Milan I al Serbiei
Milan Obrenović () a fost din 1868/1872 până în 1882 ca Milan Obrenović al IV-lea, Prinț al Serbiei și din 1882 până în 1889 ca Milan I, rege al Serbiei.

Biografie
Milan s-a născut la 22 august 1854, în conacul familiei mamei sale de la Mărășești.. S-a născut în exil, în Moldova, în timpul în care în Serbia domnea Casa de Karađorđević. Milan a fost fiul lui Miloš Obrenović (1829–1861), un nepot al prințului Miloș Obrenovici, mama lui o nobilă română din Moldova, Elena Maria Catargiu (cunoscută în Serbia ca Marija Obrenović). Bunicul patern al lui Milan a fost Jevrem Obrenović (1790–1881), fratele faimosului prinț sârb Miloș Obrenovici. Milan a avut o singură soră, Tomanija.

La scurt timp după nașterea lui Milan, părinții lui au divorțat. Doi ani mai târziu, la frageda vârstă de șapte ani, Milan și-a pierdut tatăl, care a servit ca mercenar în armata română și a căzut în 1861 în luptă împotriva turcilor lângă București; mama Maria a primit custodia legală. Mama sa a dus o viață lipsită de griji după moartea soțului ei și ca rezultat ea a arătat un interes scăzut copilului ei din căsătoria cu Miloš, astfel că s-a ajuns la un acord pentru tânărul Milan pentru a fi adoptat în mod legal de către vărul său Mihailo Obrenovici al III-lea, care devenise prinț conducător al Serbiei. Maria a trăit un stil de viață luxos aristocratic, devenind curând amanta domnitorul Alexandru Ioan Cuza cu care a avut doi copii - Sașa și Dimitrie.

Milan a fost mutat la Kragujevac la vârsta de șase ani, unde a fost îngrijit de educatori și guvernante. A urmat apoi Lycée Louis-le-Grand din Paris. A fost căsătorit cu Natalija Keško, de care a divorțat în 1888 din cauza numeroaselor afaceri și diferențe politice. 

După ce unchiul său Mihailo a căzut victimă unei tentative de asasinat în 1868, Milan, încă minor, a fost desemnat succesorul tronului princiar sârb. Până la împlinirea majoratului, în 1872, prim-ministrul și liderul liberalului sârb Jovan Ristić, prințul regent, a condus îndatoririle tânărului prinț. Ristić a păstrat regența chiar și după ce Milans a împlinit vârsta majoratului și a fost în cele din urmă înlocuit de liderul conservatorilor, Milutin Garašanin, fiul lui Ilija Garašanin. De-a lungul vieții, Milan Obrenović a rezistat rolului său de prinț constituțional sârb, ceea ce l-a adus în conflict serios cu elitele politice ale țării și, în final, a determinat căderea sa.

Zeci de ani mai târziu, odată ce Milan a devenit rege, detalii din viața personală a mamei sale au fost adesea folosite de către oponenții săi politici, în special de liderul Partidului Radical Popular Stojan Protić, care a mers până la acuzația falsă că tatăl regelui Milan este de fapt Alexandru Ioan Cuza. 

În perioada lui Milan, au apărut primele partide politice din Serbia: Partidul radical sub Nikola Pašić (1881), liberalii sub Jovan Ristić și Milans dețin Partidul Progresist (Srpska Nepredna stranka). Milan a consolidat sistemul militar din Serbia și a forțat transformarea armatei dintr-o miliție în armată permanentă. 

Planul lui Milan pentru dezarmarea oamenilor, au condus în 1883 la revolta țăranilor timerici, care a fost alimentată de radicalii lui Pašić. Cu toate acestea, revolta a fost strivită și Pašić a trebuit să fugă în Bulgaria pentru o perioadă scurtă de timp pentru a nu fi executat.

Deși politica externă a lui Milan s-a bazat inițial pe Rusia, aceasta a determinat atitudinea neprietenoasă a lui Alexandru al III-lea, cu ocazia unei vizite la Sankt Petersburg, în 1881, pentru a solicita asistență cu Austria-Ungaria. În 1881, fără cunoștința și consimțământul guvernului său, Milano a încheiat un acord secret cu Austria-Ungaria, în care Serbia s-a angajat, printre altele, să nu întreprindă pași de politică externă fără aprobarea Austro-Ungariei și să nu admită nicio propagandă împotriva monarhiei Dunării. Criticii guvernului sârb au văzut acordul ca pe o restricție nejustificată a suveranității, ceea ce a făcut din Serbia un stat vasal al Austro-Ungariei. Ca răspuns la semnarea acordului, Mihailo Piroćanac, președintele Consiliului de Miniștri, a venit cu o ofertă, demisia întregului guvern, dar Milan nu a acceptat.

Serbia a intrat într-o rivalitate acerbă cu Principatul Bulgariei, care era autonom din 1878 și al cărui prinț german Alexander von Battenberg, cu sprijinul Rusiei, a contestat rangul Serbiei. Când Bulgaria s-a unit cu Rumelia în 1885, Milan a văzut ca o pregătire pentru o campanie militară bulgară în Macedonia, și a declarat război Bulgariei. El a pierdut, cu toate acestea, la 7 noiembrie 1885, decisiva bătălie de la Slivnitsa împotriva bulgarilor și abia a scăpat de un dezastru militar, care a fost evitat doar cu ajutorul Austro-Ungariei. 

În timpul guvernării lui Milan, principatul sârb a obținut definitiv independența de Imperiul Otoman, în urma participării sale de succes la războiul ruso-turc din 1878 și la pacea ulterioară de la San Stefano. Ca urmare a proclamării României, regat, cu un an înainte, Regatul Serbiei a fost proclamat la 6 martie 1882; Cu această ocazie, împăratul Franz Joseph I l-a felicitat personal pe Milan.

În 1887, susținătorii Partidului Radical au încercat să-l asasineze pe Milan. Mai degrabă nepopular poporului, el a pierdut în fața publicului european, compromitându-și căsătoria cu nobila rusă Natalija Keško cu unele legături amoroase (printre care Jennie Churchill). În cele din urmă, a divorțat în 1888. Din căsătoria cu regina Natalija a ieșit fiul și viitorul moștenitor al tronului Aleksandar Obrenović. În martie 1889, în urma unui conflict violent între rege și guvernul ales, Milan a abdicat, în favoarea fiului său Aleksandar Obrenovic și a plecat din Serbia.

În 1893, Milano s-a întors din străinătate, și și-a recăpătat puterea prin sprijinul corpului de ofițeri și influența crescândă asupra fiului său. La 7 iulie 1899, un membru al Partidului Radical întreprinde din nou un atentat. În 1897, Alexandru I l-a numit chiar comandant-șef al armatei sârbe. Reînflorirea lui Milan a fost însă de scurtă durată, deoarece el a fost împotriva căsătoriei fiului său cu Draga Maschin, astfel a pierdut în 1900 orice influență asupra lui și a trebuit să părăsească Serbia din nou.

Milan s-a mutat la Viena, unde la scurt timp după aceea s-a îmbolnăvit de o severă pneumonie, care, în opinia medicilor imperiali, i-a lăsat puține șanse de supraviețuire. Milan I a murit la 11 februarie 1901 ca urmare a bolii. Trupul său a fost adus în Serbia și îngropat în Krušedol la Irig.

Vezi și 
 Războiul sârbo-bulgar

Note

Bibliografie

 Armour, Ian D. "Like the Lord Lieutenant of a county: the Habsburg monarchy and Milan Obrenović of Serbia 1868–1881." Canadian Slavonic Papers 55.3-4 (2013): 305-342. Online
 Trivanovitch, Vaso. "Serbia, Russia and Austria during the Rule of Milan Obrenovich, 1868-78." Journal of Modern History 3.3 (1931): 414-440. Online
 
 

Nașteri în 1854
Decese în 1901
Regi ai Serbiei
Monarhi care au abdicat
Monarhi ortodocși
Casa Obrenović
Beneficiari ai Ordinului Sfântul Andrei
Oameni din Mărășești
Milan Obrenović ( ) a fost din1872 până înca Milan Obrenović al IV -lea , Prinț al Serbiei și dinpână înca Milan I , rege al Serbiei . Biografie Milan s- a născut laaugust în conacul familiei mamei sale de la Mărășești. . S- a născut în exil , în Moldova , în timpul în care în Serbia domnea Casa de Karađorđević . Milan a fost fiul lui Miloš Obrenović1861 ) , un nepot al prințului Miloș Obrenovici , mama lui o nobilă română din Moldova , Elena Maria Catargiu ( cunoscută în Serbia ca Marija Obrenović ) . Bunicul patern al lui Milan a fost Jevrem Obrenović1881 ) , fratele faimosului prinț sârb Miloș Obrenovici . Milan a avut o singură soră , Tomanija . La scurt timp după nașterea lui Milan , părinții lui au divorțat . Doi ani mai târziu , la frageda vârstă de șapte ani , Milan și- a pierdut tatăl , care a servit ca mercenar în armata română și a căzut înîn luptă împotriva turcilor lângă București ; mama Maria a primit custodia legală . Mama sa a dus o viață lipsită de griji după moartea soțului ei și ca rezultat ea a arătat un interes scăzut copilului ei din căsătoria cu Miloš , astfel că s- a ajuns la un acord pentru tânărul Milan pentru a fi adoptat în mod legal de către vărul său Mihailo Obrenovici al III -lea , care devenise prinț conducător al Serbiei . Maria a trăit un stil de viață luxos aristocratic , devenind curând amanta domnitorul Alexandru Ioan Cuza cu care a avut doi copii - Sașa și Dimitrie . Milan a fost mutat la Kragujevac la vârsta de șase ani , unde a fost îngrijit de educatori și guvernante . A urmat apoi Lycée Louis -le-Grand din Paris . A fost căsătorit cu Natalija Keško , de care a divorțat îndin cauza numeroaselor afaceri și diferențe politice . După ce unchiul său Mihailo a căzut victimă unei tentative de asasinat în Milan , încă minor , a fost desemnat succesorul tronului princiar sârb . Până la împlinirea majoratului , în prim- ministrul și liderul liberalului sârb Jovan Ristić , prințul regent , a condus îndatoririle tânărului prinț . Ristić a păstrat regența chiar și după ce Milans a împlinit vârsta majoratului și a fost în cele din urmă înlocuit de liderul conservatorilor , Milutin Garašanin , fiul lui Ilija Garašanin . De-a lungul vieții , Milan Obrenović a rezistat rolului său de prinț constituțional sârb , ceea ce l- a adus în conflict serios cu elitele politice ale țării și , în final , a determinat căderea sa . Zeci de ani mai târziu , odată ce Milan a devenit rege , detalii din viața personală a mamei sale au fost adesea folosite de către oponenții săi politici , în special de liderul Partidului Radical Popular Stojan Protić , care a mers până la acuzația falsă că tatăl regelui Milan este de fapt Alexandru Ioan Cuza . În perioada lui Milan , au apărut primele partide politice din Serbia : Partidul radical sub Nikola Pašić liberalii sub Jovan Ristić și Milans dețin Partidul Progresist ( Srpska Nepredna stranka ) . Milan a consolidat sistemul militar din Serbia și a forțat transformarea armatei dintr- o miliție în armată permanentă . Planul lui Milan pentru dezarmarea oamenilor , au condus înla revolta țăranilor timerici , care a fost alimentată de radicalii lui Pašić . Cu toate acestea , revolta a fost strivită și Pašić a trebuit să fugă în Bulgaria pentru o perioadă scurtă de timp pentru a nu fi executat . Deși politica externă a lui Milan s- a bazat inițial pe Rusia , aceasta a determinat atitudinea neprietenoasă a lui Alexandru al III -lea , cu ocazia unei vizite la Sankt Petersburg , în pentru a solicita asistență cu Austria-Ungaria . În fără cunoștința și consimțământul guvernului său , Milano a încheiat un acord secret cu Austria-Ungaria , în care Serbia s- a angajat , printre altele , să nu întreprindă pași de politică externă fără aprobarea Austro-Ungariei și să nu admită nicio propagandă împotriva monarhiei Dunării . Criticii guvernului sârb au văzut acordul ca pe o restricție nejustificată a suveranității , ceea ce a făcut din Serbia un stat vasal al Austro-Ungariei . Ca răspuns la semnarea acordului , Mihailo Piroćanac , președintele Consiliului de Miniștri , a venit cu o ofertă , demisia întregului guvern , dar Milan nu a acceptat . Serbia a intrat într- o rivalitate acerbă cu Principatul Bulgariei , care era autonom dinși al cărui prinț german Alexander von Battenberg , cu sprijinul Rusiei , a contestat rangul Serbiei . Când Bulgaria s- a unit cu Rumelia în Milan a văzut ca o pregătire pentru o campanie militară bulgară în Macedonia , și a declarat război Bulgariei . El a pierdut , cu toate acestea , lanoiembrie decisiva bătălie de la Slivnitsa împotriva bulgarilor și abia a scăpat de un dezastru militar , care a fost evitat doar cu ajutorul Austro-Ungariei . În timpul guvernării lui Milan , principatul sârb a obținut definitiv independența de Imperiul Otoman , în urma participării sale de succes la războiul ruso-turc dinși la pacea ulterioară de la San Stefano . Ca urmare a proclamării României , regat , cu un an înainte , Regatul Serbiei a fost proclamat lamartie Cu această ocazie , împăratul Franz Joseph I l- a felicitat personal pe Milan . În susținătorii Partidului Radical au încercat să -l asasineze pe Milan . Mai degrabă nepopular poporului , el a pierdut în fața publicului european , compromitându -și căsătoria cu nobila rusă Natalija Keško cu unele legături amoroase ( printre care Jennie Churchill ) . În cele din urmă , a divorțat în Din căsătoria cu regina Natalija a ieșit fiul și viitorul moștenitor al tronului Aleksandar Obrenović . În martie în urma unui conflict violent între rege și guvernul ales , Milan a abdicat , în favoarea fiului său Aleksandar Obrenovic și a plecat din Serbia . În Milano s- a întors din străinătate , și și- a recăpătat puterea prin sprijinul corpului de ofițeri și influența crescândă asupra fiului său . Laiulie un membru al Partidului Radical întreprinde din nou un atentat . În Alexandru I l- a numit chiar comandant -șef al armatei sârbe . Reînflorirea lui Milan a fost însă de scurtă durată , deoarece el a fost împotriva căsătoriei fiului său cu Draga Maschin , astfel a pierdut înorice influență asupra lui și a trebuit să părăsească Serbia din nou . Milan s- a mutat la Viena , unde la scurt timp după aceea s- a îmbolnăvit de o severă pneumonie , care , în opinia medicilor imperiali , i- a lăsat puține șanse de supraviețuire . Milan I a murit lafebruarieca urmare a bolii . Trupul său a fost adus în Serbia și îngropat în Krušedol la Irig . Vezi și Războiul sârbo-bulgar Note Bibliografie Armour , Ian D. " Like the Lord Lieutenant of a county : the Habsburg monarchy and Milan Obrenović of Serbia1881 . " Canadian Slavonic Papers3-4 Online Trivanovitch , Vaso . " Serbia , Russia and Austria during the Rule of Milan Obrenovich , " Journal of Modern History3 Online Nașteri în Decese în Regi ai Serbiei Monarhi care au abdicat Monarhi ortodocși Casa Obrenović Beneficiari ai Ordinului Sfântul Andrei Oameni din Mărășești