Gastroenterită
Gastroenterita este o afecțiune caracterizată prin inflamația („-itis”) tractului gastrointestinal care implică atât stomacul („gastro”-) cât și intestinul subțire ("entero"-), și care se manifestă prin diaree, vărsături, dureri și crampe abdominale. Gastroenterita este cunoscută și sub denumirea de enterogastrită, infecție gastrică și gastroenteropatie. Deși nu este înrudită cu gripa, boala este numită gripa stomacului sau gripă gastrică.

La nivel global, majoritatea cazurilor de infecție în rândul copiilor sunt declanșate de rotavirus. În cazul adulților, boala este provocată îndeosebi de norovirus și Campylobacter. Alte cauze mai puțin frecvente includ bacterii (sau toxine bacteriene) și paraziți. Gastroenterita poate fi transmisă prin consumul de apă sau alimente contaminate preparate necorespunzător sau prin contactul cu persoane infectate.

Tratamentul de bază are ca obiectiv hidratarea adecvată. În cazurile ușoare sau moderate, acesta se realizează în mod tipic prin ingerarea unei soluții de rehidratare orală. Cazurile mai severe pot necesita administrarea de fluide intravenoase. Gastroenterita afectează cu precădere copiii și persoanele din țările în curs de dezvoltare.

Simptome și semne 

Gastroenterita se manifestă, de obicei, atât prin diaree cât și prin vomă, iar în cazuri mai rare, prin doar unul dintre cele două simptome. De asemenea, pot apărea crampe abdominale. Semnele și simptomele apar la 12–72 ore de la contractarea infecției. În cazul în care cauza este virală, boala se vindecă în decurs de o săptămână. Gastroenterita virală poate fi asociată uneori cu febră, senzație de oboseală, dureri de cap și dureri musculare. În caz de scaun cu sânge, cauza bolii nu este virală, ci bacteriană. Unele infecții bacteriene pot fi asociate cu dureri abdominale severe și pot persista mai multe săptămâni.

De regulă, copiii infectați cu rotavirus se refac complet în 3-8 zile. Totuși, în țările sărace, tratamentul infecțiilor severe este adesea inaccesibil, iar diareea persistentă este o problemă frecventă. Deshidratarea este o complicație frecventă a diareei, iar copiii care suferă de deshidratare severă pot prezenta un timp de reumplere capilară prelungit, turgescență cutanată scăzută și respirație anormală. Infecțiile repetate apar în mod tipic în zonele cu igienă precară și pot provoca malnutriție, tulburări de creștere și deficiențe cognitive pe termen lung.

Artrita reactivă apare în 1% din cazurile de infecție cu specia Campylobacter, iar sindromul Guillain-Barre se produce în 0,1% din cazuri. Sindromul hemolitic-uremic (HUS) poate apărea ca urmare a infecției cu speciile Escherichia coli sau Shigella care produc toxina Shiga și se manifestă prin reducerea numărului de trombocite din sânge, insuficiență renală și reducerea numărului de globule roșii din sânge (datorită distrugerii acestora). Copiii au o predispoziție mai ridicată de a contracta HUS comparativ cu adulții. Unele infecții virale pot produce spasme infantile benigne.

Etiologie 
Virusurile (îndeosebi rotavirusul) și bacteriile Escherichia coli și Campylobacter reprezintă cauzele principale ale gastroenteritei. Totuși, există numeroși alți agenți patogeni care pot cauza acest sindrom. Ocazional, boala poate avea o cauză neinfecțioasă, dar probabilitatea este mai mică în comparație cu etiologia virală sau bacteriană. Riscul de infecție este mai ridicat în cazul copiilor datorită lipsei de imunitate și condițiilor de igienă precare.

Cauze virale 
Virusurile responsabile de apariția gastroenteritei sunt rotavirusul, norovirusul, adenovirusul, și astrovirusul. Rotavirusul reprezintă cauza cea mai frecventă a gastroenteritei în rândul copiilor, cu o rată de incidență similară în țările dezvoltate și țările în curs de dezvoltare. Virusurile cauzează aproximativ 70% din episoadele de diaree infecțioasă la copii. Rotavirusul afectează adulții într-o proporție mai mică datorită imunității crescute a acestora.

Norovirusul reprezintă principala cauză a gastroenteritei în rândul populației adulte din America, fiind responsabil de peste 90% din cazuri. Cazurile de epidemie localizată apar în mod tipic în situațiile de grup în care oamenii se află în proximitate fizică unii față de alții, de exemplu pe vasele de croazieră, în spitale sau în restaurante. O persoană poate fi contagioasă chiar și după încheierea unui episod diareic. Norovirusul cauzează aproximativ 10% din îmbolnăviri în cazul copiilor.

Cauze bacteriene 

În țările dezvoltate, bacteria Campylobacter jejuni este principala cauză a gastroenteritei, jumătate dintre cazuri fiind asociate cu expunerea la carne și produse de pasăre. În cazul copiilor, bacteriile sunt responsabile de 15% din cazurile de gastroenterită, speciile cel mai frecvente fiind Escherichia coli, Salmonella, Shigella și Campylobacter. Dacă alimentele sunt contaminate și păstrate la temperatura camerei mai multe ore, bacteriile se multiplică, iar riscul de infecție în cazul persoanelor care consumă alimentele respective crește. Alimentele asociate în mod obișnuit cu infecția includ carnea crudă sau insuficient preparată termic, carnea de pui, fructele de mare și ouăle; germenii cruzi; laptele nepasteurizat și brânzeturile moi; sucurile proaspete de fructe și legume. În țările în curs de dezvoltare, în special în zona Africii Subsahariene și Asia, holera este o cauză frecventă a gastroenteritei. Această infecție se transmite de obicei prin consumul de apă sau alimente contaminate.

Bacteria toxigenă Clostridium difficile este o cauză majoră a diareei îndeosebi în rândul bătrânilor. Nou-născuții pot fi purtători ai bacteriei, fără a dezvolta simptome. Bacteria este o cauză frecventă a diareei în cazul persoanelor spitalizate și este asociată adesea cu consumul de antibiotice. Diareea provocată de infecția cu Staphylococcus aureus poate apărea, de asemenea, în cazul persoanelor cărora li s-au administrat antibiotice. "Diareea călătorului" este un tip de gastroenterită bacteriană. Medicamentele pentru reducerea secreției de acid gastric par să crească riscul de infecție în urma expunerii la o serie de organisme, inclusiv speciile Clostridium difficile, Salmonella și Campylobacter. Riscul este mai mare în cazul administrării de inhibitori de pompă protonică decât de antihistaminice H2.

Paraziți 
Mai multe tipuri de protozoare pot cauza gastroenterita – cel mai adesea Giardia lamblia – dar sunt implicate și alte specii, cum sunt Entamoeba histolytica și Cryptosporidium. Ca grup, acești agenți sunt responsabili de aproximativ 10% dintre cazurile de îmbolnăvire la copii. Giardia are o incidență mai mare în țările în curs de dezvoltare, însă acest agent etiologic provoacă acest tip de afecțiune indiferent de zonă, într-o anumită măsură. Rata de incidență este mai mare în cazul persoanelor care călătoresc în zone cu risc crescut, copiilor care frecventează grădinița, bărbaților care întrețin relații homosexuale și în urma dezastrelor.

Transmitere 
Transmiterea bolii poate avea loc prin apă infectată sau când oamenii folosesc împreună anumite obiecte de uz personal. În zonele cu anotimpuri alternativ umede și secetoase, calitatea apei scade în general în cursul sezonului ploios, iar acest lucru este corelat cu creșterea cazurilor de boală. În zonele cu climat temperat, infecțiile sunt mai dese iarna. Hrănirea bebelușilor cu biberonul având sticla nedezinfectată este o cauză importantă la nivel global. Ratele de transmitere sunt corelate cu igiena precară, în special cea a copiilor, cu casele aglomerate și cu persoane care dispuneau în prealabil de hrană precară. După ce dezvoltă toleranță, adulții pot purta diferite organisme fără a mai avea simptome ale bolii, în acest fel funcționând drept focare naturale de infecție. În timp ce unii agenți infecțioși (cum ar fi Shigella) apar doar la primate, alții se întâlnesc la o mare varietate de animale (de exemplu Giardia).

Cauze neinfecțioase 
Există un număr de cauze neinfecțioase de inflamare a tractului gastrointestinal. Cele mai întâlnite dintre ele sunt medicamentele (cum ar fi NSAIDs), anumite alimente ca lactoza (pentru cei care au intoleranță la ea) și glutenul (în cei cu celiachie). Boala Crohn este de asemenea o cauză neinfecțioasă de gastroenterită (adesea severă). Boala poate de asemenea apare ca urmare a toxinelor. Anumite suferințe legate de mâncare pot include: otrăvirea cu ciguatera care e din cauza consumului unor pești de pradă contaminați, scombroidia care e corelată cu consumul de anumite tipuri de pește alterat, otrăvirea cu tetrodotoxină ca urmare a consumului de Tetraodontidae și botulismul, rezultat tipic al mâncării prost conservate.

Patofiziologie 
Gastroenterita este definită drept vomă sau diaree ca urmare a infectării intestinului subțire sau a celui gros. Efectele apărute în intestinul subțire sunt de obicei neinflamatoare, în timp ce cele din intestinul gros sunt inflamatoare. Numărul minim de agenți patogeni care pot produce această boală variază de la unul singur (pentru Cryptosporidium) până la o sută de milioane (pentru Vibrio cholerae).

Diagnostic 
Gastroenterita este în mod obișnuit diagnosticată clinic, în baza simptomelor suferindului. Determinarea cauzei precise nu este de obicei necesară deoarece nu are impact asupra tratamentului bolii. Totuși, coprocultura trebuie să aibă loc pentru cei care au sângerări în fecale, la cei care au fost expuși la toxine alimentare și la cei care au călătorit recent în lumea în curs de dezvoltare. Testele diagnostice pot de asemenea avea loc pentru supraveghere. Deoarece în 10% din sugari și copii de vârsta fragedă apare hipoglicemia, măsurarea nivelului de glucoză din sânge este recomandată pentru aceștia. Electroliții și creatinina trebuiesc de asemenea controlate atunci când se pune problema deshidratării severe.

Deshidratarea 
A stabili dacă pacientul are sau nu deshidratare este o parte importantă a evaluării medicale, iar deshidratarea este împărțită în ușoară (3–5%), moderată (6–9%) și severă (≥10%). La copii, cele mai sigure semne ale deshidratării moderate sau severe sunt o reumplere capilară prelungită, o turgescență scăzută a pielii și respirație anormală. Alte simptome de luat în seamă (atunci când apar în combinație) sunt ochii scufundați, activitate scăzută, lipsa lacrimilor și o gură uscată. Un debit urinar normal și ingerarea orală de fluide sunt semne de restabilire. Testele de laborator au un beneficiu clinic destul de mic în a determina gradul de deshidratare.

Diagnostic diferențial 
Alte cauze posibile ale unor simptome care le mimează pe cele din gastroenterită și care trebuie excluse pentru a pune acest diagnostic sunt apendicita, obstrucția intestinală, bolile inflamatorii intestinale, infecții ale tractului urinar și diabetul zaharat. Insuficiența pancreatică, sindromul intestinului subțire, boala Whipple, celiachia și abuzul de laxative trebuiesc și ele luate în seamă. Diagnosticul diferențial poate fi dificil dacă pacientul are doar vomă sau doar diaree (în loc de a le avea pe amândouă).

Apendicita poate duce la vomă, dureri abdominale și diaree ușoară în până la 33% din cazuri. Aceasta nu se potrivește cu diareea în cantitate mare tipică pentru gastroenterită. Infecțiile pulmonare sau ale tractului urinar ale copiilor pot produce de asemenea vomă sau diaree. Ketoacidoza clasică diabetică duce la dureri abdominale, greață și vomă dar nu și diaree. Un studiu a aflat că 17% din copiii cu această boală au fost inițial diagnosticați cu gastroenterită.

Prevenție

Stil de viață 
O rezervă ușor accesibilă de apă necontaminată și bunele practici de eliminare a excrementelor sunt importante pentru a reduce ratele infecțiilor și a gastroenteritelor cu consecințe clinice. Măsuri de igienă personală (cum ar fi spălatul mâinilor) sunt corelate cu scăderea incidenței și prevalenței gastroenteritei cu 30%, atât în lumea în curs de dezvoltare cât și în lumea dezvoltată. Gelurile bazate pe alcool pot și ele fi eficace. Alăptarea la sân poate fi și ea importantă, în special în locuri cu igienă precară, la fel ca îmbunătățirea generală a igienei. Laptele de la sân reduce atât frecvența cât și durata infecțiilor. Evitarea mâncării și băuturii contaminate trebuie și ea să fie eficace.

Vaccinarea 
Datorită eficacității și siguranței, în 2009 Organizația Mondială a Sănătății a recomandat ca vaccinul de rotavirus să fie oferit copiilor pe întreg globul. Există două vaccine comerciale pentru rotavirus și câteva în plus sunt în curs de elaborare. În Africa și Asia aceste vaccinuri au redus bolile severe ale sugarilor iar țările care au adoptat programe naționale de imunizare au constatat un declin al numărului de infecții și al severității bolii. Acest vaccin poate preveni bolile copiilor nevaccinați prin a reduce numărul de infecții în general. Din anul 2000, implementarea unui program de vaccinare contra rotavirus în SUA a redus substanțial numărul de cazuri de diaree, ajungând la o reducere de 80%. Prima doză a vaccinului trebuie dată sugarilor între 6 și 15 săptămâni. Vaccinul oral al holerei a avut o eficacitate de 50–60% de-a lungul a doi ani.

Tratament 
Gastroenterita este de obicei o boală acută și care se vindecă de la sine, neavând nevoie de medicamente. Tratamentul preferat pentru cei care au deshidratare ușoară sau moderată este terapia de rehidratare orală (ORT). Metoclopramida și/sau ondansetronul pot fi totuși folositoare pentru unii copii, iar butilscopolamina este folositoare în tratamentul durerilor abdominale.

Rehidratare 
Tratamentul primar al gastroenteritei atât la copii cât și la adulți este rehidratarea. Este de preferat terapia de rehidratare orală, deși administrarea intravenoasă poate fi necesară dacă e vorba de un nivel scăzut de conștiență sau dacă deshidratarea este severă. Produsele înlocuitoare orale făcute cu carbohidrați complecși (adică cele făcute din grâu sau orez) pot fi superioare celor bazate pe zaharuri simple. Băuturile bogate în zaharuri simple, cum ar fi răcoritoarele și sucurile de fructe nu sunt recomandate copiilor sub 5 ani, deoarece ele pot spori diareea. Apa chioară poate fi folosită dacă preparate mai specifice și mai efective de hidratare orală nu sunt disponibile sau produc greață. Un tub nasogastric poate fi folosit la copiii mici pentru a administra fluide, dacă este nevoie.

Alimentația 
Imediat după terapia de rehidratare orală (TRO) se recomandă continuarea alimentației normale a nou-născuților prin alăptare la sân sau cu lapte artificial. Nu se impune de obicei folosirea laptelui artificial fără conținut de lactoză sau cu conținut de lactoză redus. La copii se mențin obiceiurile alimentare obișnuite în timpul episoadelor de diaree evitându-se doar alimentele cu conținut înalt de zaharuri simple. Dieta BRAT (banane, orez, sos de mere, pâine prăjită și ceai) nu mai este recomandată din cauza conținutului insuficient de nutrimente și pentru că nu aduce nici un beneficiu în plus față de alimentația normală. S-a demonstrat că anumite probiotice au un efect benefic reducând atât durata bolii cât și frecvența scaunelor. Acestea pot ajuta și la prevenirea și tratarea diareii asociate tratamentului cu antibiotice. Produsele din lapte fermentat (ca iaurtul) sunt la fel de benefice. Suplimentele cu Zinc par a fi eficiente atât în tratarea cât și în prevenirea diareii la copii în țările în curs de dezvoltare.

Antiemeticele 
Antiemeticele pot ajuta la tratamentul vomismentelor la copii. Ondansetronul își are utilitatea sa administrarea unei singure doze fiind asociată cu nevoia scăzută de administrare intravenoasa a lichidelor, mai puține internări în spital și o rată mai mică de vomismente. Metoclopramida , de asemenea, poate ajuta. Totuși, folosirea ondansetronului poate fi asociată cu rata sporită a spitalizării copiilor. Soluția intravenoasă de ondansetron se poate administra oral atunci când acest lucru este justificat din punct de vedere clinic. Dimenhidrinatul, în ciuda reducerii vomismentele, nu pare să aibă beneficii clinice semnificative.

Antibioticele 
Antibioticele nu sunt indicate de obicei în tratarea gastroenteritei, deși sunt recomandate în cazul în care simptomele sunt deosebit de grave  sau dacă se izolează sau se suspectă o cauză bacteriană. Dacă se recurge la antibiotice, macrolidele (ca azitromicina) sunt preferate fluoroquinolonelor din cauza ratei sporite de rezistență a celei de-a doua categorii. Colita pseudomembranoasă, cauzată de obicei de administrarea de antibiotice, se ține sub control prin întreruperea agentului cauză și tratament cu metronidazol sau vancomicină. Bacteriile și protozoanele ce se supun tratamentului includ speciile Shigella Salmonella typhi, și Giardia. Celor cu specii de Giardia sau cu Entamoeba histolytica li se recomandă tratamentul cu tinidazol și superior metronidazolului. Organizația Mondială a Sănătății (OMS) recomandă antibioticele pentru copiii cu diaree cu sânge și febră.

Agenți antimotilitate 
Medicamentele antimotilitate presupun un risc teoretic de apariție a complicațiilor și deși în cadrul aplicării practice acest risc este puțin probabil, nu se recomandă administrarea acestor medicamente persoanelor cu diaree cu sânge sau cu febră. Loperamidul, un opioid analog, este folosit de obicei în tratamentul simptomatic al diareii. Loperamidul nu este indicat copiilor întrucât acesta poate traversa bariera imatură sânge-creier cauzând toxicitate. Subsalicilatul de bismut, un complex insolubil de bismut trivalent și salicilat  poate fi folosit în cazurile de îmbolnăvire moderată, dar, teoretic, poate apărea intoxicarea cu salicilat.

Epidemiologia 

Estimările arată că anual apar între trei și cinci miliarde de cazuri de gastroenterită în lume, afectând în principal copiii și populația din țările în curs de dezvoltare. În 2008 rezultatul a constat în circa 1,3 milioane cazuri mortale în rândul copiilor sub cinci ani, majoritatea înregistrându-se în cele mai sărace țări ale lumii. Peste 450 000 dintre aceste fatalități sunt cauzate de rotavirus la copiii de până la 5 ani.Holera cauzează între circa trei și cinci milioane de cazuri de îmbolnăvire și decesul a aproximativ 100 000 oameni anual. În țările în curs de dezvoltare copiii de până la doi ani au în mod frecvent șase sau mai multe infecții pe an îmbolnăvindu-se, ca rezultat, de gastroenterită severă din punct de vedere clinic. La adulți cazurile nu sunt atât de frecvente, parțial datorită dobândirii imunității imunității.

În 1980 gastroenterita a fost cauza a 4,6 milioane de decese în rândul copiilor, cele mai multe înregistrându-se în țările în curs de dezvoltare. Rata mortalității a scăzut semnificativ (la aproximativ 1,5 milioane de morți anual) până în anul 2000, în mare parte din cauza introducerii și folosirii răspândite a terapiei de rehidratare orală. În SUA, infecțiile ce cauzează gastroenterita sunt pe locul doi între cele mai comune infecții (după răceala comună), rezultând între circa 200 și 375 milioane de cazuri de diaree acută și aproximativ zece mii de morți anual, din care între 150 și 300 în rândul copiilor sub cinci ani.

Istorie 
Cuvântul "gastroenterită" a fost menționat pentru prima dată în 1825. Înainte de această perioadă aceasta a fost cunoscută ca febra tifoidă sau "holera morbus", printre altele, sau sub denumirea mai puțin specifică "durere de stomac", "îmbuibare ", "flux", "colic", "dureri de intestin", sau orice altă denumire arhaică pentru diaree acută.

Societate și cultură 
Gastroenterita este asociată multor nume colocviale, ca de exemplu "răzbunarea lui Montezuma", "burta Delhi", "diareea călătorului" printre multe altele jucând un rol important în multe campanii militare; de aici se crede că derivă termenul "no guts no glory " (aprox. n-ai stomac, n-ai parte de glorie).

Gastroenterita este principala cauză a 3,7 milioane de vizite medicale anuale în Statele Unite  și 3 milioane de asemenea vizite în Franța. În Statele Unite costurile derivate ale gastroenteritei în ansamblu ajung la 23 miliarde USD pe an și doar rotavirusul rezultă în costuri estimate la 1 miliard USD pe an.

Cercetări 
O serie de vaccinuri contra gastroenteritei sunt în curs de dezvoltare, de exemplu, vaccinurl contra Shigella și vaccinul enterotoxigenic Escherichia coli (ETEC), două dintre principalele cauze bacteriene a gastroenteritei răspândite în întreaga lume.

La alte animale 
La pisici și câini gastroenterita este cauzată de mulți dintre agenții ce cauzează această boală la oameni. Cele mai des întâlnite organisme sunt: Campylobacter, Clostridium difficile, Clostridium perfringens, și Salmonella. Un număr mare de plante toxice pot cauza aceste simptome. Anumiți agenți sunt caracteristici unor specii anume. Coronavirusul transmisibil al gastroenteritei (TGEV) se întâlnește la porcine rezultând în vomismente, diaree și deshidratare. Se crede că păsările sălbatice sunt sursa și nu există un tratament anume. Nu este transmisibil la oameni.

Referințe 

Note

Legături externe 

Pediatrie
Boli infecțioase
Inflamații
Gastroenterita este o afecțiune caracterizată prin inflamația ( „ -itis ” ) tractului gastrointestinal care implică atât stomacul ( „ gastro ” - ) cât și intestinul subțire ( " entero " - ) , și care se manifestă prin diaree , vărsături , dureri și crampe abdominale . Gastroenterita este cunoscută și sub denumirea de enterogastrită , infecție gastrică și gastroenteropatie . Deși nu este înrudită cu gripa , boala este numită gripa stomacului sau gripă gastrică . La nivel global , majoritatea cazurilor de infecție în rândul copiilor sunt declanșate de rotavirus . În cazul adulților , boala este provocată îndeosebi de norovirus și Campylobacter . Alte cauze mai puțin frecvente includ bacterii ( sau toxine bacteriene ) și paraziți . Gastroenterita poate fi transmisă prin consumul de apă sau alimente contaminate preparate necorespunzător sau prin contactul cu persoane infectate . Tratamentul de bază are ca obiectiv hidratarea adecvată . În cazurile ușoare sau moderate , acesta se realizează în mod tipic prin ingerarea unei soluții de rehidratare orală . Cazurile mai severe pot necesita administrarea de fluide intravenoase . Gastroenterita afectează cu precădere copiii și persoanele din țările în curs de dezvoltare . Simptome și semne Gastroenterita se manifestă , de obicei , atât prin diaree cât și prin vomă , iar în cazuri mai rare , prin doar unul dintre cele două simptome . De asemenea , pot apărea crampe abdominale . Semnele și simptomele apar la72 ore de la contractarea infecției . În cazul în care cauza este virală , boala se vindecă în decurs de o săptămână . Gastroenterita virală poate fi asociată uneori cu febră , senzație de oboseală , dureri de cap și dureri musculare . În caz de scaun cu sânge , cauza bolii nu este virală , ci bacteriană . Unele infecții bacteriene pot fi asociate cu dureri abdominale severe și pot persista mai multe săptămâni . De regulă , copiii infectați cu rotavirus se refac complet înzile . Totuși , în țările sărace , tratamentul infecțiilor severe este adesea inaccesibil , iar diareea persistentă este o problemă frecventă . Deshidratarea este o complicație frecventă a diareei , iar copiii care suferă de deshidratare severă pot prezenta un timp de reumplere capilară prelungit , turgescență cutanată scăzută și respirație anormală . Infecțiile repetate apar în mod tipic în zonele cu igienă precară și pot provoca malnutriție , tulburări de creștere și deficiențe cognitive pe termen lung . Artrita reactivă apare în din cazurile de infecție cu specia Campylobacter , iar sindromul Guillain-Barre se produce în1% din cazuri . Sindromul hemolitic -uremic ( HUS ) poate apărea ca urmare a infecției cu speciile Escherichia coli sau Shigella care produc toxina Shiga și se manifestă prin reducerea numărului de trombocite din sânge , insuficiență renală și reducerea numărului de globule roșii din sânge ( datorită distrugerii acestora ) . Copiii au o predispoziție mai ridicată de a contracta HUS comparativ cu adulții . Unele infecții virale pot produce spasme infantile benigne . Etiologie Virusurile ( îndeosebi rotavirusul ) și bacteriile Escherichia coli și Campylobacter reprezintă cauzele principale ale gastroenteritei . Totuși , există numeroși alți agenți patogeni care pot cauza acest sindrom . Ocazional , boala poate avea o cauză neinfecțioasă , dar probabilitatea este mai mică în comparație cu etiologia virală sau bacteriană . Riscul de infecție este mai ridicat în cazul copiilor datorită lipsei de imunitate și condițiilor de igienă precare . Cauze virale Virusurile responsabile de apariția gastroenteritei sunt rotavirusul , norovirusul , adenovirusul , și astrovirusul . Rotavirusul reprezintă cauza cea mai frecventă a gastroenteritei în rândul copiilor , cu o rată de incidență similară în țările dezvoltate și țările în curs de dezvoltare . Virusurile cauzează aproximativ din episoadele de diaree infecțioasă la copii . Rotavirusul afectează adulții într- o proporție mai mică datorită imunității crescute a acestora . Norovirusul reprezintă principala cauză a gastroenteritei în rândul populației adulte din America , fiind responsabil de peste din cazuri . Cazurile de epidemie localizată apar în mod tipic în situațiile de grup în care oamenii se află în proximitate fizică unii față de alții , de exemplu pe vasele de croazieră , în spitale sau în restaurante . O persoană poate fi contagioasă chiar și după încheierea unui episod diareic . Norovirusul cauzează aproximativ din îmbolnăviri în cazul copiilor . Cauze bacteriene În țările dezvoltate , bacteria Campylobacter jejuni este principala cauză a gastroenteritei , jumătate dintre cazuri fiind asociate cu expunerea la carne și produse de pasăre . În cazul copiilor , bacteriile sunt responsabile de din cazurile de gastroenterită , speciile cel mai frecvente fiind Escherichia coli , Salmonella , Shigella și Campylobacter . Dacă alimentele sunt contaminate și păstrate la temperatura camerei mai multe ore , bacteriile se multiplică , iar riscul de infecție în cazul persoanelor care consumă alimentele respective crește . Alimentele asociate în mod obișnuit cu infecția includ carnea crudă sau insuficient preparată termic , carnea de pui , fructele de mare și ouăle ; germenii cruzi ; laptele nepasteurizat și brânzeturile moi ; sucurile proaspete de fructe și legume . În țările în curs de dezvoltare , în special în zona Africii Subsahariene și Asia , holera este o cauză frecventă a gastroenteritei . Această infecție se transmite de obicei prin consumul de apă sau alimente contaminate . Bacteria toxigenă Clostridium difficile este o cauză majoră a diareei îndeosebi în rândul bătrânilor . Nou-născuții pot fi purtători ai bacteriei , fără a dezvolta simptome . Bacteria este o cauză frecventă a diareei în cazul persoanelor spitalizate și este asociată adesea cu consumul de antibiotice . Diareea provocată de infecția cu Staphylococcus aureus poate apărea , de asemenea , în cazul persoanelor cărora li s- au administrat antibiotice . " Diareea călătorului " este un tip de gastroenterită bacteriană . Medicamentele pentru reducerea secreției de acid gastric par să crească riscul de infecție în urma expunerii la o serie de organisme , inclusiv speciile Clostridium difficile , Salmonella și Campylobacter . Riscul este mai mare în cazul administrării de inhibitori de pompă protonică decât de antihistaminice H2 . Paraziți Mai multe tipuri de protozoare pot cauza gastroenterita – cel mai adesea Giardia lamblia – dar sunt implicate și alte specii , cum sunt Entamoeba histolytica și Cryptosporidium . Ca grup , acești agenți sunt responsabili de aproximativ dintre cazurile de îmbolnăvire la copii . Giardia are o incidență mai mare în țările în curs de dezvoltare , însă acest agent etiologic provoacă acest tip de afecțiune indiferent de zonă , într- o anumită măsură . Rata de incidență este mai mare în cazul persoanelor care călătoresc în zone cu risc crescut , copiilor care frecventează grădinița , bărbaților care întrețin relații homosexuale și în urma dezastrelor . Transmitere Transmiterea bolii poate avea loc prin apă infectată sau când oamenii folosesc împreună anumite obiecte de uz personal . În zonele cu anotimpuri alternativ umede și secetoase , calitatea apei scade în general în cursul sezonului ploios , iar acest lucru este corelat cu creșterea cazurilor de boală . În zonele cu climat temperat , infecțiile sunt mai dese iarna . Hrănirea bebelușilor cu biberonul având sticla nedezinfectată este o cauză importantă la nivel global . Ratele de transmitere sunt corelate cu igiena precară , în special cea a copiilor , cu casele aglomerate și cu persoane care dispuneau în prealabil de hrană precară . După ce dezvoltă toleranță , adulții pot purta diferite organisme fără a mai avea simptome ale bolii , în acest fel funcționând drept focare naturale de infecție . În timp ce unii agenți infecțioși ( cum ar fi Shigella ) apar doar la primate , alții se întâlnesc la o mare varietate de animale ( de exemplu Giardia ) . Cauze neinfecțioase Există un număr de cauze neinfecțioase de inflamare a tractului gastrointestinal . Cele mai întâlnite dintre ele sunt medicamentele ( cum ar fi NSAIDs ) , anumite alimente ca lactoza ( pentru cei care au intoleranță la ea ) și glutenul ( în cei cu celiachie ) . Boala Crohn este de asemenea o cauză neinfecțioasă de gastroenterită ( adesea severă ) . Boala poate de asemenea apare ca urmare a toxinelor . Anumite suferințe legate de mâncare pot include : otrăvirea cu ciguatera care e din cauza consumului unor pești de pradă contaminați , scombroidia care e corelată cu consumul de anumite tipuri de pește alterat , otrăvirea cu tetrodotoxină ca urmare a consumului de Tetraodontidae și botulismul , rezultat tipic al mâncării prost conservate . Patofiziologie Gastroenterita este definită drept vomă sau diaree ca urmare a infectării intestinului subțire sau a celui gros . Efectele apărute în intestinul subțire sunt de obicei neinflamatoare , în timp ce cele din intestinul gros sunt inflamatoare . Numărul minim de agenți patogeni care pot produce această boală variază de la unul singur ( pentru Cryptosporidium ) până la o sută de milioane ( pentru Vibrio cholerae ) . Diagnostic Gastroenterita este în mod obișnuit diagnosticată clinic , în baza simptomelor suferindului . Determinarea cauzei precise nu este de obicei necesară deoarece nu are impact asupra tratamentului bolii . Totuși , coprocultura trebuie să aibă loc pentru cei care au sângerări în fecale , la cei care au fost expuși la toxine alimentare și la cei care au călătorit recent în lumea în curs de dezvoltare . Testele diagnostice pot de asemenea avea loc pentru supraveghere . Deoarece în din sugari și copii de vârsta fragedă apare hipoglicemia , măsurarea nivelului de glucoză din sânge este recomandată pentru aceștia . Electroliții și creatinina trebuiesc de asemenea controlate atunci când se pune problema deshidratării severe . Deshidratarea A stabili dacă pacientul are sau nu deshidratare este o parte importantă a evaluării medicale , iar deshidratarea este împărțită în ușoară5% ) , moderată9% ) și severă ( ≥10% ) . La copii , cele mai sigure semne ale deshidratării moderate sau severe sunt o reumplere capilară prelungită , o turgescență scăzută a pielii și respirație anormală . Alte simptome de luat în seamă ( atunci când apar în combinație ) sunt ochii scufundați , activitate scăzută , lipsa lacrimilor și o gură uscată . Un debit urinar normal și ingerarea orală de fluide sunt semne de restabilire . Testele de laborator au un beneficiu clinic destul de mic în a determina gradul de deshidratare . Diagnostic diferențial Alte cauze posibile ale unor simptome care le mimează pe cele din gastroenterită și care trebuie excluse pentru a pune acest diagnostic sunt apendicita , obstrucția intestinală , bolile inflamatorii intestinale , infecții ale tractului urinar și diabetul zaharat . Insuficiența pancreatică , sindromul intestinului subțire , boala Whipple , celiachia și abuzul de laxative trebuiesc și ele luate în seamă . Diagnosticul diferențial poate fi dificil dacă pacientul are doar vomă sau doar diaree ( în loc de a le avea pe amândouă ) . Apendicita poate duce la vomă , dureri abdominale și diaree ușoară în până la din cazuri . Aceasta nu se potrivește cu diareea în cantitate mare tipică pentru gastroenterită . Infecțiile pulmonare sau ale tractului urinar ale copiilor pot produce de asemenea vomă sau diaree . Ketoacidoza clasică diabetică duce la dureri abdominale , greață și vomă dar nu și diaree . Un studiu a aflat că din copiii cu această boală au fost inițial diagnosticați cu gastroenterită . Prevenție Stil de viață O rezervă ușor accesibilă de apă necontaminată și bunele practici de eliminare a excrementelor sunt importante pentru a reduce ratele infecțiilor și a gastroenteritelor cu consecințe clinice . Măsuri de igienă personală ( cum ar fi spălatul mâinilor ) sunt corelate cu scăderea incidenței și prevalenței gastroenteritei cu , atât în lumea în curs de dezvoltare cât și în lumea dezvoltată . Gelurile bazate pe alcool pot și ele fi eficace . Alăptarea la sân poate fi și ea importantă , în special în locuri cu igienă precară , la fel ca îmbunătățirea generală a igienei . Laptele de la sân reduce atât frecvența cât și durata infecțiilor . Evitarea mâncării și băuturii contaminate trebuie și ea să fie eficace . Vaccinarea Datorită eficacității și siguranței , înOrganizația Mondială a Sănătății a recomandat ca vaccinul de rotavirus să fie oferit copiilor pe întreg globul . Există două vaccine comerciale pentru rotavirus și câteva în plus sunt în curs de elaborare . În Africa și Asia aceste vaccinuri au redus bolile severe ale sugarilor iar țările care au adoptat programe naționale de imunizare au constatat un declin al numărului de infecții și al severității bolii . Acest vaccin poate preveni bolile copiilor nevaccinați prin a reduce numărul de infecții în general . Din anul implementarea unui program de vaccinare contra rotavirus în SUA a redus substanțial numărul de cazuri de diaree , ajungând la o reducere de . Prima doză a vaccinului trebuie dată sugarilor întreșisăptămâni . Vaccinul oral al holerei a avut o eficacitate de60% de- a lungul a doi ani . Tratament Gastroenterita este de obicei o boală acută și care se vindecă de la sine , neavând nevoie de medicamente . Tratamentul preferat pentru cei care au deshidratare ușoară sau moderată este terapia de rehidratare orală ( ORT ) . Metoclopramida și/sau ondansetronul pot fi totuși folositoare pentru unii copii , iar butilscopolamina este folositoare în tratamentul durerilor abdominale . Rehidratare Tratamentul primar al gastroenteritei atât la copii cât și la adulți este rehidratarea . Este de preferat terapia de rehidratare orală , deși administrarea intravenoasă poate fi necesară dacă e vorba de un nivel scăzut de conștiență sau dacă deshidratarea este severă . Produsele înlocuitoare orale făcute cu carbohidrați complecși ( adică cele făcute din grâu sau orez ) pot fi superioare celor bazate pe zaharuri simple . Băuturile bogate în zaharuri simple , cum ar fi răcoritoarele și sucurile de fructe nu sunt recomandate copiilor subani , deoarece ele pot spori diareea . Apa chioară poate fi folosită dacă preparate mai specifice și mai efective de hidratare orală nu sunt disponibile sau produc greață . Un tub nasogastric poate fi folosit la copiii mici pentru a administra fluide , dacă este nevoie . Alimentația Imediat după terapia de rehidratare orală ( TRO ) se recomandă continuarea alimentației normale a nou-născuților prin alăptare la sân sau cu lapte artificial . Nu se impune de obicei folosirea laptelui artificial fără conținut de lactoză sau cu conținut de lactoză redus . La copii se mențin obiceiurile alimentare obișnuite în timpul episoadelor de diaree evitându -se doar alimentele cu conținut înalt de zaharuri simple . Dieta BRAT ( banane , orez , sos de mere , pâine prăjită și ceai ) nu mai este recomandată din cauza conținutului insuficient de nutrimente și pentru că nu aduce nici un beneficiu în plus față de alimentația normală . S- a demonstrat că anumite probiotice au un efect benefic reducând atât durata bolii cât și frecvența scaunelor . Acestea pot ajuta și la prevenirea și tratarea diareii asociate tratamentului cu antibiotice . Produsele din lapte fermentat ( ca iaurtul ) sunt la fel de benefice . Suplimentele cu Zinc par a fi eficiente atât în tratarea cât și în prevenirea diareii la copii în țările în curs de dezvoltare . Antiemeticele Antiemeticele pot ajuta la tratamentul vomismentelor la copii . Ondansetronul își are utilitatea sa administrarea unei singure doze fiind asociată cu nevoia scăzută de administrare intravenoasa a lichidelor , mai puține internări în spital și o rată mai mică de vomismente . Metoclopramida , de asemenea , poate ajuta . Totuși , folosirea ondansetronului poate fi asociată cu rata sporită a spitalizării copiilor . Soluția intravenoasă de ondansetron se poate administra oral atunci când acest lucru este justificat din punct de vedere clinic . Dimenhidrinatul , în ciuda reducerii vomismentele , nu pare să aibă beneficii clinice semnificative . Antibioticele Antibioticele nu sunt indicate de obicei în tratarea gastroenteritei , deși sunt recomandate în cazul în care simptomele sunt deosebit de grave sau dacă se izolează sau se suspectă o cauză bacteriană . Dacă se recurge la antibiotice , macrolidele ( ca azitromicina ) sunt preferate fluoroquinolonelor din cauza ratei sporite de rezistență a celei de- a doua categorii . Colita pseudomembranoasă , cauzată de obicei de administrarea de antibiotice , se ține sub control prin întreruperea agentului cauză și tratament cu metronidazol sau vancomicină . Bacteriile și protozoanele ce se supun tratamentului includ speciile Shigella Salmonella typhi , și Giardia . Celor cu specii de Giardia sau cu Entamoeba histolytica li se recomandă tratamentul cu tinidazol și superior metronidazolului . Organizația Mondială a Sănătății ( OMS ) recomandă antibioticele pentru copiii cu diaree cu sânge și febră . Agenți antimotilitate Medicamentele antimotilitate presupun un risc teoretic de apariție a complicațiilor și deși în cadrul aplicării practice acest risc este puțin probabil , nu se recomandă administrarea acestor medicamente persoanelor cu diaree cu sânge sau cu febră . Loperamidul , un opioid analog , este folosit de obicei în tratamentul simptomatic al diareii . Loperamidul nu este indicat copiilor întrucât acesta poate traversa bariera imatură sânge-creier cauzând toxicitate . Subsalicilatul de bismut , un complex insolubil de bismut trivalent și salicilat poate fi folosit în cazurile de îmbolnăvire moderată , dar , teoretic , poate apărea intoxicarea cu salicilat . Epidemiologia Estimările arată că anual apar între trei și cinci miliarde de cazuri de gastroenterită în lume , afectând în principal copiii și populația din țările în curs de dezvoltare . Înrezultatul a constat în circa3 milioane cazuri mortale în rândul copiilor sub cinci ani , majoritatea înregistrându -se în cele mai sărace țări ale lumii . Peste000 dintre aceste fatalități sunt cauzate de rotavirus la copiii de până laani.Holera cauzează între circa trei și cinci milioane de cazuri de îmbolnăvire și decesul a aproximativ000 oameni anual . În țările în curs de dezvoltare copiii de până la doi ani au în mod frecvent șase sau mai multe infecții pe an îmbolnăvindu -se , ca rezultat , de gastroenterită severă din punct de vedere clinic . La adulți cazurile nu sunt atât de frecvente , parțial datorită dobândirii imunității imunității . Îngastroenterita a fost cauza a6 milioane de decese în rândul copiilor , cele mai multe înregistrându -se în țările în curs de dezvoltare . Rata mortalității a scăzut semnificativ ( la aproximativ5 milioane de morți anual ) până în anul în mare parte din cauza introducerii și folosirii răspândite a terapiei de rehidratare orală . În SUA , infecțiile ce cauzează gastroenterita sunt pe locul doi între cele mai comune infecții ( după răceala comună ) , rezultând între circașimilioane de cazuri de diaree acută și aproximativ zece mii de morți anual , din care întreșiîn rândul copiilor sub cinci ani . Istorie Cuvântul " gastroenterită " a fost menționat pentru prima dată în Înainte de această perioadă aceasta a fost cunoscută ca febra tifoidă sau " holera morbus " , printre altele , sau sub denumirea mai puțin specifică " durere de stomac " , " îmbuibare " , " flux " , " colic " , " dureri de intestin " , sau orice altă denumire arhaică pentru diaree acută . Societate și cultură Gastroenterita este asociată multor nume colocviale , ca de exemplu " răzbunarea lui Montezuma " , " burta Delhi " , " diareea călătorului " printre multe altele jucând un rol important în multe campanii militare ; de aici se crede că derivă termenul " no guts no glory " ( aprox . n- ai stomac , n- ai parte de glorie ) . Gastroenterita este principala cauză a7 milioane de vizite medicale anuale în Statele Unite șimilioane de asemenea vizite în Franța . În Statele Unite costurile derivate ale gastroenteritei în ansamblu ajung lamiliarde USD pe an și doar rotavirusul rezultă în costuri estimate lamiliard USD pe an . Cercetări O serie de vaccinuri contra gastroenteritei sunt în curs de dezvoltare , de exemplu , vaccinurl contra Shigella și vaccinul enterotoxigenic Escherichia coli ( ETEC ) , două dintre principalele cauze bacteriene a gastroenteritei răspândite în întreaga lume . La alte animale La pisici și câini gastroenterita este cauzată de mulți dintre agenții ce cauzează această boală la oameni . Cele mai des întâlnite organisme sunt : Campylobacter , Clostridium difficile , Clostridium perfringens , și Salmonella . Un număr mare de plante toxice pot cauza aceste simptome . Anumiți agenți sunt caracteristici unor specii anume . Coronavirusul transmisibil al gastroenteritei ( TGEV ) se întâlnește la porcine rezultând în vomismente , diaree și deshidratare . Se crede că păsările sălbatice sunt sursa și nu există un tratament anume . Nu este transmisibil la oameni . Referințe Note Legături externe Pediatrie Boli infecțioase Inflamații