Flintă
Flinta este o armă de foc (pușcă) cu țeavă lungă, cu fitil, cocoș și cremene, inventată la sfârșitul Evului Mediu.

Termenul provine din germană (Flinte) și maghiară (flinta) – după MDA – sau din poloneză, cehă și maghiară (unde are aceeași formă, flinta) – după Scriban.

În limba română, termenul este înregistrat prima oară la cronicarul Ion Neculce.

Cuvântul flintă, folosit pentru a desemna o armă veche, ce se încărca pe gura țevii, și unde pulberea se aprindea de la o scânteie dată de ciocnirea cu metal a unei bucăți de cremene, denumită „flint” în limba engleză, a intrat foarte repede nu doar în limba română, ci chiar și în folclorul românesc, în cântecele despre haiduci.

Note

Vezi și
 Archebuză
 Muschetă
 Sâneață

Arme de foc
Flinta este o armă de foc ( pușcă ) cu țeavă lungă , cu fitil , cocoș și cremene , inventată la sfârșitul Evului Mediu . Termenul provine din germană ( Flinte ) și maghiară ( flinta ) – după MDA – sau din poloneză , cehă și maghiară ( unde are aceeași formă , flinta ) – după Scriban . În limba română , termenul este înregistrat prima oară la cronicarul Ion Neculce . Cuvântul flintă , folosit pentru a desemna o armă veche , ce se încărca pe gura țevii , și unde pulberea se aprindea de la o scânteie dată de ciocnirea cu metal a unei bucăți de cremene , denumită „ flint” în limba engleză , a intrat foarte repede nu doar în limba română , ci chiar și în folclorul românesc , în cântecele despre haiduci . Note Vezi și Archebuză Muschetă Sâneață Arme de foc