William I al Scoției
William I (1143 - 4 decembrie 1214), cunoscut sub numele de William Leul, a fost regele Scoției din 1165 până în 1214. Domnia sa a fost a doua din cea mai lungă domnie din istoria Scoției înainte de Actul de Unire cu Anglia din 1707.

Viața

El a devenit rege după moartea fratelui său, Malcolm al IV-lea al Scoției pe 9 decembrie 1165 și a fost încoronat pe 24 decembrie 1165.

Spre deosebire de fratele său religios și fragil, William a fost puternic și încăpățânat. El a fost un monarh eficace a cărui domnie a fost marcată de încercările sale nefaste de a recâștiga controlul regiunii Northumbria de la normanzi.

William a fost nepotul lui David I al Scoției. El a moștenit, de asemenea, titlul de Conte de Northumbria în 1152 de la tatăl său, Henric al Scoției. Cu toate acestea, el a trebuit să predea acest titlu regelui Henric al II-lea al Angliei, în 1157. Acest lucru i-a cauzat probleme mai ales după ce a devenit rege, acesta petrecându-și mult timp încercând să-și recâștige titlul.

William a fost un jucător-cheie în revolta din 1173 - 1174 împotriva lui Henric al II-lea. În 1174, în bătălia de la Alnwick, în timpul unui raid în sprijinul revoltei, William le-a stigat trupelor engleze: Acum vom vedea care dintre noi este un cavaler bun!. El a fost capturat de trupele lui Henric conduse de Ranulf de Glanvill și a fost dus în lanțuri la Newcastle, apoi la Northampton, iar apoi transferat la Falaise în Normandia. Henric a trimis apoi o armată în Scoția și a ocupat țara. Ca răscumpărare și pentru a-și recapata regatul, William a trebuit să-l recunoască pe Henric ca superior al său și să fie de acord să plătească pentru costul de ocupare a armatei engleze, punând impozite scoțienilor. Biserica din Scoția a fost, de asemenea, supusă celei din Anglia. Acest lucru a fost făcut prin semnarea Tratatului de la Falaise, apoi William a fost lăsat să se întoarcă în Scoția. În 1175, el a jurat fidelitate în fața lui Henric al II-lea la Castelul York.

Umilirea Tratatului de la Falaise a declanșat o revoltă în Galloway care a durat până în 1186 și a determinat construirea unui castel la Dumfries. În 1179, în același timp, William și fratele său David, au condus personal o forță spre nord în Easter Ross, stabilind două castele cu scopul de a-l descuraja pe Contele de Orkney de la extinderea dincolo de Caithness.

O altă revoltă în 1181 l-a împlicat pe Donald Meic Uilleim, descendentul direct al regelui Duncan al II-lea al Scoției. Donald a preluat pentru scurt timp Ross, iar abia după la moartea sa, William a putut revendica cetatea lui Donald din Inverness.

Tratatul de la Falaise a rămas în vigoare pentru următorii 15 ani. Apoi, Richard Inimă de Leu, care avea nevoie de bani pentru a lua parte la a treia cruciadă, a fost de acord să-l rezilieze în schimbul sumei de 10.000 de mărci de argint, la data de 5 decembrie 1189.

În ciuda recâștigării independenței a scoțienilor, relațiile anglo-scoțiene au rămas tensionate în primul deceniu al secolului al XIII-lea. În august 1209, regele Ioan al Angliei a decis să-și strângă armata engleză și să pornească într-un marș spre Norham (lângă Berwick), în scopul de a exploata conducerea monarhului scoțian. Promițându-i o sumă mare de bani, William a fost de acord cu dificultate să-și căsătorească fiica cu un nobil englez, iar când tratatul a fost reînnoit în 1212, Ioan a pus mâna pe singurul moștenitor legitim supraviețuitor al lui William, Alexandru, care avea să se căsătorească cu fiica sa.

William a murit în Stirling în 1214 și este îngropat la Abația Arbroath. Fiul său, Alexandru al II-lea, l-a succedat în calitate de rege, domnind între 1214 - 1249.

Căsătoria și copii

Având în vedere termenii Tratatului de la Falaise, Henric al II-lea a avut dreptul de a alege mireasa lui William. Ca rezultat, William s-a căsătorit cu Ermengarde de Beaumont, o strănepoată a regelui Henric I al Angliei, la Woodstock Palace în 1186, iar zestrea ei a fost Castelul Edinburgh. Căsătoria nu a fost un mare succes și abia după mulți ani, aceasta a fost capabilă să nască un moștenitor. Copii lor au fost:

Margareta (1193 - 1259), căsătorită cu Hubert de Burgh, primul Conte de Kent
Isabela (1195 - 1253), căsătorită cu Roger Bigod, al patrulea Conte de Norfolk
Alexandru al II-lea al Scoției (1198 - 1249)
Marjorie (1200 - 17 noiembrie 1244), căsătorită cu Gilbert Marshal, al patrulea Conte de Pembroke
Isabela a Scoției, căsătorită cu Sir William de Ros
  
Cu o fiică necunoscută a lui Adam de Hythus:

Margareta, căsătorită cu Eustace de Vesci, Lord de Alnwick

Cu amante necunoscute:

Robert de Londra
Henric de Galightly
Ada, căsătorită cu Patrick I, Conte de Dunbar
Aufrica, căsătorită cu William de Say

Note 

Uilleam Garbh; e.g. Annals of Ulster, s.a. 1214.6; Annals of Loch Cé, s.a. 1213.10.
Dalrymple, Sir David (1776). Annals of Scotland. Pub. J. Murray. London. P. 300 -301.
Scotland: The Making of the Kingdom, A.A.M. Duncan, p527
Balfour Paul, Vol. I, p. 5
An Earthly Knight", description from the cover
An Earthly Knight",Review by J. A. Kaszuba Locke
An Earthly Knight",Review by Joan Marshall

Nașteri în 1143
Decese în 1214
Scoția
Conducători scoțieni
Monarhi scoțieni
Beneficiari ai Trandafirului de Aur
William I-decembrie cunoscut sub numele de William Leul , a fost regele Scoției dinpână în Domnia sa a fost a doua din cea mai lungă domnie din istoria Scoției înainte de Actul de Unire cu Anglia din Viața El a devenit rege după moartea fratelui său , Malcolm al IV -lea al Scoției pedecembrieși a fost încoronat pedecembrie Spre deosebire de fratele său religios și fragil , William a fost puternic și încăpățânat . El a fost un monarh eficace a cărui domnie a fost marcată de încercările sale nefaste de a recâștiga controlul regiunii Northumbria de la normanzi . William a fost nepotul lui David I al Scoției . El a moștenit , de asemenea , titlul de Conte de Northumbria înde la tatăl său , Henric al Scoției . Cu toate acestea , el a trebuit să predea acest titlu regelui Henric al II -lea al Angliei , în Acest lucru i- a cauzat probleme mai ales după ce a devenit rege , acesta petrecându -și mult timp încercând să -și recâștige titlul . William a fost un jucător-cheie în revolta din-împotriva lui Henric al II -lea . În în bătălia de la Alnwick , în timpul unui raid în sprijinul revoltei , William le- a stigat trupelor engleze : Acum vom vedea care dintre noi este un cavaler bun ! . El a fost capturat de trupele lui Henric conduse de Ranulf de Glanvill și a fost dus în lanțuri la Newcastle , apoi la Northampton , iar apoi transferat la Falaise în Normandia . Henric a trimis apoi o armată în Scoția și a ocupat țara . Ca răscumpărare și pentru a -și recapata regatul , William a trebuit să -l recunoască pe Henric ca superior al său și să fie de acord să plătească pentru costul de ocupare a armatei engleze , punând impozite scoțienilor . Biserica din Scoția a fost , de asemenea , supusă celei din Anglia . Acest lucru a fost făcut prin semnarea Tratatului de la Falaise , apoi William a fost lăsat să se întoarcă în Scoția . În el a jurat fidelitate în fața lui Henric al II -lea la Castelul York . Umilirea Tratatului de la Falaise a declanșat o revoltă în Galloway care a durat până înși a determinat construirea unui castel la Dumfries . În în același timp , William și fratele său David , au condus personal o forță spre nord în Easter Ross , stabilind două castele cu scopul de a -l descuraja pe Contele de Orkney de la extinderea dincolo de Caithness . O altă revoltă înl-a împlicat pe Donald Meic Uilleim , descendentul direct al regelui Duncan al II -lea al Scoției . Donald a preluat pentru scurt timp Ross , iar abia după la moartea sa , William a putut revendica cetatea lui Donald din Inverness . Tratatul de la Falaise a rămas în vigoare pentru următoriiani . Apoi , Richard Inimă de Leu , care avea nevoie de bani pentru a lua parte la a treia cruciadă , a fost de acord să -l rezilieze în schimbul sumei de000 de mărci de argint , la data dedecembrie În ciuda recâștigării independenței a scoțienilor , relațiile anglo-scoțiene au rămas tensionate în primul deceniu al secolului al XIII -lea . În august regele Ioan al Angliei a decis să -și strângă armata engleză și să pornească într- un marș spre Norham ( lângă Berwick ) , în scopul de a exploata conducerea monarhului scoțian . Promițându -i o sumă mare de bani , William a fost de acord cu dificultate să -și căsătorească fiica cu un nobil englez , iar când tratatul a fost reînnoit în Ioan a pus mâna pe singurul moștenitor legitim supraviețuitor al lui William , Alexandru , care avea să se căsătorească cu fiica sa . William a murit în Stirling înși este îngropat la Abația Arbroath . Fiul său , Alexandru al II -lea , l- a succedat în calitate de rege , domnind între - Căsătoria și copii Având în vedere termenii Tratatului de la Falaise , Henric al II -lea a avut dreptul de a alege mireasa lui William . Ca rezultat , William s- a căsătorit cu Ermengarde de Beaumont , o strănepoată a regelui Henric I al Angliei , la Woodstock Palace în iar zestrea ei a fost Castelul Edinburgh . Căsătoria nu a fost un mare succes și abia după mulți ani , aceasta a fost capabilă să nască un moștenitor . Copii lor au fost : Margareta- căsătorită cu Hubert de Burgh , primul Conte de Kent Isabela- căsătorită cu Roger Bigod , al patrulea Conte de Norfolk Alexandru al II -lea al Scoției - Marjorie-noiembrie căsătorită cu Gilbert Marshal , al patrulea Conte de Pembroke Isabela a Scoției , căsătorită cu Sir William de Ros Cu o fiică necunoscută a lui Adam de Hythus : Margareta , căsătorită cu Eustace de Vesci , Lord de Alnwick Cu amante necunoscute : Robert de Londra Henric de Galightly Ada , căsătorită cu Patrick I , Conte de Dunbar Aufrica , căsătorită cu William de Say Note Uilleam Garbh ; e.g. Annals of Ulster , s.a.6 ; Annals of Loch Cé , s.a.10 . Dalrymple , Sir David Annals of Scotland . Pub . J. Murray . London . P.-301 . Scotland : The Making of the Kingdom , A.A.M. Duncan , p527 Balfour Paul , Vol . I , p. 5 An Earthly Knight " , description from the cover An Earthly Knight " ,Review by J. A. Kaszuba Locke An Earthly Knight " ,Review by Joan Marshall Nașteri în Decese în Scoția Conducători scoțieni Monarhi scoțieni Beneficiari ai Trandafirului de Aur