Migrenă
Migrena este o afecțiune cronică ce se caracterizează prin cefalee recurentă, de intensitate moderată spre severă, adesea asociată cu o serie de simptome ale sistemului nervos autonom. Termenul provine din greacă de la ἡμικρανία („hemikrania”), „durere într-o parte a capului”, de la ἡμι- („hemi-”), „jumătate” și κρανίον („kranion”), „craniu”.

În mod tipic, migrenele sunt unilaterale (afectează doar o jumătate a capului) și au un caracter pulsatil, cu o durată cuprinsă între 2 și 72 de ore. Simptomele asociate pot include greață, vărsături, fotofobie (hipersensibilitate a ochilor la lumină), fonofobie (sensibilitate exagerată a auzului), durerea fiind în general agravată de activitățile fizice. Până la o treime din pacienți percep o aură: o tulburare trecătoare de natură vizuală, senzitivă, lingvistică sau motorie, care semnalează că în curând se va instala cefaleea.

Se consideră că migrenele sunt determinate de un amestec de factori genetici și de mediu. Aproximativ două treimi din cazuri sunt determinate de predispoziții ereditare. Fluctuațiile hormonale pot avea, de asemenea, un rol: migrena afectează un număr ușor mai ridicat de băieți decât de fete înainte de pubertate, însă în cazul adulților este de două-trei ori mai frecventă la femei decât la bărbați. De obicei, tendința de apariție a migrenelor scade în timpul sarcinii. Mecanismele migrenei nu sunt cunoscute cu exactitate. Totuși, migrena este considerată o boală neurovasculară. Teoria primară se referă la o sensibilitate sporită a cortexului cerebral și controlul anormal al neuronilor durerii în nucleul trigeminal al trunchiului cerebral.

În tratarea inițială a migrenei, se recomandă analgezice simple, cum sunt ibuprofenul și paracetamolul împotriva durerii de cap, antiemetice împotriva vărsăturilor și evitarea factorilor declanșatori. În cazul în care analgezicele simple nu sunt eficiente, se pot prescrie agenți specifici cum sunt triptanii sau ergotaminele. Peste 10% din populația globală suferă de migrenă la un moment dat în decursul vieții.

Semne și simptome 
În mod tipic, migrena se manifestă prin cefalee recurentă, autolimitantă, severă, asociată cu simptome autonome. Aproximativ 15-30% dintre pacienți prezintă o aură, iar persoanele care suferă de migrenă cu aură prezintă adesea și migrene fără aură. Severitatea durerii, durata migrenei și frecvența atacurilor variază. Migrena cu o durată mai mare de 72 de ore poartă denumirea de stare migrenoasă. Migrena are patru faze posibile, deși nu toate sunt neapărat simțite de către pacient:
 Prodromul, care survine cu câteva ore sau zile înaintea declanșării bolii
 Aura, care precedă imediat un episod migrenos
 Faza de durere, cunoscută și sub denumirea de criză migrenoasă
 Postdromul, efectele simțite în urma unui atac migrenos

Faza prodromală 
Simptomele prodromale sau premonitorii se produc în cazul a ~60% din pacienți, instalându-se într-un interval cuprins între două ore și două zile înainte de apariția durerii sau aurei. Simptomele pot fi diverse, incluzând: alterarea dispoziției, iritabilitate, depresie sau euforie, oboseală, pofte alimentare, rigiditate musculară (îndeosebi a mușchilor gâtului), constipație sau diaree și sensibilitate la mirosuri sau zgomot. Aceste manifestări pot apărea atât în cazul persoanelor care suferă de migrenă cu aură, cât și în cazul persoanelor cu migrenă fără aură.

Aura 

Aura este un fenomen neurologic focal provizoriu care se produce înaintea sau în timpul cefaleei. Aura apare treptat în decursul a câteva minute și durează, de regulă, mai puțin de 60 de minute. Simptomele pot fi vizuale, senzitive sau motorii, numeroase persoane simțind mai multe dintre acestea. Efectele vizuale sunt cele mai frecvente, manifestându-se în 99% din cazuri și exclusiv în peste jumătate din cazuri. Tulburările de vedere constă în scotoame luminoase (alterarea parțială a unei zone a câmpului vizual manifestată prin flashuri luminoase.) Acestea apar în mod tipic în centrul câmpului vizual și se deplasează apoi spre exterior, formând linii în formă de zigzag, cu un aspect asemănător fortificațiilor sau zidurilor unui castel, potrivit descrierilor pacienților. De obicei, liniile sunt alb-negru, însă unele persoane percep și linii colorate. Unii pacienți suferă de pierderi de vedere într-o parte din câmpul vizual hemianopsie, în timp ce alții au o vedere neclară.

Simptomele de aură senzorială sunt cele mai frecvente după simptomele vizuale, producându-se în cazul a 30-40% din persoanele cu migrenă cu aură. Adesea pacientul simte mai întâi o senzație de furnicături pe o parte a mâinii și brațului, care se extinde apoi în zona gurii și nasului, pe aceeași parte a corpului. Senzația de furnicături este de regulă urmată de amorțire, cu senzația de pierdere a echilibrului. Alte simptome ale aurei pot include: tulburări de vorbire, amețeli și, mai puțin frecvent, probleme motorii. Simptomele motoare indică o migrenă hemiplegică, iar spre deosebire de alte tipuri de aură, slăbiciunea durează mai mult de o oră. În cazuri rare, aura nu este urmată de cefalee, fiind cunoscută în acest caz ca migrenă silențioasă.

Faza de durere 
În mod tipic, migrena este unilaterală, pulsatilă, de intensitate moderată spre severă. Aceasta se instalează treptat și este agravată de activitatea fizică. În peste 40% din cazuri, durerea poate fi bilaterală, fiind asociată adesea cu dureri la nivelul gâtului. Durerea bilaterală este frecventă îndeosebi în cazul persoanelor cu migrenă fără aură. În cazuri mai puțin frecvente, durerea poate apărea în zona spatelui și în creștetul capului. Criza migrenoasă durează de obicei 4-72 de ore în cazul adulților. În cazul copiilor, durata este adesea mai mică de 1 oră. Frecvența crizelor migrenoase variază, de la câteva crize în decursul vieții la mai multe episoade săptămânal, media fiind de un episod pe lună.

Criza migrenoasă este adesea însoțită de greață, vărsături, sensibilitate la lumină, sensibilitate la zgomot, sensibilitate la mirosuri, oboseală și iritabilitate. În cazul migrenei bazilare, al migrenei cu simptome neurologice legate de trunchiul cerebral sau cu simptome neurologice bilaterale, efectele obișnuite includ: senzația de pierdere a echilibrului, amețeală și confuzie. Senzația de greață apare la aproximativ 90% din pacienți, iar o treime din pacienți prezintă vărsături.
Mulți pacienți caută să evite lumina și zgomotul. Alte simptome includ: tulburări de vedere, nas înfundat, diaree, urinare frecventă, paliditate, sau transpirație excesivă. Se poate produce inflamarea sau sensibilitatea scalpului, precum și senzația de rigiditate a gâtului. Simptomele asociate sunt mai puțin frecvente în cazul persoanelor de vârsta a treia.

Postdromul 
Efectele migrenei pot persista câteva zile după încheierea crizei migrenoase; această fază se numește postdromul migrenei. Multe persoane raportează o senzație de durere în zona în care s-a produs criza, iar unii pacienți resimt tulburări de gândire timp de câteva zile de la faza acută. Poate apărea senzația de oboseală sau de „beție” sau dureri de cap, dificultăți cognitive, simptome gastrointestinale, proastă dispoziție și slăbiciune. Potrivit unui rezumat, „Unele persoane pot avea o senzație neobișnuită de revigorare sau euforie în urma unei crize, în timp ce altele prezintă depresie și indispoziție”.

Cauză 
Nu se cunoaște cauza principală a migrenelor , se crede însă că sunt legate de un amestec de factori de mediu și genetici. În aproximativ două treimi din cazuri au loc la nivel familial și foarte rar sunt provocate de un singur defect genetic. Anumite condiții psihologice sunt asociate, incluzând: depresia, anxietatea, și tulburarea bipolară așa cum sunt multe evenimente biologice sau declanșatori.

Genetică 
Studiile asupra gemenilor indică o probabilitate influențată genetic de 34 până la 51% de apariție a migrenelor. Această relație genetică este mai puternică în cazul migrenelor cu aură, decât în cel al migrenelor fără aură. Câteva variante specifice ale genelor cresc acest risc într-o măsură mică sau moderată.

Tulburările cauzate de o singură genă ce provoacă migrene sunt rare. Una dintre acestea este cunoscută sub denumirea de  migrena hemiplegică familială, un tip de migrenă cu aură, cu transmitere autosomal dominantă. Tulburările sunt legate de variante ale codării genelor pentru proteinele implicate în transportul de ion. O altă tulburare genetică ce provoacă migrene este sindromul CADASIL sau arteriopatie cerebrală autosomal dominantă cu infarcte subcorticale și leucoencefalopatie.

Declanșatori 
Migrenele pot fi cauzate de declanșatori, iar unele persoane raportează acest factor de influență într-un număr mic de cazuri și altele în majoritatea cazurilor. Multe lucruri au fost etichetate drept declanșatori, însă puterea și semnificația acestor relații nu sunt sigure.  Un declanșator poate apărea cu până la 24 de ore înainte de instalarea simptomelor.

Aspecte psihologice 
Declanșatorii comuni sunt stresul, foamea și oboseala (aceștia contribuie în mod egal la cefaleea tensională). Migrenele au loc mai degrabă în preajma menstruației. Alte influențe hormonale, cum ar fi menarha, utilizarea contraceptivelor orale, sarcina, perimenopauza și menopauza joacă, de asemenea, un rol. Se pare că aceste influențe hormonale joacă un rol mai important în cazul migrenelor fără aură. De obicei migrenele nu au loc în timpul celui de-al al doilea și al treilea trimestru de sarcină sau după menopauză.

Aspecte dietetice 
În urma analizării declanșatorilor alimentari, s-a constatat că dovezile se bazează în principal pe evaluări subiective și nu sunt îndeajuns de riguroase pentru a susține sau respinge anumiți declanșatori. În ceea ce privește agenții specifici, se pare că nu există dovezi ale unui efect al    tiraminei asupra migrenei și deși glutamatul monosodic (MSG) este raportat în mod frecvent ca fiind un declanșator alimentar, acest lucru nu este susținut și de dovezi.

Aspecte de mediu 
Analiza declanșatorilor potențiali din mediul de interior și exterior a dus la concluzia că dovezile generale sunt de calitate scăzută, însă cu toate acestea sugerează ca oamenii care suferă de migrene să își ia anumite măsuri preventive legate de calitatea aerului și lumina din interior. Dacă în trecut se credea că migrenele sunt mai comune la persoanele cu un grad ridicat de inteligență, se pare că acest lucru nu este adevărat.

Fiziopatologie 

Se crede că migrenele reprezintă o tulburare neurovasculară, existând dovezi că mecanismul se declanșează în creier și se extinde apoi către vasele de sânge. Anumiți cercetători sunt de părere că mecanismele neuronale joacă un rol mai important, în timp ce alții consideră că vasele sangvine au rolul principal. Alții sunt de părere că ambele sunt la fel de importante. Se crede că o anumită implicare o au și valorile crescute ale neurotransmițătorului serotonină, cunoscută și ca 5-hidroxitriptamină.

Aura 
Depresia răspândită cortical sau depresia corticală a lui Leão reprezintă episoade intense de activitate neuronală, urmate de o perioadă de inactivitate, care se observă la persoanele ce suferă de migrene cu aură. Există anumite explicații pentru apariția sa, incluzând activarea receptorului NMDA, ce duce la pătrunderea calciului în celulă. Ca urmare a izbucnirii de activitate, fluxul de sânge către cortexul cerebral din zona afectată scade pentru un interval cuprins între la două și șase ore. Se crede că atunci când depolarizarea circulă în partea inferioară a creierului, sunt iritați nervii ce percep durerea din cap și gât.

Durerea 
Nu se cunoaște mecanismul exact al cefaleei ce apare în timpul unei migrene. Unele date indică un rol primar pentru structurile sistemului central nervos (cum ar fi trunchiul cerebral și diencefalul), în timp ce alte informații susțin rolul de activare periferică (cum ar fi prin intermediul nervului senzitiv ce înconjoară vasele sangvine ale capului și gâtului). Vasele candidate potențiale includ: arterele durale, arterele din pia mater și arterele extracraniale, ca cele ale scalpului. Se crede că rolul vasodilatării arterelor extracraniale, în special, este semnificativ.

Diagnostic 
Diagnosticul migrenei se bazează pe semne și simptome. Ocazional, se efectuează teste imagistice pentru a exclude alte cauze ale cefaleelor. Se crede că există un număr semnificativ de persoane care suferă de această boală și care nu au fost diagnosticate.

Conform propunerii făcute de Societatea Internațională de Cefalee, migrena fără aură poate fi diagnosticată conform următoarelor criterii, "criteriile 5, 4, 3, 2, 1":

 Cinci sau mai multe crize — pentru migrena cu aură, două crize sunt suficiente pentru diagnosticare.
 Durata de la patru ore la trei zile 
 Două sau mai multe din următoarele aspecte:
 Unilaterală (afectează jumătate din cap);
 Pulsatilă;
 "Intensitate moderată sau mare a durerii";
 "Duce la evitarea activităților fizice de rutină sau este agravată de acestea"
 Unul sau mai multe din următoarele aspecte:
 Greață și/sau vomă;
 Sensibilitate la lumină (fotofobie) și la zgomot (fonofobie)

Dacă o persoană prezintă două din următoarele aspecte: fotofobie, greață sau incapacitatea de a lucra / studia timp de o zi, diagnosticul are un grad mai mare de probabilitate. La persoanele ce prezintă patru din următoarele cinci semne: cefalee pulsatilă, durată de 4-72 ore, durere într-o singură parte a capului, senzație de greață sau simptome ce afectează viața personală, există o probabilitate de 92% să fie vorba de migrenă. La persoanele cu mai puțin de trei simptome, probabilitatea este de 17%.

Clasificare 

Migrenele au fost clasificate prima oară în anul 1988. Societatea Internațională de cefalee a actualizat clasificarea cefaleelor în 2004. Conform acestei clasificări, migrenele sunt cefalee primare, însoțite de cefalee tensională și cefalee histaminică, printre altele.

Migrenele se împart în șapte subclase (dintre care câteva includ alte subdiviziuni):
 Migrena fără aură, sau „migrena comună”, presupune cefalee de tip migrenă ce nu sunt însoțite de aură 
 Migrena cu aură, sau „migrena clasică”, de obicei presupune cefalee de tip migrenă însoțite de aură. Mai puțin frecvent, se poate produce o aură fără cefalee, sau cu o cefalee ce nu este de tip migrenos. Alte două tipuri sunt migrena hemiplegică familială și migrena hemiplegică sporadică, în cazul căreia o persoană are migrene cu aură, însoțite de slăbiciune motorie. Dacă o rudă apropiată a avut aceleași simptome, atunci se numește „familială”, altfel este „sporadică”. Un alt tip este migrena bazilară, când cefaleea și aura sunt însoțite de dificultate de vorbire, amețeală, țiuit în urechi, sau alte simptome legate de trunchiul cerebral, însă nu și slăbiciune motorie. Inițial se credea că acest tip este provocat de spasme ale arterei bazilare, artera ce alimentează trunchiul cerebral.
 Sindroamele periodice din copilărie, care precedă de obicei migrenele, includ vomitarea ciclică (perioade intense ocazionale de vărsături), migrena abdominală (durere abdominală, însoțită de obicei de senzația de greață), și vertijul paroxistic benign al copilăriei (crize ocazionale de vertij).
 Migrena retiniană presupune cefalee de tip migrenă, însoțită de tulburări vizuale sau chiar orbire temporară a unui ochi.
 Complicațiile migrenelor sunt  cefalee de tip migrenă și/sau aure cu o durată sau frecvență anormal de mare, sau asociate cu un atac cerebral sau o leziune cerebrală.
 Migrena probabilă se referă la situațiile în care există unele caracteristici ale migrenelor, însă nu sunt suficiente dovezi pentru a diagnostica o migrenă cu certitudine (în cazul abuzului concomitent de medicamente).
 Migrena cronică este o complicație a migrenelor și reprezintă o cefalee ce îndeplinește criteriile pentru a fi diagnosticată drept o „cefalee de tip migrenă” și are loc într-un interval de timp mai mare.   Mai exact, un interval mai mare sau egal cu 15 zile/lună timp de minim 3 luni.

Migrena abdominală 
Diagnosticul migrenei abdominale este controversat. Unele dovezi indică faptul că episoadele recurente de dureri abdominale, în absența unei dureri de cap, pot fi un tip de migrenă. Sau sunt cel puțin un precursor al migrenei. Este posibil ca aceste episoade de durere să fie sau să nu fie precedate de un prodrom asemănător celui din cazul migrenei, și de obicei durează de la câteva minute până la câteva ore. Ele apar frecvent la persoanele cu antecedente personale sau familiale de migrenă tipică. Alte sindroame, care sunt considerate a fi precursori, includ: sindromul vărsăturilor ciclice și vertijul paroxistic benign al copilăriei.

Diagnostic diferențial 
Alte boli care pot determina simptome similare cu o durere de cap de tip migrenă includ: arterita temporală, durerile de cap de tip cluster, glaucomul acut, meningita și hemoragia subarahnoidiană. Arterita temporală apare de obicei la persoanele cu vârsta peste 50 de ani și se caracterizează prin sensibilitate la nivelul tâmplelor, durerile de cap de tip cluster sunt caracterizate prin nas înfundat unilateral, lacrimi și durere severă în jurul orbitelor, glaucomul acut este asociat cu probleme de vedere, meningita cu febră, iar hemoragia subarahnoidă cu un debut foarte rapid. Cefaleea de tensiune afectează de obicei ambele părți ale capului, nu este pulsatilă și este mai puțin debilitantă.

Prevenire 

Tratamentele profilactice ale migrenelor includ: medicamente, suplimente nutritive, modificări ale stilului de viață, intervenții chirurgicale. Prevenirea este recomandată pentru cei care au dureri de cap mai mult de două zile pe săptămână, nu pot tolera medicamentele utilizate pentru a trata atacurile acute, sau pentru cei cu atacuri severe care nu sunt ușor de controlat.

Scopul este de a reduce frecvența, durerile, și / sau durata migrenelor, și de a crește eficiența terapiei eșuate. Un alt mod de prevenire este de a evita cefaleea atribuită folosirii excesive a medicației. Aceasta este o problemă comună și poate duce la dureri de cap cronice zilnice.

Tratament 
Medicamentele de prevenire a migrenei sunt considerate eficiente în cazul în care reduc frecvența sau severitatea atacurilor de migrenă cu cel puțin 50%. Ghidurile concordă, indicând că substanțele topiramat, divalproex / valproat de sodiu, propranolol și metoprolol prezintă cele mai consistente dovezi ca tratament de primă intenție. Recomandările cu privire la eficacitate au variat însă pentru gabapentină. Timololul este eficient pentru prevenirea migrenei și reducerea frecvenței de atac și severitate a migrenei, pe când frovatriptanul este eficient pentru prevenirea migrenei menstruale. Probabil că amitriptilina și venlafaxina sunt și ele eficiente. Toxina botulinică Botox s-a dovedit a fi utilă la persoanele cu migrene cronice, însă nu și la cele cu migrene episodice.

Terapii alternative 

Acupunctura este eficientă în tratarea migrenelor.  Utilizarea acupuncturii "adevărate" nu este mult mai eficientă decât acupunctura placebo, totuși, atât acupunctura "adevărată", cât și cea placebo par a fi mai eficiente decât îngrijirea de rutină, cu mai puține reacții adverse decât tratamentul profilactic medicamentos. . Manipularea chiropractică,  fizioterapia, masajul și relaxarea ar putea fi la fel de eficace ca și propranololul sau topiramatul în prevenirea durerilor de cap de tip migrenă; cu toate acestea, cercetarea a avut unele probleme metodologice. Există unele dovezi preliminare ale beneficiilor următoarelor substanțe în profilaxia migrenei:  magneziu, coenzima Q(10), riboflavină, vitamina B(12), și iarba-fetei, deși este necesară utilizarea unor teste de calitate mai bune pentru a confirma aceste rezultate preliminare. . Din medicina alternativă, cele mai bune dovezi le are utilizarea captalanului.

Dispozitive medicale și intervenții chirurgicale 
Dispozitivele medicale, cum ar fi feedback-ul biologic și neurostimulatoarele, au unele avantaje în prevenirea migrenei, mai ales atunci când medicamentele obișnuite împotriva migrenei sunt contraindicate sau în caz de cefalee atribuită folosirii excesive a medicației. Feedback-ul biologic îi ajută pe oameni să fie conștienți de unii parametri fiziologici, astfel încât să îi controleze și să încerce să se relaxeze, și poate fi eficient pentru tratamentul migrenei. Pentru neurostimulare se utilizează neurostimulatoare implantabile similare cu stimulatoarele cardiace pentru tratamentul migrenelor cronice greu de rezolvat, cu rezultate încurajatoare pentru cazurile grave. Terapia chirurgicală a migrenei, care implică decompresia anumitor nervi din zona capului și gâtului, poate fi o opțiune  pentru persoanele în cazul cărora terapia medicamentoasă nu funcționează.

Control 
Există trei aspecte principale ale tratamentului: evitarea declanșatorului, controlul simptomatic acut și prevenirea farmacologică. Medicamentele sunt mai eficiente dacă sunt utilizate cât mai aproape de debutul atacului. Utilizarea frecventă a medicamentelor poate provoca cefaleea atribuită folosirii excesive a medicației, unde durerile de cap devin mai severe și mai frecvente. Aceasta se poate întâmpla în cazul triptanilor, ergotaminelor și analgezicelor, în special al analgezicelor narcotice.

Analgezicele 
Tratamentul inițial recomandat pentru simptomele ușoare până la moderate sunt analgezicele simple, cum ar fi medicamentele antiinflamatoare nesteroidiene (AINS) sau combinațiile de acetaminofen, acid acetilsalicilic și cofeină. Mai multe AINS s-au dovedit a fi eficiente. Ibuprofenul s-a dovedit a fi un remediu eficient în tratarea durerii la aproape jumătate din pacienți.  Diclofenacul s-a dovedit a fi eficient.

Aspirina poate ameliora durerea moderată până la severă provocată de migrenă, cu o eficacitate similară cu a sumatriptanului. Ketorolacul este disponibil în formulare intravenoasă. Paracetamolul (numit și acetaminofen), singur sau în combinație cu metoclopramida, este un alt tratament eficace, cu un risc scăzut de reacții adverse. Acetaminofenul si metoclopramida sunt considerate sigure în timpul sarcinii, la fel și anti-inflamatoarele nesteroidiene până în al treilea trimestru.

Triptanii 
Triptanii, cum ar fi sumatriptanul, sunt eficienți atât pentru durere, cât și pentru greață în 75% din cazuri. Acestea sunt tratamente recomandate inițial pentru cei cu durere moderată până la severă sau pentru cei cu simptome ușoare, care nu răspund la analgezice simple. Diferitele formulări disponibile includ preparate orale, injectabile, spray nazal, comprimate orodispersabile. În general, toți triptanii par a fi la fel de eficienți, cu efecte secundare similare. Cu toate acestea, este posibil ca anumite persoane să răspundă mai bine la anumiți triptani. Majoritatea efectelor secundare sunt moderate, cum ar fi înroșirea feței; totuși, au existat cazuri rare de ischemie miocardică. Prin urmare, triptanii nu sunt recomandați pentru persoanele cu boli cardiovasculare. Deși în mod tradițional nu se recomandă triptanii pentru pacienții cu migrene bazilare, nu există nicio dovadă specifică a efectelor nocive provocate de utilizarea lor la această grupă de pacienți pentru a justifica precauția. Aceștia nu provoacă dependență, însă pot provoca cefalee atribuită folosirii excesive a medicației, dacă sunt folosiți mai mult de 10 zile pe lună.

Ergotaminele 
Ergotamina și dihidroergotamina sunt medicamente mai vechi, care încă mai sunt prescrise pentru migrene, aceasta din urmă sub formă de spray nazal și formulare injectabilă. Ele par a fi la fel de eficiente ca și triptanii,  sunt mai puțin costisitoare  și provoacă reacții adverse care de obicei sunt benigne. În cele mai debilitante cazuri, cum ar fi cele cu stări migrenoase, ele par a fi cea mai eficientă opțiune de tratament.

Altele 
Metoclopramida administrată intravenos sau lidocaina administrată intranazal sunt alte opțiuni posibile. Metoclopramida este tratamentul recomandat pentru persoanele care se prezintă la camera de gardă. O singură doză intravenoasă de dexametazonă adăugată la tratamentul standard al atacului de migrenă este asociată cu o reducere cu 26% a posibilității de reapariție a durerii de cap în următoarele 72 de ore. Manipularea spinală pentru tratarea unei dureri de cap de tip migrenă aflate în desfășurare nu este susținută de dovezi. Nu se recomandă utilizarea opioidelor și a barbituricelor.

Prognostic 
Prognosticul pe termen lung pentru persoanele cu migrene este variabil. Cei mai mulți oameni cu migrene au perioade de pierdere a productivității din cauza bolii. Cu toate acestea, în general starea este relativ  benignă și nu este asociată cu un risc crescut de deces. Există patru tipare principale ale bolii: simptomele se pot rezolva complet, simptomele pot continua, dar se vor diminua treptat, cu timpul,  simptomele pot continua cu aceeași frecvență și severitate sau atacurile pot deveni mai puternice și mai frecvente.

Migrenele cu aură reprezintă un factor de risc pentru accidentul vascular cerebral dublând riscul. Pentru adulții tineri, pentru femeile care utilizează contraceptive hormonale și pentru fumători riscul crește mai mult. El pare asociat cu disecția arterelor cervicale. Migrenele fără aură nu constituie un factor. Relația cu problemele cardiace nu este concludentă, existând un singur studiu care susține asocierea dintre cele două. Cu toate acestea, la modul general, migrenele nu par să crească riscul de deces din pricina unui atac cerebral sau a unei boli cardiace. Terapia de prevenire a migrenelor la persoanele cu migrene cu aură poate preveni atacurile cerebrale asociate.

Epidemiologie 

La nivel mondial, migrenele afectează peste 10% din oameni. În Statele Unite, aproximativ 6% din bărbați și 18% din femei au o migrenă pe an, cu un risc pe timpul vieții de aproximativ 18% și respectiv 43%. În Europa, migrenele afectează într-o oarecare măsură, pe durata vieții, 12–28% din oameni, din care aproximativ 6–15% dintre bărbații adulți și 14–35% din femeile adulte au măcar o migrenă anual. Ratele de apariție a migrenelor sunt ușor mai scăzute în Asia și Africa față de țările vestice. Migrenele cronice apar la aproximativ 1,4-2,2% din populație.

Aceste cifre variază substanțial cu vârsta: cel mai adesea migrenele debutează la vârste cuprinse între 15 și 24 de ani și apar cel mai frecvent în intervalul 35-45 de ani. La copii, aproximativ 1,7% dintre copiii de 7 ani și 3,9% dintre copiii între 7 și 15 ani au migrene, starea fiind ușor mai frecventă la băieți înainte de pubertate. În timpul adolescenței, migrenele devin mai răspândite la femei  și persistă pentru tot restul vieții, fiind de două ori mai răspândite la femeile de vârsta a treia decât la bărbați. La femei, migrenele fără aură sunt mai frecvente decât la bărbați. Cu toate acestea, la bărbați cele două tipuri apar cu aceeași frecvență.

În timpul perimenopauzei simptomele se agravează adesea înainte de a scădea în intensitate. În timp ce simptomele se rezolvă la vârsta a treia la aproximativ două treimi dintre persoane, la 3-10% aceste simptome persistă.

Istoric 
[[Fișier:Cruikshank - The Head Ache.png|thumb|Durerea de cap, George Cruikshank (1819)]]
O descriere timpurie comparabilă cu cea a migrenelor se găsește în papirusul Ebers, scris în jurul anului 1200 î.e.n. în Egiptul antic. În anul 200 î.e.n, scrieri aparținând lui școala de medicină hipocratică au descris aura vizuală care poate să preceadă durerea de cap și ușurarea parțială care apare după vomă.  O descriere din secolul al doilea aparținându-i lui Aretaeus din Cappadocia a împărțit durerile de cap în trei tipuri: cefalgia, cefaleea și heterocrania. Galen din Pergam a utilizat termenul de hemicrania (jumătatea capului), din care a derivat apoi cuvântul migrenă. El a propus de asemenea ca sursă de apariție a durerii meningele și vasele sangvine craniene. Migrenele au fost împărțite pentru prima dată în cele două tipuri utilizate în prezent – migrena cu aură (migraine ophthalmique) și migrenă fără aură (migraine vulgaire) în 1887 de către Louis Hyacinthe Thomas, un bibliotecar francez.

Trepanația, efectuarea deliberată a unor perforații în craniu, a fost practicată începând cu anul 7.000 î.e.n. Deși au fost cazuri când oamenii au supraviețuit, mulți au murit din cauza procedurii ca urmare a infecției. Se credea că procedeul funcționează deoarece "elibera spiritele rele". În secolul al XVII-lea, William Harvey a recomandat trepanația ca tratament pentru migrene.

Deși au fost încercate mai multe tratamente pentru migrene, abia în 1868 s-a început utilizarea unei substanțe care s-a dovedit în cele din urmă eficientă. Substanța era o ciupercă, cornul secarei, din care s-a izolat în 1918 ergotamina. Metisergida a fost creată în 1959, iar primul triptan, sumatriptan, în 1988. În secolul XX, grație studiilor de concepție mai bună, s-au identificat și s-au confirmat măsuri de prevenție eficace.

 Societate și cultură 
Migrenele constituie o sursă semnificativă de costuri medicale și de pierdere a productivității. Se estimează că acestea reprezintă cea mai costisitoare boală neurologică din Comunitatea Europeană, costând peste 27 de miliarde de euro pe an. În Statele Unite, costurile directe au fost estimate la 17 miliarde de dolari. Aproape o zecime din acest cost se datorează costului triptanilor. Costurile indirecte sunt de aproximativ 15 miliarde de dolari, din care cea mai importantă componentă este munca pierdută. La persoanele care încearcă să lucreze în timp ce suferă de migrenă, eficiența scade cu aproximativ o treime. Apare de asemenea frecvent un impact negativ asupra familiei persoanei respective.

 Cercetare 
S-a descoperit că peptidele înrudite cu gena calcitoninei (CGRP) joacă un rol în patogeneza durerii asociate cu migrena. Antagoniștii la nivelul receptorului pentru CGRP, cum ar fi olcegepant și telcagepant, au fost investigați atât in vitro'', cât și în studii clinice pentru tratamentul migrenei. În 2011, Merck a oprit studiile clinice de faza III pentru medicamentul său aflat în studiu telcagepant. De asemenea, stimularea magnetică transcraniană pare a fi promițătoare.

Note

Note

Legături externe 
 

Boli ale sistemului nervos
Migrena este o afecțiune cronică ce se caracterizează prin cefalee recurentă , de intensitate moderată spre severă , adesea asociată cu o serie de simptome ale sistemului nervos autonom . Termenul provine din greacă de la ἡμικρ ανία ( „ hemikrania ” ) , „ durere într- o parte a capului ” , de la ἡμι- ( „ hemi -” ) , „ jumătate ” și κρ ανίον ( „ kranion ” ) , „ craniu ” . În mod tipic , migrenele sunt unilaterale ( afectează doar o jumătate a capului ) și au un caracter pulsatil , cu o durată cuprinsă întreșide ore . Simptomele asociate pot include greață , vărsături , fotofobie ( hipersensibilitate a ochilor la lumină ) , fonofobie ( sensibilitate exagerată a auzului ) , durerea fiind în general agravată de activitățile fizice . Până la o treime din pacienți percep o aură : o tulburare trecătoare de natură vizuală , senzitivă , lingvistică sau motorie , care semnalează că în curând se va instala cefaleea . Se consideră că migrenele sunt determinate de un amestec de factori genetici și de mediu . Aproximativ două treimi din cazuri sunt determinate de predispoziții ereditare . Fluctuațiile hormonale pot avea , de asemenea , un rol : migrena afectează un număr ușor mai ridicat de băieți decât de fete înainte de pubertate , însă în cazul adulților este de două-trei ori mai frecventă la femei decât la bărbați . De obicei , tendința de apariție a migrenelor scade în timpul sarcinii . Mecanismele migrenei nu sunt cunoscute cu exactitate . Totuși , migrena este considerată o boală neurovasculară . Teoria primară se referă la o sensibilitate sporită a cortexului cerebral și controlul anormal al neuronilor durerii în nucleul trigeminal al trunchiului cerebral . În tratarea inițială a migrenei , se recomandă analgezice simple , cum sunt ibuprofenul și paracetamolul împotriva durerii de cap , antiemetice împotriva vărsăturilor și evitarea factorilor declanșatori . În cazul în care analgezicele simple nu sunt eficiente , se pot prescrie agenți specifici cum sunt triptanii sau ergotaminele . Peste din populația globală suferă de migrenă la un moment dat în decursul vieții . Semne și simptome În mod tipic , migrena se manifestă prin cefalee recurentă , autolimitantă , severă , asociată cu simptome autonome . Aproximativ dintre pacienți prezintă o aură , iar persoanele care suferă de migrenă cu aură prezintă adesea și migrene fără aură . Severitatea durerii , durata migrenei și frecvența atacurilor variază . Migrena cu o durată mai mare dede ore poartă denumirea de stare migrenoasă . Migrena are patru faze posibile , deși nu toate sunt neapărat simțite de către pacient : Prodromul , care survine cu câteva ore sau zile înaintea declanșării bolii Aura , care precedă imediat un episod migrenos Faza de durere , cunoscută și sub denumirea de criză migrenoasă Postdromul , efectele simțite în urma unui atac migrenos Faza prodromală Simptomele prodromale sau premonitorii se produc în cazul a din pacienți , instalându -se într- un interval cuprins între două ore și două zile înainte de apariția durerii sau aurei . Simptomele pot fi diverse , incluzând : alterarea dispoziției , iritabilitate , depresie sau euforie , oboseală , pofte alimentare , rigiditate musculară ( îndeosebi a mușchilor gâtului ) , constipație sau diaree și sensibilitate la mirosuri sau zgomot . Aceste manifestări pot apărea atât în cazul persoanelor care suferă de migrenă cu aură , cât și în cazul persoanelor cu migrenă fără aură . Aura Aura este un fenomen neurologic focal provizoriu care se produce înaintea sau în timpul cefaleei . Aura apare treptat în decursul a câteva minute și durează , de regulă , mai puțin dede minute . Simptomele pot fi vizuale , senzitive sau motorii , numeroase persoane simțind mai multe dintre acestea . Efectele vizuale sunt cele mai frecvente , manifestându -se în din cazuri și exclusiv în peste jumătate din cazuri . Tulburările de vedere constă în scotoame luminoase ( alterarea parțială a unei zone a câmpului vizual manifestată prin flashuri luminoase . ) Acestea apar în mod tipic în centrul câmpului vizual și se deplasează apoi spre exterior , formând linii în formă de zigzag , cu un aspect asemănător fortificațiilor sau zidurilor unui castel , potrivit descrierilor pacienților . De obicei , liniile sunt alb-negru , însă unele persoane percep și linii colorate . Unii pacienți suferă de pierderi de vedere într- o parte din câmpul vizual hemianopsie , în timp ce alții au o vedere neclară . Simptomele de aură senzorială sunt cele mai frecvente după simptomele vizuale , producându -se în cazul a din persoanele cu migrenă cu aură . Adesea pacientul simte mai întâi o senzație de furnicături pe o parte a mâinii și brațului , care se extinde apoi în zona gurii și nasului , pe aceeași parte a corpului . Senzația de furnicături este de regulă urmată de amorțire , cu senzația de pierdere a echilibrului . Alte simptome ale aurei pot include : tulburări de vorbire , amețeli și , mai puțin frecvent , probleme motorii . Simptomele motoare indică o migrenă hemiplegică , iar spre deosebire de alte tipuri de aură , slăbiciunea durează mai mult de o oră . În cazuri rare , aura nu este urmată de cefalee , fiind cunoscută în acest caz ca migrenă silențioasă . Faza de durere În mod tipic , migrena este unilaterală , pulsatilă , de intensitate moderată spre severă . Aceasta se instalează treptat și este agravată de activitatea fizică . În peste din cazuri , durerea poate fi bilaterală , fiind asociată adesea cu dureri la nivelul gâtului . Durerea bilaterală este frecventă îndeosebi în cazul persoanelor cu migrenă fără aură . În cazuri mai puțin frecvente , durerea poate apărea în zona spatelui și în creștetul capului . Criza migrenoasă durează de obiceide ore în cazul adulților . În cazul copiilor , durata este adesea mai mică deoră . Frecvența crizelor migrenoase variază , de la câteva crize în decursul vieții la mai multe episoade săptămânal , media fiind de un episod pe lună . Criza migrenoasă este adesea însoțită de greață , vărsături , sensibilitate la lumină , sensibilitate la zgomot , sensibilitate la mirosuri , oboseală și iritabilitate . În cazul migrenei bazilare , al migrenei cu simptome neurologice legate de trunchiul cerebral sau cu simptome neurologice bilaterale , efectele obișnuite includ : senzația de pierdere a echilibrului , amețeală și confuzie . Senzația de greață apare la aproximativ din pacienți , iar o treime din pacienți prezintă vărsături . Mulți pacienți caută să evite lumina și zgomotul . Alte simptome includ : tulburări de vedere , nas înfundat , diaree , urinare frecventă , paliditate , sau transpirație excesivă . Se poate produce inflamarea sau sensibilitatea scalpului , precum și senzația de rigiditate a gâtului . Simptomele asociate sunt mai puțin frecvente în cazul persoanelor de vârsta a treia . Postdromul Efectele migrenei pot persista câteva zile după încheierea crizei migrenoase ; această fază se numește postdromul migrenei . Multe persoane raportează o senzație de durere în zona în care s- a produs criza , iar unii pacienți resimt tulburări de gândire timp de câteva zile de la faza acută . Poate apărea senzația de oboseală sau de „ beție ” sau dureri de cap , dificultăți cognitive , simptome gastrointestinale , proastă dispoziție și slăbiciune . Potrivit unui rezumat , „ Unele persoane pot avea o senzație neobișnuită de revigorare sau euforie în urma unei crize , în timp ce altele prezintă depresie și indispoziție ” . Cauză Nu se cunoaște cauza principală a migrenelor , se crede însă că sunt legate de un amestec de factori de mediu și genetici . În aproximativ două treimi din cazuri au loc la nivel familial și foarte rar sunt provocate de un singur defect genetic . Anumite condiții psihologice sunt asociate , incluzând : depresia , anxietatea , și tulburarea bipolară așa cum sunt multe evenimente biologice sau declanșatori . Genetică Studiile asupra gemenilor indică o probabilitate influențată genetic depână la de apariție a migrenelor . Această relație genetică este mai puternică în cazul migrenelor cu aură , decât în cel al migrenelor fără aură . Câteva variante specifice ale genelor cresc acest risc într- o măsură mică sau moderată . Tulburările cauzate de o singură genă ce provoacă migrene sunt rare . Una dintre acestea este cunoscută sub denumirea de migrena hemiplegică familială , un tip de migrenă cu aură , cu transmitere autosomal dominantă . Tulburările sunt legate de variante ale codării genelor pentru proteinele implicate în transportul de ion . O altă tulburare genetică ce provoacă migrene este sindromul CADASIL sau arteriopatie cerebrală autosomal dominantă cu infarcte subcorticale și leucoencefalopatie . Declanșatori Migrenele pot fi cauzate de declanșatori , iar unele persoane raportează acest factor de influență într- un număr mic de cazuri și altele în majoritatea cazurilor . Multe lucruri au fost etichetate drept declanșatori , însă puterea și semnificația acestor relații nu sunt sigure . Un declanșator poate apărea cu până lade ore înainte de instalarea simptomelor . Aspecte psihologice Declanșatorii comuni sunt stresul , foamea și oboseala ( aceștia contribuie în mod egal la cefaleea tensională ) . Migrenele au loc mai degrabă în preajma menstruației . Alte influențe hormonale , cum ar fi menarha , utilizarea contraceptivelor orale , sarcina , perimenopauza și menopauza joacă , de asemenea , un rol . Se pare că aceste influențe hormonale joacă un rol mai important în cazul migrenelor fără aură . De obicei migrenele nu au loc în timpul celui de- al al doilea și al treilea trimestru de sarcină sau după menopauză . Aspecte dietetice În urma analizării declanșatorilor alimentari , s- a constatat că dovezile se bazează în principal pe evaluări subiective și nu sunt îndeajuns de riguroase pentru a susține sau respinge anumiți declanșatori . În ceea ce privește agenții specifici , se pare că nu există dovezi ale unui efect al tiraminei asupra migrenei și deși glutamatul monosodic ( MSG ) este raportat în mod frecvent ca fiind un declanșator alimentar , acest lucru nu este susținut și de dovezi . Aspecte de mediu Analiza declanșatorilor potențiali din mediul de interior și exterior a dus la concluzia că dovezile generale sunt de calitate scăzută , însă cu toate acestea sugerează ca oamenii care suferă de migrene să își ia anumite măsuri preventive legate de calitatea aerului și lumina din interior . Dacă în trecut se credea că migrenele sunt mai comune la persoanele cu un grad ridicat de inteligență , se pare că acest lucru nu este adevărat . Fiziopatologie Se crede că migrenele reprezintă o tulburare neurovasculară , existând dovezi că mecanismul se declanșează în creier și se extinde apoi către vasele de sânge . Anumiți cercetători sunt de părere că mecanismele neuronale joacă un rol mai important , în timp ce alții consideră că vasele sangvine au rolul principal . Alții sunt de părere că ambele sunt la fel de importante . Se crede că o anumită implicare o au și valorile crescute ale neurotransmițătorului serotonină , cunoscută și cahidroxitriptamină . Aura Depresia răspândită cortical sau depresia corticală a lui Leão reprezintă episoade intense de activitate neuronală , urmate de o perioadă de inactivitate , care se observă la persoanele ce suferă de migrene cu aură . Există anumite explicații pentru apariția sa , incluzând activarea receptorului NMDA , ce duce la pătrunderea calciului în celulă . Ca urmare a izbucnirii de activitate , fluxul de sânge către cortexul cerebral din zona afectată scade pentru un interval cuprins între la două și șase ore . Se crede că atunci când depolarizarea circulă în partea inferioară a creierului , sunt iritați nervii ce percep durerea din cap și gât . Durerea Nu se cunoaște mecanismul exact al cefaleei ce apare în timpul unei migrene . Unele date indică un rol primar pentru structurile sistemului central nervos ( cum ar fi trunchiul cerebral și diencefalul ) , în timp ce alte informații susțin rolul de activare periferică ( cum ar fi prin intermediul nervului senzitiv ce înconjoară vasele sangvine ale capului și gâtului ) . Vasele candidate potențiale includ : arterele durale , arterele din pia mater și arterele extracraniale , ca cele ale scalpului . Se crede că rolul vasodilatării arterelor extracraniale , în special , este semnificativ . Diagnostic Diagnosticul migrenei se bazează pe semne și simptome . Ocazional , se efectuează teste imagistice pentru a exclude alte cauze ale cefaleelor . Se crede că există un număr semnificativ de persoane care suferă de această boală și care nu au fost diagnosticate . Conform propunerii făcute de Societatea Internațională de Cefalee , migrena fără aură poate fi diagnosticată conform următoarelor criterii , " criteriile : Cinci sau mai multe crize — pentru migrena cu aură , două crize sunt suficiente pentru diagnosticare . Durata de la patru ore la trei zile Două sau mai multe din următoarele aspecte : Unilaterală ( afectează jumătate din cap ) ; Pulsatilă ; " Intensitate moderată sau mare a durerii " ; " Duce la evitarea activităților fizice de rutină sau este agravată de acestea " Unul sau mai multe din următoarele aspecte : Greață și/sau vomă ; Sensibilitate la lumină ( fotofobie ) și la zgomot ( fonofobie ) Dacă o persoană prezintă două din următoarele aspecte : fotofobie , greață sau incapacitatea de a lucra / studia timp de o zi , diagnosticul are un grad mai mare de probabilitate . La persoanele ce prezintă patru din următoarele cinci semne : cefalee pulsatilă , durată deore , durere într- o singură parte a capului , senzație de greață sau simptome ce afectează viața personală , există o probabilitate de să fie vorba de migrenă . La persoanele cu mai puțin de trei simptome , probabilitatea este de . Clasificare Migrenele au fost clasificate prima oară în anul Societatea Internațională de cefalee a actualizat clasificarea cefaleelor în Conform acestei clasificări , migrenele sunt cefalee primare , însoțite de cefalee tensională și cefalee histaminică , printre altele . Migrenele se împart în șapte subclase ( dintre care câteva includ alte subdiviziuni ) : Migrena fără aură , sau „ migrena comună ” , presupune cefalee de tip migrenă ce nu sunt însoțite de aură Migrena cu aură , sau „ migrena clasică ” , de obicei presupune cefalee de tip migrenă însoțite de aură . Mai puțin frecvent , se poate produce o aură fără cefalee , sau cu o cefalee ce nu este de tip migrenos . Alte două tipuri sunt migrena hemiplegică familială și migrena hemiplegică sporadică , în cazul căreia o persoană are migrene cu aură , însoțite de slăbiciune motorie . Dacă o rudă apropiată a avut aceleași simptome , atunci se numește „ familială ” , altfel este „ sporadică ” . Un alt tip este migrena bazilară , când cefaleea și aura sunt însoțite de dificultate de vorbire , amețeală , țiuit în urechi , sau alte simptome legate de trunchiul cerebral , însă nu și slăbiciune motorie . Inițial se credea că acest tip este provocat de spasme ale arterei bazilare , artera ce alimentează trunchiul cerebral . Sindroamele periodice din copilărie , care precedă de obicei migrenele , includ vomitarea ciclică ( perioade intense ocazionale de vărsături ) , migrena abdominală ( durere abdominală , însoțită de obicei de senzația de greață ) , și vertijul paroxistic benign al copilăriei ( crize ocazionale de vertij ) . Migrena retiniană presupune cefalee de tip migrenă , însoțită de tulburări vizuale sau chiar orbire temporară a unui ochi . Complicațiile migrenelor sunt cefalee de tip migrenă și/sau aure cu o durată sau frecvență anormal de mare , sau asociate cu un atac cerebral sau o leziune cerebrală . Migrena probabilă se referă la situațiile în care există unele caracteristici ale migrenelor , însă nu sunt suficiente dovezi pentru a diagnostica o migrenă cu certitudine ( în cazul abuzului concomitent de medicamente ) . Migrena cronică este o complicație a migrenelor și reprezintă o cefalee ce îndeplinește criteriile pentru a fi diagnosticată drept o „ cefalee de tip migrenă ” și are loc într- un interval de timp mai mare . Mai exact , un interval mai mare sau egal cuzile/lună timp de minimluni . Migrena abdominală Diagnosticul migrenei abdominale este controversat . Unele dovezi indică faptul că episoadele recurente de dureri abdominale , în absența unei dureri de cap , pot fi un tip de migrenă . Sau sunt cel puțin un precursor al migrenei . Este posibil ca aceste episoade de durere să fie sau să nu fie precedate de un prodrom asemănător celui din cazul migrenei , și de obicei durează de la câteva minute până la câteva ore . Ele apar frecvent la persoanele cu antecedente personale sau familiale de migrenă tipică . Alte sindroame , care sunt considerate a fi precursori , includ : sindromul vărsăturilor ciclice și vertijul paroxistic benign al copilăriei . Diagnostic diferențial Alte boli care pot determina simptome similare cu o durere de cap de tip migrenă includ : arterita temporală , durerile de cap de tip cluster , glaucomul acut , meningita și hemoragia subarahnoidiană . Arterita temporală apare de obicei la persoanele cu vârsta pestede ani și se caracterizează prin sensibilitate la nivelul tâmplelor , durerile de cap de tip cluster sunt caracterizate prin nas înfundat unilateral , lacrimi și durere severă în jurul orbitelor , glaucomul acut este asociat cu probleme de vedere , meningita cu febră , iar hemoragia subarahnoidă cu un debut foarte rapid . Cefaleea de tensiune afectează de obicei ambele părți ale capului , nu este pulsatilă și este mai puțin debilitantă . Prevenire Tratamentele profilactice ale migrenelor includ : medicamente , suplimente nutritive , modificări ale stilului de viață , intervenții chirurgicale . Prevenirea este recomandată pentru cei care au dureri de cap mai mult de două zile pe săptămână , nu pot tolera medicamentele utilizate pentru a trata atacurile acute , sau pentru cei cu atacuri severe care nu sunt ușor de controlat . Scopul este de a reduce frecvența , durerile , și / sau durata migrenelor , și de a crește eficiența terapiei eșuate . Un alt mod de prevenire este de a evita cefaleea atribuită folosirii excesive a medicației . Aceasta este o problemă comună și poate duce la dureri de cap cronice zilnice . Tratament Medicamentele de prevenire a migrenei sunt considerate eficiente în cazul în care reduc frecvența sau severitatea atacurilor de migrenă cu cel puțin . Ghidurile concordă , indicând că substanțele topiramat , divalproex / valproat de sodiu , propranolol și metoprolol prezintă cele mai consistente dovezi ca tratament de primă intenție . Recomandările cu privire la eficacitate au variat însă pentru gabapentină . Timololul este eficient pentru prevenirea migrenei și reducerea frecvenței de atac și severitate a migrenei , pe când frovatriptanul este eficient pentru prevenirea migrenei menstruale . Probabil că amitriptilina și venlafaxina sunt și ele eficiente . Toxina botulinică Botox s- a dovedit a fi utilă la persoanele cu migrene cronice , însă nu și la cele cu migrene episodice . Terapii alternative Acupunctura este eficientă în tratarea migrenelor . Utilizarea acupuncturii " adevărate " nu este mult mai eficientă decât acupunctura placebo , totuși , atât acupunctura " adevărată " , cât și cea placebo par a fi mai eficiente decât îngrijirea de rutină , cu mai puține reacții adverse decât tratamentul profilactic medicamentos. \ . Manipularea chiropractică , fizioterapia , masajul și relaxarea ar putea fi la fel de eficace ca și propranololul sau topiramatul în prevenirea durerilor de cap de tip migrenă ; cu toate acestea , cercetarea a avut unele probleme metodologice . Există unele dovezi preliminare ale beneficiilor următoarelor substanțe în profilaxia migrenei : magneziu , coenzima Q( 10 ) , riboflavină , vitamina B( 12 ) , și iarba-fetei , deși este necesară utilizarea unor teste de calitate mai bune pentru a confirma aceste rezultate preliminare . \ . Din medicina alternativă , cele mai bune dovezi le are utilizarea captalanului . Dispozitive medicale și intervenții chirurgicale Dispozitivele medicale , cum ar fi feedback -ul biologic și neurostimulatoarele , au unele avantaje în prevenirea migrenei , mai ales atunci când medicamentele obișnuite împotriva migrenei sunt contraindicate sau în caz de cefalee atribuită folosirii excesive a medicației . Feedback -ul biologic îi ajută pe oameni să fie conștienți de unii parametri fiziologici , astfel încât să îi controleze și să încerce să se relaxeze , și poate fi eficient pentru tratamentul migrenei . Pentru neurostimulare se utilizează neurostimulatoare implantabile similare cu stimulatoarele cardiace pentru tratamentul migrenelor cronice greu de rezolvat , cu rezultate încurajatoare pentru cazurile grave . Terapia chirurgicală a migrenei , care implică decompresia anumitor nervi din zona capului și gâtului , poate fi o opțiune pentru persoanele în cazul cărora terapia medicamentoasă nu funcționează . Control Există trei aspecte principale ale tratamentului : evitarea declanșatorului , controlul simptomatic acut și prevenirea farmacologică . Medicamentele sunt mai eficiente dacă sunt utilizate cât mai aproape de debutul atacului . Utilizarea frecventă a medicamentelor poate provoca cefaleea atribuită folosirii excesive a medicației , unde durerile de cap devin mai severe și mai frecvente . Aceasta se poate întâmpla în cazul triptanilor , ergotaminelor și analgezicelor , în special al analgezicelor narcotice . Analgezicele Tratamentul inițial recomandat pentru simptomele ușoare până la moderate sunt analgezicele simple , cum ar fi medicamentele antiinflamatoare nesteroidiene ( AINS ) sau combinațiile de acetaminofen , acid acetilsalicilic și cofeină . Mai multe AINS s- au dovedit a fi eficiente . Ibuprofenul s- a dovedit a fi un remediu eficient în tratarea durerii la aproape jumătate din pacienți . Diclofenacul s- a dovedit a fi eficient . Aspirina poate ameliora durerea moderată până la severă provocată de migrenă , cu o eficacitate similară cu a sumatriptanului . Ketorolacul este disponibil în formulare intravenoasă . Paracetamolul ( numit și acetaminofen ) , singur sau în combinație cu metoclopramida , este un alt tratament eficace , cu un risc scăzut de reacții adverse . Acetaminofenul si metoclopramida sunt considerate sigure în timpul sarcinii , la fel și anti-inflamatoarele nesteroidiene până în al treilea trimestru . Triptanii Triptanii , cum ar fi sumatriptanul , sunt eficienți atât pentru durere , cât și pentru greață în din cazuri . Acestea sunt tratamente recomandate inițial pentru cei cu durere moderată până la severă sau pentru cei cu simptome ușoare , care nu răspund la analgezice simple . Diferitele formulări disponibile includ preparate orale , injectabile , spray nazal , comprimate orodispersabile . În general , toți triptanii par a fi la fel de eficienți , cu efecte secundare similare . Cu toate acestea , este posibil ca anumite persoane să răspundă mai bine la anumiți triptani . Majoritatea efectelor secundare sunt moderate , cum ar fi înroșirea feței ; totuși , au existat cazuri rare de ischemie miocardică . Prin urmare , triptanii nu sunt recomandați pentru persoanele cu boli cardiovasculare . Deși în mod tradițional nu se recomandă triptanii pentru pacienții cu migrene bazilare , nu există nicio dovadă specifică a efectelor nocive provocate de utilizarea lor la această grupă de pacienți pentru a justifica precauția . Aceștia nu provoacă dependență , însă pot provoca cefalee atribuită folosirii excesive a medicației , dacă sunt folosiți mai mult dezile pe lună . Ergotaminele Ergotamina și dihidroergotamina sunt medicamente mai vechi , care încă mai sunt prescrise pentru migrene , aceasta din urmă sub formă de spray nazal și formulare injectabilă . Ele par a fi la fel de eficiente ca și triptanii , sunt mai puțin costisitoare și provoacă reacții adverse care de obicei sunt benigne . În cele mai debilitante cazuri , cum ar fi cele cu stări migrenoase , ele par a fi cea mai eficientă opțiune de tratament . Altele Metoclopramida administrată intravenos sau lidocaina administrată intranazal sunt alte opțiuni posibile . Metoclopramida este tratamentul recomandat pentru persoanele care se prezintă la camera de gardă . O singură doză intravenoasă de dexametazonă adăugată la tratamentul standard al atacului de migrenă este asociată cu o reducere cu a posibilității de reapariție a durerii de cap în următoarelede ore . Manipularea spinală pentru tratarea unei dureri de cap de tip migrenă aflate în desfășurare nu este susținută de dovezi . Nu se recomandă utilizarea opioidelor și a barbituricelor . Prognostic Prognosticul pe termen lung pentru persoanele cu migrene este variabil . Cei mai mulți oameni cu migrene au perioade de pierdere a productivității din cauza bolii . Cu toate acestea , în general starea este relativ benignă și nu este asociată cu un risc crescut de deces . Există patru tipare principale ale bolii : simptomele se pot rezolva complet , simptomele pot continua , dar se vor diminua treptat , cu timpul , simptomele pot continua cu aceeași frecvență și severitate sau atacurile pot deveni mai puternice și mai frecvente . Migrenele cu aură reprezintă un factor de risc pentru accidentul vascular cerebral dublând riscul . Pentru adulții tineri , pentru femeile care utilizează contraceptive hormonale și pentru fumători riscul crește mai mult . El pare asociat cu disecția arterelor cervicale . Migrenele fără aură nu constituie un factor . Relația cu problemele cardiace nu este concludentă , existând un singur studiu care susține asocierea dintre cele două . Cu toate acestea , la modul general , migrenele nu par să crească riscul de deces din pricina unui atac cerebral sau a unei boli cardiace . Terapia de prevenire a migrenelor la persoanele cu migrene cu aură poate preveni atacurile cerebrale asociate . Epidemiologie La nivel mondial , migrenele afectează peste din oameni . În Statele Unite , aproximativ din bărbați și din femei au o migrenă pe an , cu un risc pe timpul vieții de aproximativ și respectiv . În Europa , migrenele afectează într- o oarecare măsură , pe durata vieții,28% din oameni , din care aproximativ15% dintre bărbații adulți și35% din femeile adulte au măcar o migrenă anual . Ratele de apariție a migrenelor sunt ușor mai scăzute în Asia și Africa față de țările vestice . Migrenele cronice apar la aproximativ4-2,2% din populație . Aceste cifre variază substanțial cu vârsta : cel mai adesea migrenele debutează la vârste cuprinse întreșide ani și apar cel mai frecvent în intervalulde ani . La copii , aproximativ7% dintre copiii deani și9% dintre copiii întreșiani au migrene , starea fiind ușor mai frecventă la băieți înainte de pubertate . În timpul adolescenței , migrenele devin mai răspândite la femei și persistă pentru tot restul vieții , fiind de două ori mai răspândite la femeile de vârsta a treia decât la bărbați . La femei , migrenele fără aură sunt mai frecvente decât la bărbați . Cu toate acestea , la bărbați cele două tipuri apar cu aceeași frecvență . În timpul perimenopauzei simptomele se agravează adesea înainte de a scădea în intensitate . În timp ce simptomele se rezolvă la vârsta a treia la aproximativ două treimi dintre persoane , la aceste simptome persistă . Istoric [ [Fișier: Cruikshank - The Head Ache.png | thumb|Durerea de cap , George Cruikshank ] O descriere timpurie comparabilă cu cea a migrenelor se găsește în papirusul Ebers , scris în jurul anuluiî.e .n. în Egiptul antic . În anulî.e .n , scrieri aparținând lui școala de medicină hipocratică au descris aura vizuală care poate să preceadă durerea de cap și ușurarea parțială care apare după vomă . O descriere din secolul al doilea aparținându -i lui Aretaeus din Cappadocia a împărțit durerile de cap în trei tipuri : cefalgia , cefaleea și heterocrania . Galen din Pergam a utilizat termenul de hemicrania ( jumătatea capului ) , din care a derivat apoi cuvântul migrenă . El a propus de asemenea ca sursă de apariție a durerii meningele și vasele sangvine craniene . Migrenele au fost împărțite pentru prima dată în cele două tipuri utilizate în prezent – migrena cu aură ( migraine ophthalmique ) și migrenă fără aură ( migraine vulgaire ) înde către Louis Hyacinthe Thomas , un bibliotecar francez . Trepanația , efectuarea deliberată a unor perforații în craniu , a fost practicată începând cu anul000 î.e.n. Deși au fost cazuri când oamenii au supraviețuit , mulți au murit din cauza procedurii ca urmare a infecției . Se credea că procedeul funcționează deoarece " elibera spiritele rele " . În secolul al XVII -lea , William Harvey a recomandat trepanația ca tratament pentru migrene . Deși au fost încercate mai multe tratamente pentru migrene , abia îns- a început utilizarea unei substanțe care s- a dovedit în cele din urmă eficientă . Substanța era o ciupercă , cornul secarei , din care s- a izolat înergotamina . Metisergida a fost creată în iar primul triptan , sumatriptan , în În secolul XX , grație studiilor de concepție mai bună , s- au identificat și s- au confirmat măsuri de prevenție eficace . Societate și cultură Migrenele constituie o sursă semnificativă de costuri medicale și de pierdere a productivității . Se estimează că acestea reprezintă cea mai costisitoare boală neurologică din Comunitatea Europeană , costând pestede miliarde de euro pe an . În Statele Unite , costurile directe au fost estimate lamiliarde de dolari . Aproape o zecime din acest cost se datorează costului triptanilor . Costurile indirecte sunt de aproximativmiliarde de dolari , din care cea mai importantă componentă este munca pierdută . La persoanele care încearcă să lucreze în timp ce suferă de migrenă , eficiența scade cu aproximativ o treime . Apare de asemenea frecvent un impact negativ asupra familiei persoanei respective . Cercetare S- a descoperit că peptidele înrudite cu gena calcitoninei ( CGRP ) joacă un rol în patogeneza durerii asociate cu migrena . Antagoniștii la nivelul receptorului pentru CGRP , cum ar fi olcegepant și telcagepant , au fost investigați atât in vitro'' , cât și în studii clinice pentru tratamentul migrenei . În Merck a oprit studiile clinice de faza III pentru medicamentul său aflat în studiu telcagepant . De asemenea , stimularea magnetică transcraniană pare a fi promițătoare . Note Note Legături externe Boli ale sistemului nervos