie “fabricate” ulterior . Armand Călinescu avea să noteze în jurnal lamai " A trebuit să fac eu într- o noapte rechizitoriul " . Decizia i- a fost adusă acuzatului la cunoștință abia îniunie , scopul politic al procesului fiind acum evident , acuzația fiind de ” înaltă trădare ” . Ordonanța definitivă de trimitere în judecată pentru ” înaltă trădare ” a fost emisă în data demai avândcapete de acuzare , din care instanța , la procesul derulat în perioada–mai , a reținut doar trei , respectiv \ : trădare prin deținere și reproducere în public de acte interesând siguranța statului ; uneltire contra ordinii sociale : răzvrătire . Avocații înscriși pentru apărarea acuzatului au fost arestați , fiind constrânși să renunțe . Materialul probatoriu a fost extrem de inconsistent , practic , documentele interesând Siguranța Națională pe care le- ar fi deținut Codreanu erau documente fără importanță , una din probele principale ale “trădării ” fiind o telegramă de felicitare adresată lui Hitler înmartie cu ocazia Anschluss -ului . Din multiplele pedepse primite , Tribunalul Militar a decis ca acuzatul să execute doar pedeapsa deani muncă silnică și șase ani de degradare civică , plus plata ade lei cheltuieli de judecată . Din momentul pronuțării sentinței , soarta lui Corneliu Zelea Codreanu va depinde de conjunctura internațională , și nu de decizia Tribunalului Militar . Internațional Pe plan internațional , principalul fapt care îngrijora atât politicienii români , cât și pe cei din Anglia și Franța , era ascensiunea economică și militară a Germaniei . În după realizarea Anschluss -ului , devenise clar pentru întreaga Europă , că următorul obiectiv al lui Hitler era Cehoslovacia , țară central europeană , aliată cu Franța și cu U.R.S.S. Cehoslovacia dispunea pe atunci dede divizii bine înarmate , tot atât cât aveau și germanii , aveau avantajul terenului și în plus , uzinele Skoda fabricau armament greu cu o calitate recunoscută . Toate acestea făceau să se întrevadă un conflict de durată între germani și cehi . În cazul unui conflict militar , România nu putea rămâne neafectată , dat fiindcă , în calitate de semnatar al Micii Înțelegeri , al cărei artizan fusese Nicolae Titulescu , trebuia să permită trecerea trupelor sovietice pe teritoriul propriu , pentru a veni în ajutorul cehilor . În lunile următoare , evenimentele internaționale s- au precipitat , presiunea asupra lui Carol al II -lea crescând . În septembrie a avut loc conferința de la München , urmată de ocuparea pașnică de către trupele germane a regiunii sudete . Efectul acestor evenimente asupra Bucureștiului a fost considerabil . Dacă marile puteri , Franța și Anglia nu mișcaseră un deget în apărarea Cehoslovaciei , care dispunea de puternice linii de apărare și de o armată puternică și bine echipată , cu atât mai mult nu aveau să miște un deget , în cazul în care Ungaria , sprijinită de Germania , va avea revendicări teritoriale sau economice . În aceste condiții , Carol al II -lea a decis efectuarea unui turneu la Paris și la Londra , unde a fost întâmpinat cu răceală , dat fiindcă ambele țări se pregăteau de război , având propriile probleme interne , în consecință , Carol al II -lea a fost sfătuit să se înțeleagă cu Hitler . Întrevederea cu Adolf Hitler a avut loc la Obersalzberg , în data denoiembrie Cancelarul Germaniei i- a comunicat monarhului că după Anschluss și rezolvarea problemei germanilor din regiunea sudetă , interesele Germaniei în Europa de sud-est sunt exclusiv economice . Documentele legate de convorbirea cu Hitler nu relevă că s- ar fi abordat vreo problemă legată de politica internă a României , și nicidecum vreo chestiune legată de Mișcarea Legionară . Asasinatul Nici ancheta din nici cercetările ulterioare nu au reușit să stabilească momentul cert în care a apărut ideea suprimării Căpitanului . Cert este că încercări mai fuseseră făcute . Cea mai cunoscută tentativă de asasinat asupra lui Corneliu Zelea Codreanu , a aparținut dizidentului legionar Mihai Stelescu , asasinat ulterior de foștii săi colegi de cuib , numiți Decemviri . Altă tentativă de asasinat asupra Căpitanului , tot la sugestia " Palatului " va fi cea în care a fost implicat Prefectul de Neamț , V.Emilian , abilitat de către Ministrul de Justiție , Istrate Micescu , cât și de către Armand Călinescu , Ministrul de Interne . Tentativa este confirmată chiar de Codreanu , printr- o circulară emisă la începutul lunii februarie după ce acesta fusese prevenit de către generalul Sichitiu . Prima consemnare cunoscută privind un proiect oficial de asasinare a Căpitanului se regăsește în notele din jurnalul lui Armand Călinescu , cu privire la un plan aparținând gen . Gabriel Marinescu ( zis Gavrilă ) , notă datând dinmartie Din notă rezultă că motivația celor doi era de a fi numiți în guvern , în schimbul " suprimării lui Codreanu " , plus încă " vreode gardiști principali " . Lista victimelor Corneliu Zelea Codreanu , avocat,de ani , Căpitanul Mișcării Legionare Nicadorii Nicolae Constantinescu , economist , Comandant al Bunei-Vestiri ( din Ion ( Iancu ) Caranica , student , Comandant al Bunei-Vestiri ( din Doru Belimace , student , Comandant al Bunei-Vestiri ( din Decemvirii Ion Caratănase Iosif Bozântan Ștefan Curcă Ioan Pele Ioan Gh. State Ioan Atanasiu Gavrilă Bogdan Radu Vlad Ștefan Georgescu Ioan Trandafir Statutul juridic al celorvictime În momentul comiterii asasinatului , toate celevictime se găseau în custodia autorităților statului , fiind condamnate definitiv în urma unor procese , respectiv \ : Corneliu Zelea Codreanu , condamnat laani de muncă silnică șiani de degradare civică , Nicadorii și opt dintre Decemviri , condamnați la muncă silnică pe viață , doi dintre Decemviri , Ioan Trandafir și Ștefan Georgescu , condamnați la câteani de muncă silnică , autoritățile fiind responsabile pentru integritatea lor corporală . În consecință , asasinarea celor se încadrează din punct de vedere juridic în categoria crimă politică cu premeditare , cu circumstanțe agravante prin funcțiile oficiale ale atentatorilor . La care se adugă și profanarea de cadavre . Așa a încadrat asasinatul Comisia specială de anchetă criminală înființată prin Decretul-lege nr.bis dinseptembrie completat prin Decretulbis dinoctombrie dispunând și arestarea complicilor la asasinat . Prin modul în care a fost plănuit și executat de către autoritățile statului , în speță , tocmai de persoanele puse să apere legea , acest asasinat se încadrează la categoria " terorism de stat " . Pregătirea asasinatului Odată ce Căpitanul a fost condamnat , Armand Călinescu , împreună cu prefectul Poliției Capitalei , Gen . Gabriel Marinescu ( zis Gavrilă ) , au trecut la etapa următoare , asasinarea Căpitanului . O notă din jurnalul său , din data demartie dezvăluie intențiile acestuia , cu aproape un an înainte de a fi numit de rege Ministru de Interne : O altă însemnare din jurnalul premierului Armand Călinescu din anulne arată adevăratele intenții ale lui Carol al II -lea : Este posibil ca regele să fi avut în vedere și alți fruntași țărăniști , precum profesorii Forțu și Gerota . Armand Călinescu era și el țărănist , " calul troian " al regelui infiltrat în PNȚ . Activitățile conspirativ-criminale ale lui Armand Călinescu , ministru de interne și Gavrilă Marinescu , prefect al poliției , adică tocmai cei puși să asigure respectarea legii , se înscriu clar în categoria " terorism de stat " , cu circumstanțe agravante prin natura funcțiilor lor publice , acordând legionarilor dreptul la auto-apărare prin orice mijloace . Planul a fost pus în aplicare , astfel că în noaptea de30 noiembrie Codreanu , împreună cu Nicadorii și Decemvirii au fost strangulați de jandarmi lângă Tâncăbești , în timp ce erau transferați de la închisoare din Râmnicu Sărat la închisoarea Jilava . Cadavrele au fost împușcate în spate , arse cu acid , după care au fost aruncate într- o groapă comună lângă Jilava , peste care s- a turnat o placă de beton . Desfășurarea asasinatului Plutonierul de jandarmi , Constantin Sârbu , cel care l- a strangulat pe Corneliu Zelea Codreanu , în fața Comisiei speciale de anchetă criminală , înființate prin Decretul-lege nr.bis dinseptembrie completat prin Decretulbis dinoctombrie având drept misiune " instruirea principalilor vinovați de prigoana contra legionarilor " , a furnizat o descriere amănunțită a asasinatului : Depoziția maiorului Iosif Dinulescu , cel ce comanda jandarmii din mașina în care se găsea Corneliu Zelea Codreanu , conturează precis responsabilitățile la nivel înalt pentru acest asasinat : ( Declarația maiorului Iosif Dinulescu la Comisia de anchetă instituită de Înalta Curte de Casație , București , noiembrie Comunicatul oficial Asasinatul a fost confirmat oficial la Radio , la ora înnoiembrie printr- un comunicat al Parchetului Militar : Implicații imediate Pe plan intern După comunicatul oficial al Parchetului Miltar din data denoiembrie atmosfera printre legionari era extrem de incertă , multora nu le venea a crede că liderul suprem al mișcării fusese ucis . Circulau știri contradictorii , printre care și cea privind evadarea reușită a Căpitanului , pe care autoritățile doreau s- o ascundă . La această situație de incertitudine a contribuit și soția Căpitanului , Elena Codreanu , care s- a deplasat la Jilava pentru a cere informații autorităților , fiind informată că nu s- a adus nici un cadavru în noaptea precedentă . Pentru autorități , suprimarea lui Corneliu Zelea Codreanu , împreună cu Nicadorii și Decemvirii , considerați simboluri ale sacrificiului de sine , intrați încă de atunci în mitologia legionară , a reprezentat " rezolvarea " unei probleme politice . O confirmă și depoziția maiorului Dinulescu din Jandarmerie , făcută în fața Comisiei speciale de anchetă criminală , în În urma asasinatului , atât în rândul legionarilor , cât și a celorlalți opozanți ai dictaturii regale s- a instalat teama de noi asasinate . În consecință , în cursul lunii decembrie s- a înregistrat un val de adeziuni la politica noului regim , cu deosebire în contextul înființării Frontului Renașterii Naționale . Asasinarea lui Codreanu , ca și represiunea tot mai dură au operat o selecție la nivelul conducerii legionare , astfel că au ieșit la suprafață lideri dispuși să continue lupta cu orice risc . Liderii perioadei de după asasinarea Căpitanului , care au încercat să reorganizeze Mișcarea Legionară în noile condiții de ilegalitate , au fost Horia Sima , Alexandru Cantacuzino și Vasile Cristescu . Pe plan internațional Cu toate că în timpul proceselor înscenate lui Corneliu Zelea Codreanu , din primăvara lui cât și după , deși guvernul german nu avusese nici o reacție oficială , propaganda germană a încurajat presa național-socialistă să atace în mod violent regimul de la București pentru modul în care fusese judecat și asasinat Căpitanul . Carol al II -lea a decis să " reziste " , înapoind decorațiile primite de la Adolf Hitler , la fel procedând și căpeteniile naziste decorate de monarhul român . După semnarea acordului comercial româno-german , atacurile reciproce s- au domolit . Franța a salutat asasinarea liderului legionar , dat fiindcă vedea în legionari o coloană a V- a nazistă în România , chestiune dezmințită de cercetările ulterioare . ( René Touraine - Cahiers Franco - Roumains ) La fel și presa centrală din Paris , saluta asasinarea Căpitanului , ca și masacrele ulterioare \ : Paris-Soir , Dimanche,februarie Controverse asupra motivației asasinatului De- a lungul timpului , au fost emise mai multe ipoteze asupra motivației autorităților de a comite acest asasinat fără precedent în istoria României . Prima ipoteză a fost emisă chiar de către legionari . Imediat după anunțul oficial dinnoiembrie la nivelul conducerii legionare , atât cei din primul eșalon , aflați în închisori , cât și la nivelul eșalonului doi , al liderilor locali , aflați în libertate , s- au purtat discuții asupra responsabilității pentru asasinarea liderului suprem . În principal , acuzațiile s- au îndreptat asupra " Comandamentului de prigoană " , cel care în perioada de dinaintea asasinatului organizase un număr de atentate vizând destabilizarea regimului . Pentru mulți lideri locali radicali , era evident încă din august că liderul suprem nu avea cum să mai scape cu viață , considerând că doar prin acțiuni violente pot răsturna dictatura regală . Valul de atentate , deși de mică amploare , în majoritatea cazurilor , fără victime , nu a fost asociat imediat cu mișcarea legionară , și nici nu a pus în mod serios în pericol stabilitatea regimului . De abia ulterior asasinării lui Codreanu s- a dovedit că atentatorii erau legionari , acțiunea lor fiind pusă în legătură cu Horia Sima , necunoscut de autorități , care apare abia în februarie în evidențele Siguranței , fiind dat în consemn la frontieră . Pretextul invocat neoficial de autorități , la care face aluzie și Carol al II -lea în memoriile sale , a fost tentativa de asasinat asupra Rectorului Universității din Cluj , Florian Ștefănescu-Goangă , din data denoiembrie Deși o parte din atentatori erau legionari , chestiune dovedită abia în februarie atentatul asupra rectorului a fost folosit drept pretext pentru suprimarea lui Corneliu Zelea Codreanu . Preventiv , cei doi studenți care au tras efectiv asupra profesorului și a gărzii de corp a acestuia , au fost împușcați fără judecată în momentul arestării , ei neapărând printre acuzați la proces . Tot la proces s- a dovedit că motivația atentatorilor era strict personală , dat fiindcă profesorul Goangă abuzase sexual de logodnica unuia din ei . Preotul Ștefan Palaghiță , printre primii care au scris o istorie a Mișcării Legionare , apărută înla Buenos Aires , retipărită și în România în este primul care împarte legionarii de după asasinarea Căpitanului în două categorii , " codreniști " și " simiști " , atribuindu -i lui Horia Sima absolut toate evenimentele negative de după condamnarea lui Corneliu Zelea Codreanu . El îl acuză pe Sima de îndepărtare de la linia impusă de Căpitan , afirmând că totul s- ar datora colaborării acestuia cu Mihail Moruzov , directorul Serviciului Secret de Informații . În opinia autorului , Horia Sima ar fi fost implicat în tentativa de asasinat comisă de către Mihai Stelescu , de asemenea , că ar fi trădat înun număr de lideri legionari , asasinați ulterior , că ar fi plănuit și pus în practică asasinarea lui Armand Călinescu , împreună cu Carol al II -lea și cu Moruzov , etc... Acuzațiile preotului Ștefan Palaghiță , au fost ulterior reluate în parte de către dr. Șerban Milcoveanu Aceleași teorii despre Horia Sima , care ar fi fost " informator al lui Moruzov , plătit cu000 de lei pe lunăde salarii medii ) " au fost reluate de curând fără a se cita vreo sursă concretă . Eugen Cristescu , cel care a condus Serviciul Secret de Informații după asasinarea lui Moruzov , unul din cei mai mari dușmani ai acestuia , nu pomenește absolut nimic despre aceste amănunte în memoriile sale . Horia Sima apare în evidențele poliției abia în iar în cele ale Siguranței abia la sfârșitul lui februarie În perioada comunistă , singura lucrare de sinteză despre Mișcarea Legionară a fost scrisă de către doi istorici oficiali ai Partidului Comunist Român , Mihai Fătu și Ion Spălățelu . Deși aveau acces la absolut toate arhivele , din motive ideologice , cei doi autori au făcut puține eforturi de a demonta opiniile false despre Mișcarea Legionară . Din contră , au preluat o parte din afirmațiile preotului Ștefan Palaghiță , comițând alte falsuri . Între altele , dânșii afirmă că în cursul întâlnirii dinnoiembrie Adolf Hitler " personal " i- ar fi cerut lui Carol al II -lea , să aducă Garda de Fier la putere , iar monarhul , furios , ar fi ordonat " încă din tren " suprimarea Căpitanului . Autorii citeză în sprijinul acestei afirmații o lucrare nepublicată , aflată pe atunci în arhivele Securității , memoriile lui Ioan Mocsony-Stârcea . Lucrarea nu a fost publicată nici până în ziua de azi . Susținută cu îndârjire de istoriografia comunistă , această idee falsă este reluată și de alți istorici , precum Constantin C. Giurescu . Istoricii actuali sunt de cu totul altă părere în ceea ce privește motivația ordinului de suprimare a lui Corneliu Zelea Codreanu , a Nicadorilor și Decemvirilor . Iată ce afirmă prof . Francisco Veiga \ : Dominația germană asupra economiei românești , în acel moment certă , ar fi implicat ulterior într- o oarecare măsură , și o dominație politică - iar germanii , pragmatici ca de obicei , n- ar fi ezitat să -l folosească pe Codreanu , așa că monarhul a decis să pună capăt în mod cât se poate de brutal acestei istorii . Reacții publice la asasinat Nu s- au semnalat proteste publice în urma comunicatului Parchetului Militar dinnoiembrie pe de o parte datorită cenzurii , pe de altă parte datorită faptului că orice activitate politică era interzisă . Patriarhul Miron Cristea , prim ministru în funcție , referindu -se la procesul înscenat Căpitanului , avea să afirme în predica pascală din parafrazând sfatul lui Caiafa , consemnat de Ioan14 , adăugând și o calomnie curentă la adresa lui Codreanu : Se afirmă adesea , , fără a se aduce vreo dovadă , că Nicolae Iorga ar fi adresat una sau mai multe scrisori instanței , în care declara că -și retrage plângerea . De asemenea , se insinuează că marele savant ar fi fost oarecum manipulat de către Armand Călinescu , neștiind ce implicații avea să aibă plângerea sa adresată Parchetului . Cu toate acestea , în plângerea sa , Nicolae Iorga menționează clar \ : La procesul de " înaltă trădare " înscenat Căpitanului , la care au pledat în apărarea lui o serie de personalități ale vieții politice și culturale interbelice , printre care Iuliu Maniu , Ion Antonescu , Alexandru Vaida-Voevod , Nichifor Crainic , Sextil Pușcariu , etc... , Iorga nu s- a aflat printre aceștia , deși avea un cuvânt greu de spus . Tot Gheorghe Racoveanu își amintește afirmațiile lui Nicolae Iorga , făcute în cadrul unei ședințe a Senatului , în care acesta comenta asasinarea Căpitanului \ : Este vorba despre atașatul militar canadian J.W. Boyle , salvatorul coloniei românești din Odesa , în timpul revoluției bolșevice . Ancheta din Prin Decretul-lege nr.bis dinseptembrie completat prin Decretulbis dinoctombrie a fost înființată Comisia specială de anchetă criminală , cu sarcina de a ancheta și instrumenta toate crimele comise contra legionarilor în perioada regimului de dictatură regală.( 24 februarie-septembrieComisia a anchetat efectiv începând cuoctombrie înde ședințe , în care s- au luatde interogatorii șideclarații de martori , ancheta derulându -se efectiv până în data denoiembrie prin decretuldindecembrie comisia fiind desființată . În urma acestor anchete , comisia a emis inițial un număr dede mandate de arestare , vizând responsabilii prezumtivi de asasinatele din30 noiembrie dar și de următoarele , respectiv : generalul Gabriel Marinescu , fost prefect al Poliției Capitalei , generalul Ion Bengliu , fost inspector general al Jandarmeriei , generalul Gheorghe Argeșanu , fost comandant al Corpului II de Armată , Radu Pascu , fost președinte al Curții de Apel București , colonel V.Zeciu , fost prim- procuror militar , colonel Ștefan Gherovici și colonel Anibal Panaitescu din Jandarmerie , maiorii Iosif Dinulescu , Aristide Macoveanu și Alexandru Popescu din Jandarmerie , Ernest Urdăreanu , fost mareșal al Palatului , dispărut , Vasile Parisianu , fost director în Prefectura Poliției Capitalei , Nicu Ștefănescu , fost director în Siguranța Generală , comisarul Pavel Patriciu din Prefectura Poliției Capitalei , agenții de poliție ; Gheorghiu Petre , Niculae Găman , Constantin I. Popescu , jandarmul Ion Iordache zis Iordănescu , Gh. Comșa și Nicolae Lescenco , jandarmi \ : plutonier major Nițu Ștefan , plutonierii Nicolae Bularda , Ion N. Casotă , Neacșu Crăciun , V. Moisescu , Gh. Niculescu , Gh. Oancea , Const . Sârbu , Ion Stănciucu , V. Tașcă și Nicolae Zăinescu , sergentul instructor Tudor Petre și soldatul Barabas Ion . În scurtă vreme , comisia a stabilit că în multe crime mai erau implicațiprefecți de județ,comandanți de jandarmi , cel puțin tot atâția comisari , inspectori și ofițeri de jandarmi , plusde executanți ai crimelor respective , comisia urmând să redacteze mandatele de arestare , emițând o parte din ele , care a condus la alte arestări . O parte din mandate , emise pentru închisoarea Văcărești , au fost remise comisiei de către Prefectul Poliției , colonelul Ștefan Zăvoianu , pentru a fi emise pentru închisoarea Jilava . În data denoiembrie , un comando legionar a executat sumar un număr dedeținuți la Jilava , ceimenționați anterior , plus încă alții , care fuseseră arestați ulterior . Datorită acestui eveniment , lucrările comisiei au fost sistate , comisia nemaifiind în măsură să -i trimită pe arestați în fața justiției . Deși comisia nu a reușit să stabilească ierarhia precisă a responsabilităților , din documentele de arhivă , cuprinzând declarațiile martorilor și participanților la aceste crime fără precedent în istoria României , se poate reconstitui firul acelor evenimente și de asemenea , se pot deduce responsabilii . Un caz mai deosebit este cel al lui Mihail Moruzov , fost director al Serviciului Secret de Informații , arestat în seara zilei deseptembrie pe când se întorcea de la o consfătuire cu amiralul Canaris , șeful Abwehr -ului , de la Veneția . Acesta , în calitate de șef direct al lui Nicu ( zis Niky ) Ștefănescu , adjunctul său , era responsabil pentru anchetele derulate sub tortură ale acestuia , prin care urmărea să " smulgă mărturisiri " legionarilor arestați . De asemenea contribuise direct la elaborarea listei celorcăpetenii legionare ce fuseseră asasinate înseptembrie în cadrul operațiunii de represalii ordonate de către Carol al II -lea în urma asasinării lui Armand Călinescu . Mandatul de arestare a fost emis la cererea generalului Ion Antonescu , care tocmai fusese investit prim ministru cu puteri sporite de către Carol al II -lea , care abdicase în favoarea fiului său . Pe lângă faptul că distrusese documente de arhivă , Moruzov mai era acuzat și de abateri grave de la regulamentul SSI , deoarece întocmise un " dosar compromițător " despre doamna Lița Baranga , mama lui Ion Antonescu , în vârstă dede ani în și- i " regizase " acestuia un proces de bigamie , proces câștigat de general . Adversar ireductibil al activităților ilegale ale lui Moruzov , instigate de Carol al II -lea , Antonescu strângea de peste un deceniu dovezi asupra conspirațiilor acestuia în cadrul SSI . Asasinatul în memorialistică și literatură ( Constantin Argetoianu , Însemnări zilnice ) ( Mircea Eliade , Noaptea de Sânziene ) ( Emil Cioran , Profilul interior al Căpitanului , Conferință rostită la Radio înnoiembrie Referințe Mișcarea legionară Asasinate politice Istoria României