Preistoria maghiarilor
Preistoria maghiarilor (în limba maghiară: magyar őstörténet) se referă la istoria ungurilor din momentul în care s-au separat din grupul principal fino-ugric (se estimează că evenimentul ar fi avut loc la începutul primului mileniu) până la cucerirea Bazinului Panonic la sfârșitul  secolului al IX-lea (în istoriografia maghiară „honfoglalás” descălecarea).
Principatul Ungariei, despre a cărui existență există puține surse de informații, este inclus de către unii instorici în perioada preistoriei maghiare. Termenii „istorie veche” și „istorie timpurie”  sunt folosiți de diferiți cercetători pentru a descrie aceeași perioadă din istoria maghiară.

Formarea poporului maghiar

Apariția vorbitorilor de limbă maghiară 
Limba maghiară este clasificată în mod tradițional ca fiind o ramură ugrică a limbilor uralice. Este posibil ca limbile uralice să se fi separat  cam între 4000 î.Hr. – 2000 î.Hr..

Modificările climaterice din jurul anului 1300 î.Hr. a dus la extinderea spre nord a stepelor, ceea ce a făcut ca popoarele prot-ugrice să adopte modul de viață nomad. Această modificare a fost întărită de o serie de grupuri proto-iraniene nomade, care trăiau mai spre sud și care le-au influențat pe popoarele ugrice, după cum o dovedesc o serie de cuvinte de împrumut. Formarea limbii maghiare a avut loc cam în această perioadă (1000 î.Hr. – 500 î.Hr.) și poate fi localizată în regiunile sudice ale Munților Ural.

După o nouă modificare climatică de prin anul 800 î.Hr., care a cauzat o expansiune a taigalei, grupurile proto-ugrice, (cel mai probabil strămoșii ungurilor) s-au mutat spre sud. Prin această mutare s-au separat de strămoșii popoarelor hantî și mansi.

Urheimatul maghiar
Urheimat maghiar (magyar őshaza) este teritoriul de origine al vorbitorilor de maghiară. Termenul urheimat este împrumutat din lingvistică există tendința să se creadă că este folosit doar în discuțiile despre originea unei limbi. Când este aplicat la originea națională a ungurilor, se referă la regiunea unde strămoșii poporului maghiar au format o unitate etnică, au vorbit maghiara veche și au practicat păstoritul nomad. Cercetătorii sund de acord că urheimatul în sens etnogenetic a fost situat undeva în zona de stepă de la sud de Urali.
Un punct de vedere este acela conform căruia urheimatul maghiar este același cu vorbitorilor de limbi ugrice – în regiunea de vest a Munțior Urali. Momentul în care proto-maghiarii s-au mutat spre vest din regiunile estice ale Munților Urali și s-au așezat în Bașchiria (la confluența fluviilor Kama și Volga) este încă un subiect de cercetare. Mutarea lor a putut fi cauzată de migrația popoarelor din secolul al IV-lea, dar ar putea să aibă legătură cu apariția unei noi culturi arheologice (cultura Kușnarenkovo) în regiune în secolul al VI-lea.

Un alt punct de vedere este cel conform căruia urheimatul maghiar este aproximativ teritoriul Yugra de la răsăritul Uralilor, unde trăiesc în prezent populațiile hantî și mansi. Yugra este considerată de către unii dintre cercetători ca urheimat al limbilor ob-ugrice (o ramură ipotetică a limbilor uralice) și nu a mai vechilor limbi ugrice. De aceea, regiunea din vestul Uralilor, din vecinătarea râului Kama ar fi urheimatul limbilor ugrice. Prin urmare, maghiarii s-au format în acest urheimat din vestul uralilor, dezvoltarea limbii lor fiind influențată de limba komi.

Abordările bazate pe „stratificarea hărților” au comparat cimitirele, motivele ornamentale, obiectele de îmbrăcăminte din piele sau pâslă, imaginile mitologice, altarele de sacrificiu, muzica și poezia populară, cântecele deleagă plus documentele scrise și cercetările genetice pentru ca să desemneze ca cel mai probabil urheimat maghiar regiunea câmpiilor cu vegetație bogată dintre patru lacuri cu apă dulce: Caspic, Aral, Balhaș și Baikal. Pornind din această regiune, proto-maghiarii ar fi migrat spre vest, probabil pe mai multe căi, în principal prin „poarta” Ekaterinburgului din sudul Uralilor (după cum ar indica cimitirele), spre Levedia și în cele din urmă în „Etelköz” (considerat leagănul poporului maghiar), unde au devenit aliații hazarilor. Cercetările genetice au demonstrat legăturile maghiarilor cu uigurii din estul Eurasiei, în regiunea orașului Ürümqi (China).

Pe de altă pare, o serie de cercetători consideră că acest concept al urheimatului este depășit din punct de vedere științific, de vreme ce popoarele au o dezvoltare continuă.

Etnonimul
Originea numelui „maghiar” (cum se autonumesc ungurii) poate avea legătură cu momentul în care proto-ungurii s-au separat de alte grupuri proto-ugrice. Există însă mai multe teorii cu privire la această origine. Cuvântul ar putea fi compus din două părți (magy și ar), dau ar putea fi împrumutat dintr-o limbă proto-iraniană.

Cuvinte similare cu elementul maghi al cuvântului „maghiar” sunt folosite de popoarele hantî și mansi (prin care ei se autodefinesc mos, respectiv mansi), ceea ce ar sugera că „maghi” este de origine ugrică și ar putea să însemene „cel care vorbește” [o limbă]. Elementul ar al cuvântului „maghiar” ar putea fi de origine ugrică sau turcică și ar putea însemna „om”. Cei care cred că elementul „ar” este de origine turcică consideră că el numește un trib turcic care s-ar fi alăturat grupului prot-ugri, pentru ca să formeze împreună poporul maghiar.

Cele mai vechi surse de informații folosesc mai multe nume cu referire la maghiari (unguri). 
În sursele scrise arabe, maghiarii sunt numiți madjfarīyah ori madjgharīyah (de exemplu de către Ahmad ibn Rustah), badjghird ori bazkirda (de către al-Mas’udi), unkalī (de către Abraham ben Jacob), sau turk (de către  Ibn Hayyan)<ref name='Elter'>.

În 860–861, soldații maghiari i-au atacat pe misionarii creștini Chiril și Metodiu, care doreaus să îl întâlnească pe haganul hazarilor, care se afla la Chersonesos.

Federația Hétmagyar pare să se fi separat de Imperiul Hazar pe la anul 862, când magharii (ungri) au jefuit Francia Răsăriteană .

Geografii musulmani au consemnat faptul că maghiarii au atacat cu regularitate teritoriilor vecinilor lor slavi, iar sclavii luați cu ocazia acestor raiduri erau vânduți în Imperiul Bizantin. Tot ei mai menționează faptul că maghiarii erau oameni arătoși și că purtau haine din mătase și brocart, iar armele lor erau din argint și erau încrustate cu perle .

Mai înainte de anul 881, federația Hétmagyar a fost întărită de alăturarea a trei triburi de kavari, care se răsculaseră împotriva hazarilor 

De aici înainte, kavarii au fost considerați un „popor asociat”, formând trupele auxiliare ale forțelor maghiar, luptând în avangarda sau ariergarda celor din urmă.. În 881, maghiarii și kavarii au invadat Francia Răsăiteană, primii  (ungari) bătălia de la Wenia (probabil Viena) iar cei din urmă (cowari) pe cea de la Culmite (probabil Kulmberg sau Kollmitz în Austria).

Maghiarii au fost angajați în mod ocazional de conducătorii teritoriilor învecinate pe post de mercenari. Annales Fuldenses relatează că în 892, regele Arnulf al Franciei Răsăritene a atacat Moravia Mare, în rândurile armatei sale aflându-se războinici maghiari. Doi ani mai târziu, maghiarii au schimbat alianțele, atacând Panonia, de data aceasta alături de regele Svatopluk I al Moraviei Mari.

La sfârșitul perioadei numită preistoria ungurilor, pe la 895, maghiarii au început „descălecatul” în Panonia, unde aveau să-și stabilească o nouă patrie.

Note

Surse
 Cronica Notarului Anonymus, Faptele Ungurilor (traducere de pe fotocopia originalului de la Viena), Traducere și comentariu de Paul Lazăr Tonciulescu, Colecția Înțelepciunea Străbunilor, Editura Miracol, București, 1996. ISBN 973-9182-34-8

Bibliografie
Bóna, István: A magyarok és Európa a 9-10. században (Ungurii și Europa în secolele al IX-lea și al X-lea); História - MTA Történettudományi Intézete, 2000, Budapest; ISBN 963-8312-67-X.
Csorba, Csaba: Árpád népe (Poporul lui Árpád); Kulturtrade, 1997, Budapest; ISBN 963-9069-20-5.
 Bagossy László (ed): Encyclopaedia Hungarica I-III.; Hungarian Ethnic Lexicon Foundation, 1992, 1994, 1996, Calgary.
Fine, John V. A.: The Early Medieval Balkans - A Critical Survey from the Sixth to the Late Twelfth Century; The University of Michigan Press, 1994; ISBN 0-472-08149-7.
Győrffy, György (ed) - Kovács, László (ed) - Veszprémy, László (ed): Honfoglalás és nyelvészet (“Ocuparea patriei noastre” și lingvistică); Balassi Kiadó, 1997, Budapest; ISBN 963-506-108-0:
Elter, István: A magyarok elnevezései Arab forrásokban (Numele maghiarilor în sursele arabe) (articol);
Gulya, János: A magyarok önelnevezésének eredete (Originea autodefinirii ungurilor) (articol);
Harmatta, János: Iráni nyelvek hatása az ősmagyar nyelvre (The Influence of Iranian Languages on the Ancient Hungarian Language) (articol);
Harmatta, János: A magyarok nevei görög nyelvű forrásokban  (articol);
Király, Péter: A magyarok elnevezése a korai európai forrásokban  (articol);
Köpeczi, Béla (ed) - Makkai, László - Mócsy, András - Szász, Zoltán (ed) - Barta, Gábor (Assistant Editor): History of Transylvania, Akadémiai Kiadó, 1994, Budapest; ISBN 963-05-6703-2;  (the full text in English).
Kristó, Gyula (edr) - Engel, Pál (ed) - Makk, Ferenc (ed): Korai Magyar Történeti Lexikon (9-14. század) (Enciclopedia istoriei maghiare timpurii secolele IX-XIV); Akadémiai Kiadó, 1994, Budapest; ISBN 963-05-6722-9.
Kristó, Gyula: A Kárpát-medence és a magyarság régmultja (1301-ig) (Istoria veche a Bazinului Carpatic și ungurii – până în 1301); Szegedi Középkorász Műhely, 1993, Szeged; ISBN 963-04-2914-4.
Kristó, Gyula: Hungarian History in the Ninth Century; Szegedi Középkorász Műhely, 1996, Szeged; ISBN 963-482-113-8.
László, Gyula: The Magyars - Their life and Civilisation; Corvina, 1996, Budapest; ISBN 963-13-4226-3.
Makk, Ferenc: A turulmadártól a kettős keresztig (De la pasărea turul la crucea dublă); Szegedi Középkorász Műhely, 1998, Szeged; ISBN 963-05-6722-9.
Róna-Tas, András: Hungarians and Europe in the Early Middle Ages - An Introduction to Early Hungarian History; CEU Press, 1994, Budapest / New York; ISBN 963-9116-48-3.
Tóth, Sándor László: Levediától a Kárpát-medencéig ; Szegedi Középkorász Műhely, 1998, Szeged; ISBN 963-482-175-8.

Vezi și 
 Principatul Ungariei
 Lista regilor Ungariei
 Triburile maghiare
 Turul
 Scrierea maghiară veche
 Hunor și Magor

Istoria Ungariei
Ungaria
Preistoria maghiarilor ( în limba maghiară : magyar őstörténet ) se referă la istoria ungurilor din momentul în care s- au separat din grupul principal fino -ugric ( se estimează că evenimentul ar fi avut loc la începutul primului mileniu ) până la cucerirea Bazinului Panonic la sfârșitul secolului al IX -lea ( în istoriografia maghiară „ honfoglalás ” descălecarea ) . Principatul Ungariei , despre a cărui existență există puține surse de informații , este inclus de către unii instorici în perioada preistoriei maghiare . Termenii „ istorie veche” și „ istorie timpurie ” sunt folosiți de diferiți cercetători pentru a descrie aceeași perioadă din istoria maghiară . Formarea poporului maghiar Apariția vorbitorilor de limbă maghiară Limba maghiară este clasificată în mod tradițional ca fiind o ramură ugrică a limbilor uralice . Este posibil ca limbile uralice să se fi separat cam întreî.Hr. –î.Hr. . Modificările climaterice din jurul anuluiî.Hr. a dus la extinderea spre nord a stepelor , ceea ce a făcut ca popoarele prot -ugrice să adopte modul de viață nomad . Această modificare a fost întărită de o serie de grupuri proto-iraniene nomade , care trăiau mai spre sud și care le- au influențat pe popoarele ugrice , după cum o dovedesc o serie de cuvinte de împrumut . Formarea limbii maghiare a avut loc cam în această perioadăî.Hr. –î.Hr. ) și poate fi localizată în regiunile sudice ale Munților Ural . După o nouă modificare climatică de prin anulî.Hr. , care a cauzat o expansiune a taigalei , grupurile proto -ugrice , ( cel mai probabil strămoșii ungurilor ) s- au mutat spre sud . Prin această mutare s- au separat de strămoșii popoarelor hantî și mansi . Urheimatul maghiar Urheimat maghiar ( magyar őshaza ) este teritoriul de origine al vorbitorilor de maghiară . Termenul urheimat este împrumutat din lingvistică există tendința să se creadă că este folosit doar în discuțiile despre originea unei limbi . Când este aplicat la originea națională a ungurilor , se referă la regiunea unde strămoșii poporului maghiar au format o unitate etnică , au vorbit maghiara veche și au practicat păstoritul nomad . Cercetătorii sund de acord că urheimatul în sens etnogenetic a fost situat undeva în zona de stepă de la sud de Urali . Un punct de vedere este acela conform căruia urheimatul maghiar este același cu vorbitorilor de limbi ugrice – în regiunea de vest a Munțior Urali . Momentul în care proto-maghiarii s- au mutat spre vest din regiunile estice ale Munților Urali și s- au așezat în Bașchiria ( la confluența fluviilor Kama și Volga ) este încă un subiect de cercetare . Mutarea lor a putut fi cauzată de migrația popoarelor din secolul al IV -lea , dar ar putea să aibă legătură cu apariția unei noi culturi arheologice ( cultura Kușnarenkovo ) în regiune în secolul al VI -lea . Un alt punct de vedere este cel conform căruia urheimatul maghiar este aproximativ teritoriul Yugra de la răsăritul Uralilor , unde trăiesc în prezent populațiile hantî și mansi . Yugra este considerată de către unii dintre cercetători ca urheimat al limbilor ob -ugrice ( o ramură ipotetică a limbilor uralice ) și nu a mai vechilor limbi ugrice . De aceea , regiunea din vestul Uralilor , din vecinătarea râului Kama ar fi urheimatul limbilor ugrice . Prin urmare , maghiarii s- au format în acest urheimat din vestul uralilor , dezvoltarea limbii lor fiind influențată de limba komi . Abordările bazate pe „ stratificarea hărților ” au comparat cimitirele , motivele ornamentale , obiectele de îmbrăcăminte din piele sau pâslă , imaginile mitologice , altarele de sacrificiu , muzica și poezia populară , cântecele deleagă plus documentele scrise și cercetările genetice pentru ca să desemneze ca cel mai probabil urheimat maghiar regiunea câmpiilor cu vegetație bogată dintre patru lacuri cu apă dulce : Caspic , Aral , Balhaș și Baikal . Pornind din această regiune , proto-maghiarii ar fi migrat spre vest , probabil pe mai multe căi , în principal prin „ poarta ” Ekaterinburgului din sudul Uralilor ( după cum ar indica cimitirele ) , spre Levedia și în cele din urmă în „ Etelköz ” ( considerat leagănul poporului maghiar ) , unde au devenit aliații hazarilor . Cercetările genetice au demonstrat legăturile maghiarilor cu uigurii din estul Eurasiei , în regiunea orașului Ürümqi ( China ) . Pe de altă pare , o serie de cercetători consideră că acest concept al urheimatului este depășit din punct de vedere științific , de vreme ce popoarele au o dezvoltare continuă . Etnonimul Originea numelui „ maghiar” ( cum se autonumesc ungurii ) poate avea legătură cu momentul în care proto- ungurii s- au separat de alte grupuri proto -ugrice . Există însă mai multe teorii cu privire la această origine . Cuvântul ar putea fi compus din două părți ( magy și ar ) , dau ar putea fi împrumutat dintr- o limbă proto-iraniană . Cuvinte similare cu elementul maghi al cuvântului „ maghiar” sunt folosite de popoarele hantî și mansi ( prin care ei se autodefinesc mos , respectiv mansi ) , ceea ce ar sugera că „ maghi” este de origine ugrică și ar putea să însemene „ cel care vorbește ” [ o limbă ] . Elementul ar al cuvântului „ maghiar ” ar putea fi de origine ugrică sau turcică și ar putea însemna „ om ” . Cei care cred că elementul „ ar” este de origine turcică consideră că el numește un trib turcic care s- ar fi alăturat grupului prot -ugri , pentru ca să formeze împreună poporul maghiar . Cele mai vechi surse de informații folosesc mai multe nume cu referire la maghiari ( unguri ) . În sursele scrise arabe , maghiarii sunt numiți madjfarīyah ori madjgharīyah ( de exemplu de către Ahmad ibn Rustah ) , badjghird ori bazkirda ( de către al-Mas’udi ) , unkalī ( de către Abraham ben Jacob ) , sau turk ( de către Ibn Hayyan)<ref name='Elter' > . În861 , soldații maghiari i- au atacat pe misionarii creștini Chiril și Metodiu , care doreaus să îl întâlnească pe haganul hazarilor , care se afla la Chersonesos . Federația Hétmagyar pare să se fi separat de Imperiul Hazar pe la anul când magharii ( ungri ) au jefuit Francia Răsăriteană \ . Geografii musulmani au consemnat faptul că maghiarii au atacat cu regularitate teritoriilor vecinilor lor slavi , iar sclavii luați cu ocazia acestor raiduri erau vânduți în Imperiul Bizantin . Tot ei mai menționează faptul că maghiarii erau oameni arătoși și că purtau haine din mătase și brocart , iar armele lor erau din argint și erau încrustate cu perle \ . Mai înainte de anul federația Hétmagyar a fost întărită de alăturarea a trei triburi de kavari , care se răsculaseră împotriva hazarilor De aici înainte , kavarii au fost considerați un „ popor asociat ” , formând trupele auxiliare ale forțelor maghiar , luptând în avangarda sau ariergarda celor din urmă. . În maghiarii și kavarii au invadat Francia Răsăiteană , primii ( ungari ) bătălia de la Wenia ( probabil Viena ) iar cei din urmă ( cowari ) pe cea de la Culmite ( probabil Kulmberg sau Kollmitz în Austria ) . Maghiarii au fost angajați în mod ocazional de conducătorii teritoriilor învecinate pe post de mercenari . Annales Fuldenses relatează că în regele Arnulf al Franciei Răsăritene a atacat Moravia Mare , în rândurile armatei sale aflându -se războinici maghiari . Doi ani mai târziu , maghiarii au schimbat alianțele , atacând Panonia , de data aceasta alături de regele Svatopluk I al Moraviei Mari . La sfârșitul perioadei numită preistoria ungurilor , pe la maghiarii au început „ descălecatul ” în Panonia , unde aveau să -și stabilească o nouă patrie . Note Surse Cronica Notarului Anonymus , Faptele Ungurilor ( traducere de pe fotocopia originalului de la Viena ) , Traducere și comentariu de Paul Lazăr Tonciulescu , Colecția Înțelepciunea Străbunilor , Editura Miracol , București , ISBN34-8 Bibliografie Bóna , István : A magyarok és Európa a században ( Ungurii și Europa în secolele al IX -lea și al X -lea ) ; História - MTA Történettudományi Intézete , Budapest ; ISBN67-X . Csorba , Csaba : Árpád népe ( Poporul lui Árpád ) ; Kulturtrade , Budapest ; ISBN20-5 . Bagossy László ( ed ) : Encyclopaedia Hungarica I-III . ; Hungarian Ethnic Lexicon Foundation , Calgary . Fine , John V. A. : The Early Medieval Balkans - A Critical Survey from the Sixth to the Late Twelfth Century ; The University of Michigan Press , ISBN08149-7 . Győrffy , György ( ed ) - Kovács , László ( ed ) - Veszprémy , László ( ed ) : Honfoglalás és nyelvészet ( “Ocuparea patriei noastre ” și lingvistică ) ; Balassi Kiadó , Budapest ; ISBN108-0 : Elter , István : A magyarok elnevezései Arab forrásokban ( Numele maghiarilor în sursele arabe ) ( articol ) ; Gulya , János : A magyarok önelnevezésének eredete ( Originea autodefinirii ungurilor ) ( articol ) ; Harmatta , János : Iráni nyelvek hatása az ősmagyar nyelvre ( The Influence of Iranian Languages on the Ancient Hungarian Language ) ( articol ) ; Harmatta , János : A magyarok nevei görög nyelvű forrásokban ( articol ) ; Király , Péter : A magyarok elnevezése a korai európai forrásokban ( articol ) ; Köpeczi , Béla ( ed ) - Makkai , László - Mócsy , András - Szász , Zoltán ( ed ) - Barta , Gábor ( Assistant Editor ) : History of Transylvania , Akadémiai Kiadó , Budapest ; ISBN6703-2 ; ( the full text in English ) . Kristó , Gyula ( edr ) - Engel , Pál ( ed ) - Makk , Ferenc ( ed ) : Korai Magyar Történeti Lexikon század ) ( Enciclopedia istoriei maghiare timpurii secolele IX-XIV ) ; Akadémiai Kiadó , Budapest ; ISBN6722-9 . Kristó , Gyula : A Kárpát-medence és a magyarság régmultjaig ) ( Istoria veche a Bazinului Carpatic și ungurii – până în Szegedi Középkorász Műhely , Szeged ; ISBN2914-4 . Kristó , Gyula : Hungarian History in the Ninth Century ; Szegedi Középkorász Műhely , Szeged ; ISBN113-8 . László , Gyula : The Magyars - Their life and Civilisation ; Corvina , Budapest ; ISBN4226-3 . Makk , Ferenc : A turulmadártól a kettős keresztig ( De la pasărea turul la crucea dublă ) ; Szegedi Középkorász Műhely , Szeged ; ISBN6722-9 . Róna-Tas , András : Hungarians and Europe in the Early Middle Ages - An Introduction to Early Hungarian History ; CEU Press , Budapest / New York ; ISBN48-3 . Tóth , Sándor László : Levediától a Kárpát-medencéig ; Szegedi Középkorász Műhely , Szeged ; ISBN175-8 . Vezi și Principatul Ungariei Lista regilor Ungariei Triburile maghiare Turul Scrierea maghiară veche Hunor și Magor Istoria Ungariei Ungaria