Iustin Handrea
Iustin Handrea () a fost un intelectual de pe Valea Mureșului Superior, învățător emerit și pasionat muzeograf, care s-a consacrat în eforturile sale culturalizării marei mase a țărănimii.

Biografie

Copilăria și adolescența 
Acesta s-a născut într-o familie de țărani săraci din satul Maiorești din comuna Rușii-Munți din județul Mureș, fiind cel mai mare dintre cei trei copii ai lui Mihai și Anghelina. La împlinirea vârstei de 4 ani copilul Iustin trăiește prima dramă, când tatăl său decedează zdrobit de un buștean în pădurea unde mergea să muncească, atunci când nu avea ce lucra acasă. Nevoită ulterior, mama sa s-a recăsătorit.

După finalizarea școlii primare în 1917, greutățile materiale ale  familiei îl împiedică pe Handrea pentru o perioadă de 5 ani să continue cursurile, în tot acest timp el fiind nevoit să ia parte la muncile agricole alături de familia sa, asemeni oricărui țăran. Ajuns la 12 ani alături de tatăl său vitreg la o exploatare forestieră din Munții Călimani, pe lângă munca efectuată la cojitul buștenilor de brad și la tăiatul crengilor, i s-a încredințat activitatea de paznic și menaj al colibelor de muncitori forestieri. A servit și ca plutaș pe Mureș, de la Toplița la Reghin.

Spre norocul său cu ajutorul și la insistențele preotului și învățătorului din sat care au sesizat în el potențialul care va da roade mai târziu, primește în 1922 consimțământul de a pleca pentru continuarea școlii la Reghin ca elev particular, de la tatăl său vitreg, greu apăsat din cauza situației materiale precare. Pentru a se putea susține financiar în oraș și a-și achita taxele școlare, s-a angajat pe post de „băiat bun la toate” la una dintre întreprinderile din oraș.

Înființarea Școlii Normale în Târgu Mureș după unirea Transilvaniei cu România, este un prilej pentru tânărul ei viitor absolvent să obțină o bursă de studii și să se înscrie în 1923 aici. Pentru a face față la școala din Târgu Mureș necesităților, folosește venitul rezultat atât din vinderea proprietății funciare moștenite de la părinți și din munca de sezonier la Fabrica de cherestea din Lunca Bradului – în vacanțe, cât și pe cel rezultat din diversele prestații efectuate colegilor din școală. Anul 1928 reprezintă momentul în care își ia diploma de învățător și pornește pe drumul de luminător al satelor mureșene.

Cariera 
Ca tânăr învățător a fost repartizat la 1 septembrie 1929 în satul Bozed (comuna Ceaușu de Câmpie) din județul Mureș, în activitatea sa didactică ajungând ulterior să predea în satul Vălenii de Mureș (comuna Brâncovenești) și mai apoi în satul natal - Maiorești.

S-a căsătorit cu Ioana Gabor din Morăreni.

În timpul celui de-al doilea război mondial s-a aflat în București timp de trei ani, alături de refugiații ardeleni.

Amurgul 
Fostul învățător nu a întrerupt legătura cu satul în care și-a început cariera de dascăl, ultima vizită fiind aici în 1969, când i-a fost înmânată de către un fost elev de al său o diplomă de onoare într-un cadru festiv – la căminul cultural, ca o dovadă de mare cinste a recunoașterii muncii depuse între anii 1929 – 1932. Prilejul a fost și o ocazie ca dascălul să doneze bibliotecii Căminului cultural din Bozed (căreia i-au fost puse bazele cu 40 de ani în urmă de către maioreștean), un număr de 500 de volume.

Iustin Handrea s-a stins din viața la vârsta de 68 de ani, în 28 octombrie 1973.

Activitatea

Educația și culturalizarea lumii satului 
La Bozed a reușit mobilizând ajutorul sătenilor și sprijinul administrației locale, să repare și să igienizeze clădirea școlii din localitate, după cum a reușit cu resurse proprii dotarea cu material didactic, înjghebarea unui început de muzeu școlar și punerea bazelor unei viitoare biblioteci școlare

Pasiunea sa de culturalizare a lumii satului s-a materializat aici prin organizarea la început a unei echipe de tineret cu care a participat la serbări și comemorări, după care munca a continuat - sprijinită de un comitet local, prin ținerea unor cursuri de educație populară botezate „cursuri țărănești”. Periodic învățătorul ținea câte o conferință cu subiecte istorice, geografice, literare sau zootehnice (despre creșterea vitelor, a oilor, a porcilor, a păsărilor). De asemenea aborda probleme de horticultură, viticultură și cultura zarzavaturilor. Conferințele erau urmate de un mic program cultural ce consta din lecturi, recitări și cântece, prezentat de elevii școlii. Rezultatele practice s-au văzut când în Bozed în urma cursurilor de alfabetizare ale adulților mulți au învățat scrisul și cititul, precum și când a fost plantată vița de vie pe terenuri altădată degradate și, a apărut prima bibliotecă sătească.

Efortul său principal pe perioada în care a predat, a fost îndreptat spre ridicarea și prosperitatea satului natal, dar totuși Iustin Handrea a avut și în alte sate realizări de seamă. Astfel la Văleni fiind în funcția de director al școlii, a creat un nou post de învățător la scurt timp după venirea sa, după cum a înființat grădinița – cu o cantină pentru copiii săraci (lucru cu totul nou în acea epocă). De asemeni a înzestrat școala cu un aparat de radio, a pus bazele unei biblioteci, a creat o pepinieră de pomi și o prisacă pentru albine, a desfășurat o campanie pentru plantarea de pomi fructiferi; a inițiat creșterea iepurilor și a porumbeilor de casă și a înființat un cămin cultural. Cea mai de seamă realizare a sa aici a fost însă edificarea localului școlii, aceasta constituindu-se într-o adevărată saga.

Sub patronajul ASTREI Handrea a fost printre cei mai activi dintre cei care s-au mobilizat în vasta operă educativă pentru ridicarea maselor. Printre proiectele sale, s-a numărat și acela al deschiderii unui muzeu la Reghin, motiv pentru a aduna un important material etnografic, istoric și iconografic. Proiectul avea însă să se concretizeze mai târziu, dar la Maiorești unde se afla sediul colecțiilor.

Întors în comuna natală construiește Școala primară cu clasele I-IV cu predare în limba română, cea mai importantă realizare a sa. Tot în perioada interbelică a construit aici împreună cu sătenii, Căminul Cultural (care astăzi îi poartă numele) și a avut o contribuție semnificativă atât la construirea noii biserici (finalizată în 1937), cât și la susținerea unei puternici unități de „Șoimi ai Carpaților”.

Căminul cultural “Avram Iancu” al Refugiaților Ardeleni 
În perioada de ocupație maghiară a Ardealulului de Nord  - retras asemeni altora la București, Iustin Handrea a înființat în vara anului 1941 la Muzeul Satului în cadrul Fundației culturale Regale „Regele Mihai I” - Căminului cultural “Avram Iancu” al Refugiaților Ardeleni. Aici a ocupat cu competență funcția de director și a inițiat și îngrijit (alături de Vasile Neta și O. Neamțu) și colecția Cartea refugiatului ardelean, fiind sufletul adunărilor ce se țineau aici.. Este de menționat că meritele lui Handrea în realizarea acestei instituții, sunt la fel de mari ca și cele ale susținătorilor săi, sociologul Dimitrie Gusti și  directorul Fundației Regale – Octavian Neamțu.

Modest și cu dăruire pentru cauza refugiaților, Iustin Handrea prin tenacitatea sa a pus bazele Căminului, ducând convorbiri personale fie acasă ori la locul de muncă cu oameni modești – țărani sau muncitori ori  meseriași smulși din rosturile lor, care erau amenințați să fie înghițiți de anonimat în București. Chemându-i săptămânal la Muzeul satului, i-a antrenat în diverse activități cultural - artistice și în jocuri specifice din regiunea lor. Colaborator din această perioadă și vicepreședinte al Căminului, Vasile Netea îi dedică învățătorului Handrea – în 1944 cartea Figuri ardelene.

În această perioadă colecțiile învățătorului au fost transferate mai întâi la Făgăraș și apoi la București, la „Muzeul Satului”, de unde o parte se vor reîntoarce la Maiorești, de unde la moartea sa (1973) au fost cedate, alături de biblioteca sa, noului înființat muzeu din Reghin.

Cărți scrise de Iustin Handrea 
 Cronica șezătorilor duminicale ale Căminului cultural „Avram Iancu” din primul an de activitate 17 august 1941 - 17 august 1942, Fundația Culturală Regală „Regele Mihai I”, București, 1942
 Activitatea Căminului Cultural ,,Avram Iancu” al Refugiaților Ardeleni din București, în Cronica șezătorilor duminicale ale căminului cultural "Avram Iancu" din al treilea an de activitate 17 august 1943 - 17 august 1944, Fundația Culturală Regală ,,Regele Mihai I”, București, 1944
 Calendarul refugiatului ardelean pe anul 1944 (îngrijit de Iustin Handrea)
 Trei ani cu refugiații ardeleni, Fundația culturală Regală „Regele Mihai I”, București, 1945 
  Versuri pentru Ardeal, Imprimeriile Dacia Traiana, 1945
 Muzeul șolar pentru învățământul elementar și mediu, Editura de Stat Didactică și Pedagogică, București, 1957
 Material didactic de Științe Naturale și Agricultură, Editura Didactică și Pedagogică, București, 1969

Vezi și 
 Maiorești, Mureș

Note 
  Activitate desemnată de denumirea de caiman și, care implica aprovizionarea cu lemne pentru noapte, curățenia după plecarea muncitorilor forestieri la lucru, aducerea apei, fierberea mâncării.
  Aceasta mai târziu va iscăli cu pseudonimul Ioana Morăreanca, numeroase cronici în ziarul „Ardealul”. 
  Unitățile de Șoimi ai Carpaților aveau menirea să cultive portul, obiceiurile și jocul popular național.
   Căminul cultural „Avram Iancu” al Refugiaților Ardeleni a fost o instituție creată inițial cu denumirea de „Căminul Cultural al Refugiaților Mureșeni”, având la origine menirea de a-i reprezenta pe refugiații din zona Mureșului. Rapid însă a devenit un mediu protector pentru toți refugiații ardeleni. 
  În cadrul colecției i-au fost publicate  „Calendarul refugiatului ardelean”, trei volume (1942, 1943, 1944) de cronici ale șezătorilor și manifestațiilor Căminului cultural “Avram Iancu”, antologia de „Versuri pentru Ardeal”, și lucrarea „Trei ani cu refugiații ardeleni”.

Referințe

Bibliografie 
 Oameni de seamă ai satului Iustin Handrea – Pedagogul de la Maiorești , Prof. Gheorghe Dărăban, Opinia Mureșeană, 2009-08-19; accesat 2013.05.24
 Oameni de seamă ai satului - Iustin Handrea Învățător la Bozed , Prof. Gheorghe Dărăban, Opinia Mureșeană, 2009-08-25; accesat 2013.05.24
 Iustin Handrea (II) , Prof. Gheorghe Dărăban, Opinia Mureșeană, 2009-09-06; accesat 2013.05.24
 Memorii, Vasile Netea, Fundația Culturală “Vasile Netea” Caiete mureșene – nr. 21, Editura Nico, 2010, ISBN 978-606-546-049-2
 Iustin Handrea „omul faptei bune” în documentele de arhivă (I), Aurelia Diaconescu, Anuarul Arhivelor Mureșene, Serie Nouă Nr. I (V); Arhivele Naționale Județul Mureș, Asociația arhiviștilor „David Prodan” Filială Tîrgu – Mureș;, Tîrgu – Mureș, 2012, pp. 295-317, accesat 2013.05.24

Lectură suplimentară 
 Maior, Beniamin Ioan, Monografia satului Maiorești, județul Mureș, Editura Buna Vestire, 2005, ISBN 973-8452-76-7
 Dr. Florin Bogdan, Muzeul Național al Unirii, Alba Iulia; dr. Monica Avram, Biblioteca Județeană Mureș; Elena Mihu, Târgu-Mureș, Bibliofili mureșeni de odinioară. Iustin Handrea și colecția sa de carte românească veche, Conferința Biblioteca Județeană Mureș: un secol în serviciul comunității, Târgu - Mureș, 21 - 22 noiembrie 2013
 Lazăr Lădriu, Iustin Handrea. Intelectual și luptător pe baricada Neamului, Anuarul Marisia Nr. XXX, Etnografie și Artă populară, Muzeul Județean Mureș, Ed. Mega, 2012, Cluj-Napoca, I.S.S.N. 1016 – 9652, p. 397
 Melinte Șerban, Iustin Handrea: un om, un destin, o operă, Reghinul cultural : studii și articole. Vol. 3, Coordonatori: dr. Grigore Ploeșteanu și prof. Marin Șara, Biblioteca municipală Petru Maior, 1994, p 159-177, ISBN 973-9168-29-9

   
Nașteri în 1905
Nașteri pe 12 aprilie
Decese în 1973
Decese pe 28 octombrie
ASTRA
Învățători români
Muzeografi români
Oameni din județul Mureș
Scriitori români din secolul al XX-lea
Iustin Handrea ( ) a fost un intelectual de pe Valea Mureșului Superior , învățător emerit și pasionat muzeograf , care s- a consacrat în eforturile sale culturalizării marei mase a țărănimii . Biografie Copilăria și adolescența Acesta s- a născut într- o familie de țărani săraci din satul Maiorești din comuna Rușii-Munți din județul Mureș , fiind cel mai mare dintre cei trei copii ai lui Mihai și Anghelina . La împlinirea vârstei deani copilul Iustin trăiește prima dramă , când tatăl său decedează zdrobit de un buștean în pădurea unde mergea să muncească , atunci când nu avea ce lucra acasă . Nevoită ulterior , mama sa s- a recăsătorit . După finalizarea școlii primare în greutățile materiale ale familiei îl împiedică pe Handrea pentru o perioadă deani să continue cursurile , în tot acest timp el fiind nevoit să ia parte la muncile agricole alături de familia sa , asemeni oricărui țăran . Ajuns laani alături de tatăl său vitreg la o exploatare forestieră din Munții Călimani , pe lângă munca efectuată la cojitul buștenilor de brad și la tăiatul crengilor , i s- a încredințat activitatea de paznic și menaj al colibelor de muncitori forestieri . A servit și ca plutaș pe Mureș , de la Toplița la Reghin . Spre norocul său cu ajutorul și la insistențele preotului și învățătorului din sat care au sesizat în el potențialul care va da roade mai târziu , primește înconsimțământul de a pleca pentru continuarea școlii la Reghin ca elev particular , de la tatăl său vitreg , greu apăsat din cauza situației materiale precare . Pentru a se putea susține financiar în oraș și a -și achita taxele școlare , s- a angajat pe post de „ băiat bun la toate” la una dintre întreprinderile din oraș . Înființarea Școlii Normale în Târgu Mureș după unirea Transilvaniei cu România , este un prilej pentru tânărul ei viitor absolvent să obțină o bursă de studii și să se înscrie înaici . Pentru a face față la școala din Târgu Mureș necesităților , folosește venitul rezultat atât din vinderea proprietății funciare moștenite de la părinți și din munca de sezonier la Fabrica de cherestea din Lunca Bradului – în vacanțe , cât și pe cel rezultat din diversele prestații efectuate colegilor din școală . Anulreprezintă momentul în care își ia diploma de învățător și pornește pe drumul de luminător al satelor mureșene . Cariera Ca tânăr învățător a fost repartizat laseptembrieîn satul Bozed ( comuna Ceaușu de Câmpie ) din județul Mureș , în activitatea sa didactică ajungând ulterior să predea în satul Vălenii de Mureș ( comuna Brâncovenești ) și mai apoi în satul natal - Maiorești . S- a căsătorit cu Ioana Gabor din Morăreni . În timpul celui de- al doilea război mondial s- a aflat în București timp de trei ani , alături de refugiații ardeleni . Amurgul Fostul învățător nu a întrerupt legătura cu satul în care și- a început cariera de dascăl , ultima vizită fiind aici în când i- a fost înmânată de către un fost elev de al său o diplomă de onoare într- un cadru festiv – la căminul cultural , ca o dovadă de mare cinste a recunoașterii muncii depuse între anii– Prilejul a fost și o ocazie ca dascălul să doneze bibliotecii Căminului cultural din Bozed ( căreia i- au fost puse bazele cude ani în urmă de către maioreștean ) , un număr dede volume . Iustin Handrea s- a stins din viața la vârsta dede ani , înoctombrie Activitatea Educația și culturalizarea lumii satului La Bozed a reușit mobilizând ajutorul sătenilor și sprijinul administrației locale , să repare și să igienizeze clădirea școlii din localitate , după cum a reușit cu resurse proprii dotarea cu material didactic , înjghebarea unui început de muzeu școlar și punerea bazelor unei viitoare biblioteci școlare Pasiunea sa de culturalizare a lumii satului s- a materializat aici prin organizarea la început a unei echipe de tineret cu care a participat la serbări și comemorări , după care munca a continuat - sprijinită de un comitet local , prin ținerea unor cursuri de educație populară botezate „ cursuri țărănești ” . Periodic învățătorul ținea câte o conferință cu subiecte istorice , geografice , literare sau zootehnice ( despre creșterea vitelor , a oilor , a porcilor , a păsărilor ) . De asemenea aborda probleme de horticultură , viticultură și cultura zarzavaturilor . Conferințele erau urmate de un mic program cultural ce consta din lecturi , recitări și cântece , prezentat de elevii școlii . Rezultatele practice s- au văzut când în Bozed în urma cursurilor de alfabetizare ale adulților mulți au învățat scrisul și cititul , precum și când a fost plantată vița de vie pe terenuri altădată degradate și , a apărut prima bibliotecă sătească . Efortul său principal pe perioada în care a predat , a fost îndreptat spre ridicarea și prosperitatea satului natal , dar totuși Iustin Handrea a avut și în alte sate realizări de seamă . Astfel la Văleni fiind în funcția de director al școlii , a creat un nou post de învățător la scurt timp după venirea sa , după cum a înființat grădinița – cu o cantină pentru copiii săraci ( lucru cu totul nou în acea epocă ) . De asemeni a înzestrat școala cu un aparat de radio , a pus bazele unei biblioteci , a creat o pepinieră de pomi și o prisacă pentru albine , a desfășurat o campanie pentru plantarea de pomi fructiferi ; a inițiat creșterea iepurilor și a porumbeilor de casă și a înființat un cămin cultural . Cea mai de seamă realizare a sa aici a fost însă edificarea localului școlii , aceasta constituindu -se într- o adevărată saga . Sub patronajul ASTREI Handrea a fost printre cei mai activi dintre cei care s- au mobilizat în vasta operă educativă pentru ridicarea maselor . Printre proiectele sale , s- a numărat și acela al deschiderii unui muzeu la Reghin , motiv pentru a aduna un important material etnografic , istoric și iconografic . Proiectul avea însă să se concretizeze mai târziu , dar la Maiorești unde se afla sediul colecțiilor . Întors în comuna natală construiește Școala primară cu clasele I- IV cu predare în limba română , cea mai importantă realizare a sa . Tot în perioada interbelică a construit aici împreună cu sătenii , Căminul Cultural ( care astăzi îi poartă numele ) și a avut o contribuție semnificativă atât la construirea noii biserici ( finalizată în cât și la susținerea unei puternici unități de „ Șoimi ai Carpaților ” . Căminul cultural “ Avram Iancu” al Refugiaților Ardeleni În perioada de ocupație maghiară a Ardealulului de Nord - retras asemeni altora la București , Iustin Handrea a înființat în vara anuluila Muzeul Satului în cadrul Fundației culturale Regale „ Regele Mihai I” - Căminului cultural “ Avram Iancu” al Refugiaților Ardeleni . Aici a ocupat cu competență funcția de director și a inițiat și îngrijit ( alături de Vasile Neta și O. Neamțu ) și colecția Cartea refugiatului ardelean , fiind sufletul adunărilor ce se țineau aici. . Este de menționat că meritele lui Handrea în realizarea acestei instituții , sunt la fel de mari ca și cele ale susținătorilor săi , sociologul Dimitrie Gusti și directorul Fundației Regale – Octavian Neamțu . Modest și cu dăruire pentru cauza refugiaților , Iustin Handrea prin tenacitatea sa a pus bazele Căminului , ducând convorbiri personale fie acasă ori la locul de muncă cu oameni modești – țărani sau muncitori ori meseriași smulși din rosturile lor , care erau amenințați să fie înghițiți de anonimat în București . Chemându -i săptămânal la Muzeul satului , i- a antrenat în diverse activități cultural - artistice și în jocuri specifice din regiunea lor . Colaborator din această perioadă și vicepreședinte al Căminului , Vasile Netea îi dedică învățătorului Handrea – încartea Figuri ardelene . În această perioadă colecțiile învățătorului au fost transferate mai întâi la Făgăraș și apoi la București , la „ Muzeul Satului ” , de unde o parte se vor reîntoarce la Maiorești , de unde la moartea saau fost cedate , alături de biblioteca sa , noului înființat muzeu din Reghin . Cărți scrise de Iustin Handrea Cronica șezătorilor duminicale ale Căminului cultural „ Avram Iancu ” din primul an de activitateaugust-august Fundația Culturală Regală „ Regele Mihai I ” , București , Activitatea Căminului Cultural , ,Avram Iancu” al Refugiaților Ardeleni din București , în Cronica șezătorilor duminicale ale căminului cultural " Avram Iancu " din al treilea an de activitateaugust-august Fundația Culturală Regală , ,Regele Mihai I ” , București , Calendarul refugiatului ardelean pe anul( îngrijit de Iustin Handrea ) Trei ani cu refugiații ardeleni , Fundația culturală Regală „ Regele Mihai I ” , București , Versuri pentru Ardeal , Imprimeriile Dacia Traiana , Muzeul șolar pentru învățământul elementar și mediu , Editura de Stat Didactică și Pedagogică , București , Material didactic de Științe Naturale și Agricultură , Editura Didactică și Pedagogică , București , Vezi și Maiorești , Mureș Note Activitate desemnată de denumirea de caiman și , care implica aprovizionarea cu lemne pentru noapte , curățenia după plecarea muncitorilor forestieri la lucru , aducerea apei , fierberea mâncării . Aceasta mai târziu va iscăli cu pseudonimul Ioana Morăreanca , numeroase cronici în ziarul „ Ardealul ” . Unitățile de Șoimi ai Carpaților aveau menirea să cultive portul , obiceiurile și jocul popular național . Căminul cultural „ Avram Iancu” al Refugiaților Ardeleni a fost o instituție creată inițial cu denumirea de „ Căminul Cultural al Refugiaților Mureșeni ” , având la origine menirea de a- i reprezenta pe refugiații din zona Mureșului . Rapid însă a devenit un mediu protector pentru toți refugiații ardeleni . În cadrul colecției i- au fost publicate „ Calendarul refugiatului ardelean ” , trei volumede cronici ale șezătorilor și manifestațiilor Căminului cultural “ Avram Iancu ” , antologia de „ Versuri pentru Ardeal ” , și lucrarea „ Trei ani cu refugiații ardeleni ” . Referințe Bibliografie Oameni de seamă ai satului Iustin Handrea – Pedagogul de la Maiorești , Prof . Gheorghe Dărăban , Opinia Mureșeană,19 ; accesat05.24 Oameni de seamă ai satului - Iustin Handrea Învățător la Bozed , Prof . Gheorghe Dărăban , Opinia Mureșeană,25 ; accesat05.24 Iustin Handrea ( II ) , Prof . Gheorghe Dărăban , Opinia Mureșeană,06 ; accesat05.24 Memorii , Vasile Netea , Fundația Culturală “Vasile Netea ” Caiete mureșene – nr. Editura Nico , ISBN546-049-2 Iustin Handrea „ omul faptei bune ” în documentele de arhivă ( I ) , Aurelia Diaconescu , Anuarul Arhivelor Mureșene , Serie Nouă Nr . I ( V ) ; Arhivele Naționale Județul Mureș , Asociația arhiviștilor „ David Prodan ” Filială Tîrgu – Mureș ; , Tîrgu – Mureș , pp. accesat05.24 Lectură suplimentară Maior , Beniamin Ioan , Monografia satului Maiorești , județul Mureș , Editura Buna Vestire , ISBN76-7 Dr. Florin Bogdan , Muzeul Național al Unirii , Alba Iulia ; dr. Monica Avram , Biblioteca Județeană Mureș ; Elena Mihu , Târgu-Mureș , Bibliofili mureșeni de odinioară . Iustin Handrea și colecția sa de carte românească veche , Conferința Biblioteca Județeană Mureș : un secol în serviciul comunității , Târgu - Mureș, -noiembrie Lazăr Lădriu , Iustin Handrea . Intelectual și luptător pe baricada Neamului , Anuarul Marisia Nr. XXX , Etnografie și Artă populară , Muzeul Județean Mureș , Ed. Mega , Cluj-Napoca , I.S.S.N.– p. Melinte Șerban , Iustin Handrea : un om , un destin , o operă , Reghinul cultural \ : studii și articole . Vol . Coordonatori : dr. Grigore Ploeșteanu și prof . Marin Șara , Biblioteca municipală Petru Maior , p ISBN29-9 Nașteri în Nașteri peaprilie Decese în Decese peoctombrie ASTRA Învățători români Muzeografi români Oameni din județul Mureș Scriitori români din secolul al XX -lea