Pisică cu picioare negre
Pisica cu picioare negre (Felis nigripes) este cea mai mică pisică sălbatică din Africa, având o lungime a capului plus cea a trunchiului de 35–52 cm. În ciuda numelui său, numai tălpile labelor îi sunt negre sau brune-închis. Cu punctele și dungile sale mici și pronunțate de pe blana sa lignicoloră, este bine camuflată, mai ales în nopțile luminate de lună. Prezintă linii negre ce pornesc din colțurile ochilor și străbat obrajii, iar coada sa prezintă benzi și are vârful negru.

Prima pisică cu picioare negre cunoscută științei a fost descoperită în nordul regiunii  din Africa de Sud și descrisă în 1824. Este endemică în stepele  și savanele cu pajiști din Africa Sudică. A fost înregistrată în sudul Botswanei, dar există numai puține înregistrări autentice în Namibia, în sudul Angolei și sudul Zimbabwelui. Din cauza răspândirii sale restrânse, este listată drept  pe Lista roșie a IUCN din 2002 încoace. Se suspectează că populația este în scădere din cauza braconării speciilor prăzi pentru consum uman drept vânat, uciderii sistematice, accidentelor pe șosele și vânării sale de către câini ciobănești.

Pisica cu picioare negre a fost studiată cu ajutorul telemetriei radio începând din 1993. Această cercetare a permis observarea directă a comportamentului său în habitatul său natural. Se odihnește de obicei ziua, vânând noaptea. Parcurge în medie 5 până la 16 km în căutare de păsări și rozătoare mici. Se hrănește cu 40 de specii diferite de vertebrate și ucide până la 14 animale mici în fiecare noapte. Poate prinde păsări în zbor, sărind până la 1,4 m în înălțime, și îndrăznește de asemenea să atace mamifere și păsări mult mai grele decât ea. O femelă dă în general naștere la doi pui în timpul verii din emisfera sudică în perioada octombrie-martie. Sunt  la vârsta de două luni și devin independenți cel târziu când au patru luni.

Taxonomie și filogenie
Denumirea științifică Felis nigripes a fost folosită de exploratorul britanic  în 1824 când a descris specia pe baza pieilor unor pisici mici, pestrițe, pe care le-a găsit în apropierea locului  (acum cunoscut ca Dithakong), în Africa de Sud.
Felis (Microfelis) nigripes thomasi a fost propusă ca subspecie de către mamalogul sud-african  în 1931, care a descris piei de pisici cu picioare negre colectate în  care erau mai închise la culoare decât cele ale subspeciei nominate.
Atunci când zoologul britanic  a revizuit pieile de pisici din colecția Muzeului de Istorie Naturală din Londra, a coroborat că pisica cu picioare negre este o specie din genul Felis.

 unei subspecii a fost pusă la îndoială, căci nu există nicio barieră geografică care să se potrivească cu diferențele observate între populații. În 2017, Cat Specialist Group („Grupul Specialist în Felide”) de la IUCN a revizuit taxonomia felidelor și a remarcat că pisica cu picioare negre este cel mai probabil o specie monotipică.

Filogenie și evoluție 
Analizarea filogenetică a  de la toate speciile din familia Felidae a dezvăluit faptul că  a început în Asia în Miocen în urmă cu aproximativ 14,45 până la 8,38 milioane de ani. Analizarea ADN-ului mitocondrial de la toate speciile din familia Felidae indică că acestea au radiat în urmă cu aproximativ 16,76 până la 6,46 milioane de ani.

Pisica cu picioare negre face parte dintr-o  evolutivă despre care se estimează că s-a  de  al speciilor din genul Felis acum vreo 4,44 până la 2,16 milioane de ani, pe baza analizării ADN-ului său nuclear. Analizarea ADN-ului său mitocondrial indică o despărțire genetică a speciilor din genul Felis de acum vreo 6,52 până la 1,03 milioane de ani. Ambele modele se pun de acord asupra faptului că pisica de junglă (Felis chaus) a fost prima specie din genul Felis care s-a despărțit, urmată de pisica cu picioare negre.

Nu au fost găsite rămășițe fosile de pisici cu picioare negre. Este posibil să fi migrat în Africa în timpul Pleistocenului. Această migrație a fost posibil facilitată de perioade extinse de niveluri scăzute ale mării între Asia și Africa.

Următoarea cladogramă prezintă relațiile filogenetice ale pisicii cu picioare negre după cum rezultă din analiza ADN-ului nuclear:

Caracteristici

Pisica cu picioare negre are blană lignicoloră ce este acoperită complet de puncte negre. Capul îi este mai închis la culoare decât restul corpului, dar mai palid deasupra ochilor. Mustățile îi sunt albe, iar urechile au fire de păr brune închis cu nuanțe grizonate. Pe gât și spate, unele puncte se alungesc devenind dungi. Punctele formează dungi transversale pe umeri. Picioarele din față și cele din spate prezintă dungi neregulate. Coada este vag-punctată. Părțile inferioare ale labelor sunt negre sau brune închis. Inelele de pe partea din față a gâtului formează semicercuri negre a căror culoare variază de la brun prăfos până la rufescent pal și au conturul marginilor rufescent. Unii indivizi au burta de culoare albă-pură cu o tentă lignicoloră acolo unde se contopește cu culoarea lignicoloră a părților laterale. Urechile, ochii și gura sunt înconjurate de un alb impur. Două linii negre pornesc din colțurile ochilor și parcurg obrajii. Culoarea de fundal a indivizilor variază de la ocru nisipiu și pal până la ocru închis.
În partea nordică a arealului său este mai deschisă la culoare decât în cea sudică, unde petele și dungile sale sunt definite mai clar. Cele trei inele de pe partea din față a gâtului variază de la brun roșcat până la negru, iar cel de-al treilea este întrerupt la unii indivizi.
Benzile negre sunt late pe membrele superioare și devin mai înguste înspre labe. Firele părului de contur, ce au lungimea de 25–30 mm, sunt cenușii la bază și au vârfurile fie albe, fie de culoare închisă. Părul lânos este des, cu fire scurte și ondulate. Blana devine mai groasă și lungă pe durata iernii.
Pupila ochiului se contractă până devine o fantă verticală, la fel ca la toate speciile genului Felis. Culoarea ochilor variază de la verde deschis până la galben închis.

Pisica cu picioare negre este cea mai mică specie de pisică din Africa. La femele, lungimea capului plus cea a trunchiului este de 33,7–36,8 cm, iar cea a cozii este de 15,7–17 cm. La masculi, lungimea capului plus cea a trunchiului este de 42,5–50 cm, iar cea a cozii este de 15–20 cm. Coada, care se îngustează dinspre bază, are lungimea de aproximativ jumătate din cea a capului plus cea a trunchiului.
Craniul său este scurt și rotund cu o lungime bazală de 77–87 mm și o lățime de 38–40 mm. Canalul auditiv și deschizăturile urechilor sunt mai largi decât la majoritatea speciilor din genul Felis. Lungimea măselelor este de 22–23 mm, iar cea a  superiori de 10 mm.
Urechile îi sunt mici și ascuțite, iar lungimea lor variază de la 45 până la 50 mm la femele și de la 46 până la 57 mm la masculi. Talpa la femele măsoară maxim 95 mm, iar la masculi maxim 105 mm.
Înălțimea până la greabăn este mai mică de 25 cm.
Femelele cântăresc 1,1 până la 1,65 kg, iar masculii 1,6 până la 2,45 kg.

 (Felis lybica) este de aproape trei ori mai mare decât pisica cu picioare negre, are picioarele și coada mai lungi și blana în principal de culoare cenușie, simplă, cu semne mai puțin clare. Servalul (Leptailurus serval) se aseamănă pisicii cu picioare negre în modelul semnelor de pe blană și coloritul blănii, dar are urechi proporțional mai mari, picioare mai lungi și o coadă mai lungă.

Răspândire și habitat
Pisica cu picioare negre este endemică în Africa Sudică; răspândirea sa fiind mult mai restrânsă decât cea a altor pisici mici din această regiune. Arealul său se extinde din Africa de Sud înspre nord în sudul Botswanei, unde a fost înregistrată pe la sfârșitul anilor 1960. A fost înregistrată și în Namibia, extremul sudic al Angolei și sudul Zimbabwelui. Este improbabil să se găsească în Lesotho și Eswatini. Populează savane aride și deschise și  semiaride din  și sud-vestul Deșertului Kalahari cu graminee scurte, covor vegetal alcătuit din tufișuri scunde, și pâlcuri răsfirate de tufișuri scunde și graminee mai înalte. Precipitațiile anuale medii din această regiune variază de la 100 până la 500 m.
În zona Drakensberg a fost înregistrată la o altitudine de 2.000 m.

Comportament și ecologie

Pisica cu picioare negre este nocturnă și de obicei solitară, exceptând femelele care au grijă de pui dependenți. Își petrece ziua odihnindu-se în movile goale de termite și în covor vegetal des în vizuini neocupate de ,  (Orycteropus afer) și  din specia . Pentru a avea adăpost, sapă cu vigurozitate pentru a extinde sau modifica aceste vizuini. După apusul soarelui iese afară pentru a vâna. La cea mai mică perturbare caută un loc unde să se adăpostească și adesea folosește movile de termite drept acoperământ sau pentru a își aduce puii. Atunci când este încolțită se apără cu ferocitate. Datorită acestui obicei și a curajului său, este numită  în unele părți sud-africane ale regiunii Karoo, denumirea însemnând „tigru de mușuroi de furnici”. O legendă a poporului San spune că o pisică cu picioare negre poate ucide o girafă prin străpungerea jugularei sale. Această exagerare intenționează să îi sublinieze vitejia și tenacitatea.

Spre deosebire de majoritatea pisicilor, este un cățărător slab, căci corpul său îndesat și coada scurtă sunt presupuse a fi nepropice pentru cățăratul în copaci. Cu toate acestea, a fost observată și fotografiată o pisică cu picioare negre odihnindu-se pe ramurile joase ale unui .

Într-un an, o femelă se deplasează într-un domeniu vital cu o suprafață medie de 6,23–15,53 km², iar un mascul stabilit într-o suprafață de 19,44–23,61 km². Domeniul unui mascul adult se suprapune cu domeniile a una până la patru femele. Se folosește de marcaje de miros de-a lungul domeniului său. Au fost observate femele receptive împroșcând cu urină de maxim 41 de ori pe o întindere de 685 m. Au au împroșcat mai puțin frecvent pe durata gestației. Printre alte forme de marcare cu miros se numără frecatul de obiecte, scrijeliturile făcute cu ghearele și plasarea fecalelor în locuri vizibile. Emite vocalizări mai puternice decât alte pisici de mărimea sa, probabil pentru a permite vocalizărilor să fie auzite de la distanțe relativ mari. Totuși, atunci când sunt mai apropiate una de cealaltă, pisicile cu picioare negre recurg la torsuri și gâlgâituri mai silențioase; când sunt amenințate sâsâie și mârâie. În căutare de pradă, un adult străbate în medie 8,42 ± 2,09 km în fiecare noapte.
Natura sa foarte discretă o face dificil de studiat; și în plus, tinde să se deplaseze repede fără a se folosi de șosele sau poteci precum alte pisici. În Africa de Sud a fost estimată o densitate de 0,17/km² în Benfontein în apropiere de Kimberley începând din 1998 până în 1999, care a scăzut la 0,08/km² în perioada anilor 2005–2014. Mai departe în sud, în zona Nuwejaarsfontein, numărul estimat de indivizi din 2009 până în 2014 a fost de 0,06/km². Acestea erau probabil densități excepțional de mari, căci ambele zone prezintă vreme și condiții de administrare bune, pe când numărul indivizilor din habitate mai puțin favorabile poate fi mai apropiat de 0,03/km².

Vânarea prăzii și dietă

Pisica cu picioare negre vânează noaptea indiferent de vreme, la temperaturi de −10 până de 35 °C. Își atacă prada din spate, punând-și labele din față pe coastele prăzii și țintuind-o cu ajutorul . Se folosește de trei metode de vânătoare: „vânare rapidă”, „vânare lentă” și vânare „șezi și așteaptă”. În cadrul unei vânări rapide se deplasează cu o viteză de 2 până la 3 km/h și își aleargă prada în afara covorului vegetal. În timpul unei vânări lente își pândește prada deplasându-se cu o viteză de 0,5 până la 0,8 km/h, șerpuind precaut prin iarbă și verificând vigilent împrejurimile în timp ce își mută capul dintr-o parte în alta. Parcurge în medie 5 până la 16 km în căutare de păsări și rozătoare mici, în principal mișcându-se în cercuri mici și în zigzag printre tufișuri și movile de termite. În cadrul unei vânări „stai și așteaptă” așteaptă nemișcată după pradă în fața unei vizuini de rozătoare, uneori cu ochii închiși. Urechile sale se mișcă constant și își deschide ochii imediat ce aude un sunet.

Datorită dimensiunii sale mici, pisica cu picioare negre vânează în principal prăzi mici precum rozătoare și păsări mici, dar vânează și iepuri africani (Lepus capensis), care sunt mai masivi decât ea. Necesitățile sale energetice sunt foarte mari, cu în jur de 250–300 g de pradă consumată în fiecare noapte, ceea ce este cam o șesime din greutatea medie a corpului său.
În 1993, două pisici cu picioare negre, una mascul și alta femelă, au fost urmărite timp de 622 de ore și observate vânând. Au prins vertebrate o dată la 50 de minute și au ucis până la 14 animale mici într-o noapte. Au ucis chițcani și rozătoare cu o mușcătură de gât sau cap și ie-au consumat în întregime. Au pândit păsări în liniște, după care au alergat scurt și au efectuat un salt cu înălțimea de până la 1,4 m și pe o distanță de 2 m, capturând inclusiv câteva din aer. Le-au aruncat la pământ și au consumat păsările mici precum  și  fără a le jumuli. Au jumulit păsările mari precum , mâncându-le pe parcursul a mai multor ore, au depozitat rămășițele în scobituri și le-au acoperit cu nisip. Puii nou-născuți de antilope tsipi (Antidorcas marsupialis) rămân ascunși în liniște într-o scobitură sau sub un tufiș pe durata primelor câteva zile de viață. Un mascul a sărit pe un pui ce se odihnea în iarbă, dar a abandonat vânătoarea după ce puiul s-a ridicat în picioare. Mai târziu s-a hrănit din carcasa unui pui decedat de curând ce cântărea aproape 3 kg. A consumat în jur de câte 120 g de carne în fiecare din cele câteva reprize de hrănire, pornind de la coaste, croindu-și cale din partea inferioară a spatelui prin flancuri până la gât; iar mai târziu a desfăcut pieptul șa s-a hrănit cu organele interne. Insecte precum termite din familia , insecte din grupul Acridomorpha și molii au alcătuit în jur de 2 % din masa de prăzi consumate.

În total au fost identificate 54 de specii-prăzi ale pisicii cu picioare negre, cu  fiind una dintre cele mai importante prăzi ale sale. Prada sa medie cântărește 24,1 g, cu mamifere mici ce alcătuiesc cea mai importantă clasă de prăzi, urmate de mamifere mai mari ce cântăresc mai mult de 100 g și de păsări mici.
Aparent își satisface nevoia de apă în întregime din prada consumată, dar bea apă când este disponibilă.

Reproducere și ciclu de viață
În captivitate, pisicile cu picioare negre masculi devin  la vârsta de nouă luni, iar femelele la vârsta de șapte luni. Estrul lor durează în jur de 36 de ore, iar perioada de gestație este de 63 până la 68 de zile. Femela dă naștere la până la două  pe an în timpul verii din emisfera sudică în perioada octombrie-martie. Rândul de pui constă de obicei în unul sau doi pui, dar în cazuri rare chiar și patru.

Pisicile cu picioare negre sălbatice femele observate în sălbăticie erau  timp de numai cinci până la zece ore, ceea ce constrângea masculii să le localizeze repede. Masculii luptă pentru accesul la femele. Copulația are loc la aproape fiecare douăzeci până la cincizeci de minute.

Puii cântăresc 60–93 g la naștere; se nasc orbi și relativ neajutorați, deși sunt capabili să se târâie după numai câteva ore. Ochii li se deschid la vârsta de trei până la zece zile, iar  li se ivesc la vârsta de două până la trei săptămâni. În decurs de o lună încep să mănânce hrană solidă și sunt  la vârsta de două luni. Dinții permanenți le apar la vârsta de 148 până la 158 de zile.

Au fost observate femele captive încercând să își mute puii într-un nou ascunziș o dată la fiecare șase până la zece zile după o săptămână de la nașterea acestora, mult mai frecvent decât alte pisici mici. Aceștia devin capabili să umble în decurs de două săptămâni și încep să se cațăre în copaci la trei săptămâni. În sălbăticie, puii se nasc în vizuini de iepuri săritori africani sau în movile goale de termite. De la vârsta de patru zile încolo, mama își lasă puii singuri timp de până la 10 ore pe durata nopților. La vârsta de șase săptămâni se pot deplasa repede și părăsesc frecvent vizuina. Subadulții independenți și puii sunt în pericol de a cădea drept pradă altor carnivore precum șacalului cu spatele negru (Canis mesomelas), caracalului (Caracal caracal) și păsărilor răpitoare nocturne. Devin independenți după trei până la patru luni și tind să rămână în aria domeniului vital al mamei lor. S-au înregistrat pisici cu picioare negre captive care au trăit până la 15 ani și trei luni.

Boli
Pisicile cu picioare negre, atât cele captive, cât și cele ce umblă libere, prezintă o prevalență crescută la , care provoacă procese inflamatorii cronice și de obicei culminează cu insuficiența renală și moartea. Pisicile cu picioare negre sălbatice sunt predispuse la transmiterea de boli infecțioase de la pisici domestice și câini domestici.

Amenințări 
Printre amenințările cunoscute se numără metode nediscriminatorii de controlare a prădătorilor, precum otrăvirea de momeli și amplasarea de capcane cu fălci de fier, distrugerea habitatelor cauzată de suprapășunare, declinul populațiilor de iepuri săritori africani,  de către prădători din alte specii din motive legate de competiția pentru hrană, boli și obiceiuri agricole inadecvate. Câteva pisici cu picioare negre au fost ucise de câini ciobănești. Se poate ca majoritatea ariilor protejate să fie prea mici pentru a proteja în mod corespunzător subpopulații viabile.

Conservare 
Pisica cu picioare negre este inclusă în Anexa I a CITES și este protejată prin legislație națională de-a lungul majorității arealului său. Vânarea sa este interzisă în Botswana și Africa de Sud. Din cauza răspândirii sale restrânse, este listată drept  pe Lista roșie a IUCN din 2002 încoace. Se suspectează că populația este în scădere din cauza braconării speciilor prăzi pentru consum uman ca vânat, uciderii sistematice, accidentelor pe șosele și vânării sale de către câini ciobănești.

Cercetare de teren 
Black-footed Cat Working Group („Grupul de Muncă pentru Pisica cu Picioare Negre”) desfășoară un proiect de cercetare la Rezervația Naturală Benfontein și Ferma Nuwejaarsfontein în apropierea orașului Kimberley, Northern Cape. Acest proiect face parte dintr-un efort multidisciplinar de a studia răspândirea, ecologia, sănătatea și reproducerea pisicii cu picioare negre. În noiembrie 2012 acest proiect s-a extins la Ferma Biesiesfontein situată în zona orașului Victoria West. Din 1992 până în 2018 unor 65 pisici cu picioare negre li s-au pus zgărzi radio și au fost urmărite pe perioade îndelungate pentru a îmbunătăți nivelul de înțelegere asupra organizării lor sociale, dimensiunilor și modului de folosire a propriilor domenii vitale, comportamentului de vânătoare și compoziției dietei lor. Se folosesc  pentru a monitoriza comportamentul pisicilor cu picioare negre cu zgărzi radio și interacțiunile lor cu lupii de pământ (Proteles cristatus).

În captivitate 
 a dobândit pisici cu picioare negre în 1957 și a reușit să le împerecheze și înmulțească în 1963. În 1993 a fost înființat  („Programul Speciilor Europene pe Cale de Dispariție”) pentru a coordona care animale sunt cel mai potrivite pentru împerechere pentru a menține diversitatea genetica și a evita împerecherea între indivizi mult prea înrudiți. International Studbook for the Black-footed Cat (Registrul Genealogic Internațional pentru Pisica cu Picioare Negre) a fost păstrat în Grădina Zoologică Wuppertal, Germania.  existau înregistrări detaliate începând din 1964 pentru un număr total de 726 de pisici captive; la nivel mondial, 74 de indivizi au fost ținuți în 23 de instituții în Germania, Emiratele Arabe Unite, SUA, Regatul Unit și Africa de Sud.

Câteva grădini zoologice au raportat reușite la împerechere și înmulțire, incluzând , ,  și .

Center for Research of Endangered Species („Centrul de Cercetare a Speciilor pe Cale de Dispariție”) de la  se ocupă cu genetică avansată ce implică pisici. În februarie 2011 o femelă ținută acolo a născut doi pui masculi – prima pisică cu picioare negre născută în urma unei fertilizări  folosind spermă înghețată și dezghețată și embrioni înghețați și dezghețați. În 2003 sperma a fost colectată de la un mascul și apoi înghețată. A fost mai târziu combinată cu un ou de la o femelă, creând embrioni în martie 2005. Acei embrioni fuseră înghețați vreme de aproape șase ani înainte de a fi dezghețați și transferați unei femele-surogat în decembrie 2010, care a purtat embrionii la termen, ceea ce a dus la nașterea a doi pui. Același centru a raportat că în 6 februarie 2012 un pui femelă de pisică cu picioare negre, Crystal, a fost născut de o mamă-surogat în urma unui .

Note

Legături externe

picioare negre, Pisică cu
Mamifere din Africa
Mamifere descrise în 1824
Taxoni clasificați de William John Burchell
Pisica cu picioare negre ( Felis nigripes ) este cea mai mică pisică sălbatică din Africa , având o lungime a capului plus cea a trunchiului de52 cm . În ciuda numelui său , numai tălpile labelor îi sunt negre sau brune-închis . Cu punctele și dungile sale mici și pronunțate de pe blana sa lignicoloră , este bine camuflată , mai ales în nopțile luminate de lună . Prezintă linii negre ce pornesc din colțurile ochilor și străbat obrajii , iar coada sa prezintă benzi și are vârful negru . Prima pisică cu picioare negre cunoscută științei a fost descoperită în nordul regiunii din Africa de Sud și descrisă în Este endemică în stepele și savanele cu pajiști din Africa Sudică . A fost înregistrată în sudul Botswanei , dar există numai puține înregistrări autentice în Namibia , în sudul Angolei și sudul Zimbabwelui . Din cauza răspândirii sale restrânse , este listată drept pe Lista roșie a IUCN dinîncoace . Se suspectează că populația este în scădere din cauza braconării speciilor prăzi pentru consum uman drept vânat , uciderii sistematice , accidentelor pe șosele și vânării sale de către câini ciobănești . Pisica cu picioare negre a fost studiată cu ajutorul telemetriei radio începând din Această cercetare a permis observarea directă a comportamentului său în habitatul său natural . Se odihnește de obicei ziua , vânând noaptea . Parcurge în mediepână lakm în căutare de păsări și rozătoare mici . Se hrănește cude specii diferite de vertebrate și ucide până laanimale mici în fiecare noapte . Poate prinde păsări în zbor , sărind până la4 m în înălțime , și îndrăznește de asemenea să atace mamifere și păsări mult mai grele decât ea . O femelă dă în general naștere la doi pui în timpul verii din emisfera sudică în perioada octombrie-martie . Sunt la vârsta de două luni și devin independenți cel târziu când au patru luni . Taxonomie și filogenie Denumirea științifică Felis nigripes a fost folosită de exploratorul britanic încând a descris specia pe baza pieilor unor pisici mici , pestrițe , pe care le- a găsit în apropierea locului ( acum cunoscut ca Dithakong ) , în Africa de Sud . Felis ( Microfelis ) nigripes thomasi a fost propusă ca subspecie de către mamalogul sud-african în care a descris piei de pisici cu picioare negre colectate în care erau mai închise la culoare decât cele ale subspeciei nominate . Atunci când zoologul britanic a revizuit pieile de pisici din colecția Muzeului de Istorie Naturală din Londra , a coroborat că pisica cu picioare negre este o specie din genul Felis . unei subspecii a fost pusă la îndoială , căci nu există nicio barieră geografică care să se potrivească cu diferențele observate între populații . În Cat Specialist Group ( „ Grupul Specialist în Felide ” ) de la IUCN a revizuit taxonomia felidelor și a remarcat că pisica cu picioare negre este cel mai probabil o specie monotipică . Filogenie și evoluție Analizarea filogenetică a de la toate speciile din familia Felidae a dezvăluit faptul că a început în Asia în Miocen în urmă cu aproximativ45 până la38 milioane de ani . Analizarea ADN -ului mitocondrial de la toate speciile din familia Felidae indică că acestea au radiat în urmă cu aproximativ76 până la46 milioane de ani . Pisica cu picioare negre face parte dintr- o evolutivă despre care se estimează că s- a de al speciilor din genul Felis acum vreo44 până la16 milioane de ani , pe baza analizării ADN -ului său nuclear . Analizarea ADN -ului său mitocondrial indică o despărțire genetică a speciilor din genul Felis de acum vreo52 până la03 milioane de ani . Ambele modele se pun de acord asupra faptului că pisica de junglă ( Felis chaus ) a fost prima specie din genul Felis care s- a despărțit , urmată de pisica cu picioare negre . Nu au fost găsite rămășițe fosile de pisici cu picioare negre . Este posibil să fi migrat în Africa în timpul Pleistocenului . Această migrație a fost posibil facilitată de perioade extinse de niveluri scăzute ale mării între Asia și Africa . Următoarea cladogramă prezintă relațiile filogenetice ale pisicii cu picioare negre după cum rezultă din analiza ADN -ului nuclear : Caracteristici Pisica cu picioare negre are blană lignicoloră ce este acoperită complet de puncte negre . Capul îi este mai închis la culoare decât restul corpului , dar mai palid deasupra ochilor . Mustățile îi sunt albe , iar urechile au fire de păr brune închis cu nuanțe grizonate . Pe gât și spate , unele puncte se alungesc devenind dungi . Punctele formează dungi transversale pe umeri . Picioarele din față și cele din spate prezintă dungi neregulate . Coada este vag-punctată . Părțile inferioare ale labelor sunt negre sau brune închis . Inelele de pe partea din față a gâtului formează semicercuri negre a căror culoare variază de la brun prăfos până la rufescent pal și au conturul marginilor rufescent . Unii indivizi au burta de culoare albă-pură cu o tentă lignicoloră acolo unde se contopește cu culoarea lignicoloră a părților laterale . Urechile , ochii și gura sunt înconjurate de un alb impur . Două linii negre pornesc din colțurile ochilor și parcurg obrajii . Culoarea de fundal a indivizilor variază de la ocru nisipiu și pal până la ocru închis . În partea nordică a arealului său este mai deschisă la culoare decât în cea sudică , unde petele și dungile sale sunt definite mai clar . Cele trei inele de pe partea din față a gâtului variază de la brun roșcat până la negru , iar cel de- al treilea este întrerupt la unii indivizi . Benzile negre sunt late pe membrele superioare și devin mai înguste înspre labe . Firele părului de contur , ce au lungimea de30 mm , sunt cenușii la bază și au vârfurile fie albe , fie de culoare închisă . Părul lânos este des , cu fire scurte și ondulate . Blana devine mai groasă și lungă pe durata iernii . Pupila ochiului se contractă până devine o fantă verticală , la fel ca la toate speciile genului Felis . Culoarea ochilor variază de la verde deschis până la galben închis . Pisica cu picioare negre este cea mai mică specie de pisică din Africa . La femele , lungimea capului plus cea a trunchiului este de7–36,8 cm , iar cea a cozii este de7–17 cm . La masculi , lungimea capului plus cea a trunchiului este de5–50 cm , iar cea a cozii este de20 cm . Coada , care se îngustează dinspre bază , are lungimea de aproximativ jumătate din cea a capului plus cea a trunchiului . Craniul său este scurt și rotund cu o lungime bazală de87 mm și o lățime de40 mm . Canalul auditiv și deschizăturile urechilor sunt mai largi decât la majoritatea speciilor din genul Felis . Lungimea măselelor este de23 mm , iar cea a superiori demm . Urechile îi sunt mici și ascuțite , iar lungimea lor variază de lapână lamm la femele și de lapână lamm la masculi . Talpa la femele măsoară maximmm , iar la masculi maximmm . Înălțimea până la greabăn este mai mică decm . Femelele cântăresc1 până la65 kg , iar masculii6 până la45 kg . ( Felis lybica ) este de aproape trei ori mai mare decât pisica cu picioare negre , are picioarele și coada mai lungi și blana în principal de culoare cenușie , simplă , cu semne mai puțin clare . Servalul ( Leptailurus serval ) se aseamănă pisicii cu picioare negre în modelul semnelor de pe blană și coloritul blănii , dar are urechi proporțional mai mari , picioare mai lungi și o coadă mai lungă . Răspândire și habitat Pisica cu picioare negre este endemică în Africa Sudică ; răspândirea sa fiind mult mai restrânsă decât cea a altor pisici mici din această regiune . Arealul său se extinde din Africa de Sud înspre nord în sudul Botswanei , unde a fost înregistrată pe la sfârșitul anilor A fost înregistrată și în Namibia , extremul sudic al Angolei și sudul Zimbabwelui . Este improbabil să se găsească în Lesotho și Eswatini . Populează savane aride și deschise și semiaride din și sud-vestul Deșertului Kalahari cu graminee scurte , covor vegetal alcătuit din tufișuri scunde , și pâlcuri răsfirate de tufișuri scunde și graminee mai înalte . Precipitațiile anuale medii din această regiune variază de lapână lam . În zona Drakensberg a fost înregistrată la o altitudine de000 m . Comportament și ecologie Pisica cu picioare negre este nocturnă și de obicei solitară , exceptând femelele care au grijă de pui dependenți . Își petrece ziua odihnindu -se în movile goale de termite și în covor vegetal des în vizuini neocupate de , ( Orycteropus afer ) și din specia \ . Pentru a avea adăpost , sapă cu vigurozitate pentru a extinde sau modifica aceste vizuini . După apusul soarelui iese afară pentru a vâna . La cea mai mică perturbare caută un loc unde să se adăpostească și adesea folosește movile de termite drept acoperământ sau pentru a își aduce puii . Atunci când este încolțită se apără cu ferocitate . Datorită acestui obicei și a curajului său , este numită în unele părți sud-africane ale regiunii Karoo , denumirea însemnând „ tigru de mușuroi de furnici ” . O legendă a poporului San spune că o pisică cu picioare negre poate ucide o girafă prin străpungerea jugularei sale . Această exagerare intenționează să îi sublinieze vitejia și tenacitatea . Spre deosebire de majoritatea pisicilor , este un cățărător slab , căci corpul său îndesat și coada scurtă sunt presupuse a fi nepropice pentru cățăratul în copaci . Cu toate acestea , a fost observată și fotografiată o pisică cu picioare negre odihnindu -se pe ramurile joase ale unui \ . Într- un an , o femelă se deplasează într- un domeniu vital cu o suprafață medie de23–15,53 km² , iar un mascul stabilit într- o suprafață de44–23,61 km² . Domeniul unui mascul adult se suprapune cu domeniile a una până la patru femele . Se folosește de marcaje de miros de- a lungul domeniului său . Au fost observate femele receptive împroșcând cu urină de maximde ori pe o întindere dem . Au au împroșcat mai puțin frecvent pe durata gestației . Printre alte forme de marcare cu miros se numără frecatul de obiecte , scrijeliturile făcute cu ghearele și plasarea fecalelor în locuri vizibile . Emite vocalizări mai puternice decât alte pisici de mărimea sa , probabil pentru a permite vocalizărilor să fie auzite de la distanțe relativ mari . Totuși , atunci când sunt mai apropiate una de cealaltă , pisicile cu picioare negre recurg la torsuri și gâlgâituri mai silențioase ; când sunt amenințate sâsâie și mârâie . În căutare de pradă , un adult străbate în medie42 ±09 km în fiecare noapte . Natura sa foarte discretă o face dificil de studiat ; și în plus , tinde să se deplaseze repede fără a se folosi de șosele sau poteci precum alte pisici . În Africa de Sud a fost estimată o densitate de17/km² în Benfontein în apropiere de Kimberley începând dinpână în care a scăzut la08/km² în perioada anilor2014 . Mai departe în sud , în zona Nuwejaarsfontein , numărul estimat de indivizi dinpână îna fost de06/km² . Acestea erau probabil densități excepțional de mari , căci ambele zone prezintă vreme și condiții de administrare bune , pe când numărul indivizilor din habitate mai puțin favorabile poate fi mai apropiat de03/km² . Vânarea prăzii și dietă Pisica cu picioare negre vânează noaptea indiferent de vreme , la temperaturi de −10 până de°C . Își atacă prada din spate , punând -și labele din față pe coastele prăzii și țintuind -o cu ajutorul \ . Se folosește de trei metode de vânătoare : „ vânare rapidă ” , „ vânare lentă ” și vânare „ șezi și așteaptă ” . În cadrul unei vânări rapide se deplasează cu o viteză depână lakm/h și își aleargă prada în afara covorului vegetal . În timpul unei vânări lente își pândește prada deplasându -se cu o viteză de5 până la8 km/h , șerpuind precaut prin iarbă și verificând vigilent împrejurimile în timp ce își mută capul dintr- o parte în alta . Parcurge în mediepână lakm în căutare de păsări și rozătoare mici , în principal mișcându -se în cercuri mici și în zigzag printre tufișuri și movile de termite . În cadrul unei vânări „ stai și așteaptă ” așteaptă nemișcată după pradă în fața unei vizuini de rozătoare , uneori cu ochii închiși . Urechile sale se mișcă constant și își deschide ochii imediat ce aude un sunet . Datorită dimensiunii sale mici , pisica cu picioare negre vânează în principal prăzi mici precum rozătoare și păsări mici , dar vânează și iepuri africani ( Lepus capensis ) , care sunt mai masivi decât ea . Necesitățile sale energetice sunt foarte mari , cu în jur de300 g de pradă consumată în fiecare noapte , ceea ce este cam o șesime din greutatea medie a corpului său . În două pisici cu picioare negre , una mascul și alta femelă , au fost urmărite timp dede ore și observate vânând . Au prins vertebrate o dată lade minute și au ucis până laanimale mici într- o noapte . Au ucis chițcani și rozătoare cu o mușcătură de gât sau cap și ie- au consumat în întregime . Au pândit păsări în liniște , după care au alergat scurt și au efectuat un salt cu înălțimea de până la4 m și pe o distanță dem , capturând inclusiv câteva din aer . Le- au aruncat la pământ și au consumat păsările mici precum și fără a le jumuli . Au jumulit păsările mari precum , mâncându -le pe parcursul a mai multor ore , au depozitat rămășițele în scobituri și le- au acoperit cu nisip . Puii nou-născuți de antilope tsipi ( Antidorcas marsupialis ) rămân ascunși în liniște într- o scobitură sau sub un tufiș pe durata primelor câteva zile de viață . Un mascul a sărit pe un pui ce se odihnea în iarbă , dar a abandonat vânătoarea după ce puiul s- a ridicat în picioare . Mai târziu s- a hrănit din carcasa unui pui decedat de curând ce cântărea aproapekg . A consumat în jur de câteg de carne în fiecare din cele câteva reprize de hrănire , pornind de la coaste , croindu -și cale din partea inferioară a spatelui prin flancuri până la gât ; iar mai târziu a desfăcut pieptul șa s- a hrănit cu organele interne . Insecte precum termite din familia , insecte din grupul Acridomorpha și molii au alcătuit în jur de% din masa de prăzi consumate . În total au fost identificatede specii-prăzi ale pisicii cu picioare negre , cu fiind una dintre cele mai importante prăzi ale sale . Prada sa medie cântărește1 g , cu mamifere mici ce alcătuiesc cea mai importantă clasă de prăzi , urmate de mamifere mai mari ce cântăresc mai mult deg și de păsări mici . Aparent își satisface nevoia de apă în întregime din prada consumată , dar bea apă când este disponibilă . Reproducere și ciclu de viață În captivitate , pisicile cu picioare negre masculi devin la vârsta de nouă luni , iar femelele la vârsta de șapte luni . Estrul lor durează în jur dede ore , iar perioada de gestație este depână lade zile . Femela dă naștere la până la două pe an în timpul verii din emisfera sudică în perioada octombrie-martie . Rândul de pui constă de obicei în unul sau doi pui , dar în cazuri rare chiar și patru . Pisicile cu picioare negre sălbatice femele observate în sălbăticie erau timp de numai cinci până la zece ore , ceea ce constrângea masculii să le localizeze repede . Masculii luptă pentru accesul la femele . Copulația are loc la aproape fiecare douăzeci până la cincizeci de minute . Puii cântăresc93 g la naștere ; se nasc orbi și relativ neajutorați , deși sunt capabili să se târâie după numai câteva ore . Ochii li se deschid la vârsta de trei până la zece zile , iar li se ivesc la vârsta de două până la trei săptămâni . În decurs de o lună încep să mănânce hrană solidă și sunt la vârsta de două luni . Dinții permanenți le apar la vârsta depână lade zile . Au fost observate femele captive încercând să își mute puii într- un nou ascunziș o dată la fiecare șase până la zece zile după o săptămână de la nașterea acestora , mult mai frecvent decât alte pisici mici . Aceștia devin capabili să umble în decurs de două săptămâni și încep să se cațăre în copaci la trei săptămâni . În sălbăticie , puii se nasc în vizuini de iepuri săritori africani sau în movile goale de termite . De la vârsta de patru zile încolo , mama își lasă puii singuri timp de până laore pe durata nopților . La vârsta de șase săptămâni se pot deplasa repede și părăsesc frecvent vizuina . Subadulții independenți și puii sunt în pericol de a cădea drept pradă altor carnivore precum șacalului cu spatele negru ( Canis mesomelas ) , caracalului ( Caracal caracal ) și păsărilor răpitoare nocturne . Devin independenți după trei până la patru luni și tind să rămână în aria domeniului vital al mamei lor . S- au înregistrat pisici cu picioare negre captive care au trăit până laani și trei luni . Boli Pisicile cu picioare negre , atât cele captive , cât și cele ce umblă libere , prezintă o prevalență crescută la , care provoacă procese inflamatorii cronice și de obicei culminează cu insuficiența renală și moartea . Pisicile cu picioare negre sălbatice sunt predispuse la transmiterea de boli infecțioase de la pisici domestice și câini domestici . Amenințări Printre amenințările cunoscute se numără metode nediscriminatorii de controlare a prădătorilor , precum otrăvirea de momeli și amplasarea de capcane cu fălci de fier , distrugerea habitatelor cauzată de suprapășunare , declinul populațiilor de iepuri săritori africani , de către prădători din alte specii din motive legate de competiția pentru hrană , boli și obiceiuri agricole inadecvate . Câteva pisici cu picioare negre au fost ucise de câini ciobănești . Se poate ca majoritatea ariilor protejate să fie prea mici pentru a proteja în mod corespunzător subpopulații viabile . Conservare Pisica cu picioare negre este inclusă în Anexa I a CITES și este protejată prin legislație națională de- a lungul majorității arealului său . Vânarea sa este interzisă în Botswana și Africa de Sud . Din cauza răspândirii sale restrânse , este listată drept pe Lista roșie a IUCN dinîncoace . Se suspectează că populația este în scădere din cauza braconării speciilor prăzi pentru consum uman ca vânat , uciderii sistematice , accidentelor pe șosele și vânării sale de către câini ciobănești . Cercetare de teren Black-footed Cat Working Group ( „ Grupul de Muncă pentru Pisica cu Picioare Negre ” ) desfășoară un proiect de cercetare la Rezervația Naturală Benfontein și Ferma Nuwejaarsfontein în apropierea orașului Kimberley , Northern Cape . Acest proiect face parte dintr- un efort multidisciplinar de a studia răspândirea , ecologia , sănătatea și reproducerea pisicii cu picioare negre . În noiembrieacest proiect s- a extins la Ferma Biesiesfontein situată în zona orașului Victoria West . Dinpână înunorpisici cu picioare negre li s- au pus zgărzi radio și au fost urmărite pe perioade îndelungate pentru a îmbunătăți nivelul de înțelegere asupra organizării lor sociale , dimensiunilor și modului de folosire a propriilor domenii vitale , comportamentului de vânătoare și compoziției dietei lor . Se folosesc pentru a monitoriza comportamentul pisicilor cu picioare negre cu zgărzi radio și interacțiunile lor cu lupii de pământ ( Proteles cristatus ) . În captivitate a dobândit pisici cu picioare negre înși a reușit să le împerecheze și înmulțească în Îna fost înființat ( „ Programul Speciilor Europene pe Cale de Dispariție ” ) pentru a coordona care animale sunt cel mai potrivite pentru împerechere pentru a menține diversitatea genetica și a evita împerecherea între indivizi mult prea înrudiți . International Studbook for the Black-footed Cat ( Registrul Genealogic Internațional pentru Pisica cu Picioare Negre ) a fost păstrat în Grădina Zoologică Wuppertal , Germania . existau înregistrări detaliate începând dinpentru un număr total dede pisici captive ; la nivel mondial,de indivizi au fost ținuți înde instituții în Germania , Emiratele Arabe Unite , SUA , Regatul Unit și Africa de Sud . Câteva grădini zoologice au raportat reușite la împerechere și înmulțire , incluzând , , și \ . Center for Research of Endangered Species ( „ Centrul de Cercetare a Speciilor pe Cale de Dispariție ” ) de la se ocupă cu genetică avansată ce implică pisici . În februarieo femelă ținută acolo a născut doi pui masculi – prima pisică cu picioare negre născută în urma unei fertilizări folosind spermă înghețată și dezghețată și embrioni înghețați și dezghețați . Însperma a fost colectată de la un mascul și apoi înghețată . A fost mai târziu combinată cu un ou de la o femelă , creând embrioni în martie Acei embrioni fuseră înghețați vreme de aproape șase ani înainte de a fi dezghețați și transferați unei femele -surogat în decembrie care a purtat embrionii la termen , ceea ce a dus la nașterea a doi pui . Același centru a raportat că înfebruarieun pui femelă de pisică cu picioare negre , Crystal , a fost născut de o mamă -surogat în urma unui \ . Note Legături externe picioare negre , Pisică cu Mamifere din Africa Mamifere descrise în Taxoni clasificați de William John Burchell