Comuna din Baku
Cei 26 de comisari din Baku au fost membrii bolșevici și Eserii de Stânga) al sovietului Comunei din Baku. Comuna a fost stabilită în orașul Baku (atunci capitala statului independent azer). 

Comuna, condusă de Stepan Gevorgi Șahumian, a existat până pe 26 iulie 1918, când bolșevicii au fost alungași de la putere de o coaliție a dașnakilor, Eserilor de Dreapta și a menșevicilor.  După ce au pierdut puterea, comisarii din Baku au încercat să părăsească regiunea, dar au fost capturați de autoritățile Dictaturii Centrocaspice și au fost întemnițați. Istoriografia sovietică afirmă că, pe 14 septembrie 1918, în timpul Bătăliei de la Baku, soldații Armatei Roșii au cucerit închisoarea, i-au eliberat pe comisari și i-au trimis pe calea apelor spre Krasnovodsk. Aici, ei au fost arestați de autoritățile locale și, în noaptea de 20 septembrie 1918, au fost  executați prin împușcare între stațiile de cale ferată Pereval și Ahcia-Kuima.

Comuna din  Baku 
Comuna din Baku a fost o entitate politică efemeră, care a existat între 13 aprilie și 25 iulie 1918. Comuna a cucerit puterea după o confruntare sângeroasă cu populația musulmană din Baku  în ceea ce avea să devină cunoscut ca Masacrul din Martie. De-a lungul perioadei de existent, Comuna a trebuit să facă față mai multor probleme precum criza alimentară și amenințarea armatei Imperiul Otoman Imperiului Otoman, care viza cucerirea capitalei Baku. În ciuda condițiilor grele, Comuna a reușit să facă o serie de reforme sociale.  Naționalizarea promovată de comisari a fost un proces simplu, ei preluând proprietatea privată prin mijloace militare, bazându-și acțiunile pe cuvintele lui Lenin, care afirmase că în timpul revoluției nu există legi (vedeți și: Dictatura proletariatului). Victor Serge descria astfel evenimentele din acea perioadă:

Versiunea alternativă 
În timpul evacuării orașului Baku, în condițiile în care forțele otomane se aflau în ofensivă, bolșevicul Anastas Mikoian a recurs la amenințări pentru ca să obțină custodia membrilor Comunei, aceștia urmând să fie cercetați și judecați la Astrahan, unde se îndreptau toate forțele evacuate. Pe timpul deplasării cu vaporul spre Astrahan, oraș aflat sub controlul „roșiilor”, marinarii și ofițerii au hotărât să schimbe ruta spre Petrovsk, controlat de  „albi”. Pe vapor se aflau 600 de refugiați, printre ei și cei 26 de comisari. După ce vaporul a acostat la Petrovsk, ofițerii albi de contrainformații au efectuat un control al actelor, iar Mikoyan a fost arestat pentru port ilegal de armă și s-a trecut la interogarea sa. Șeful statului major al generalului Nikolai Baratov și șef al contraspionajului, generalul Martinov, i-a oferit lui Mikoyan un târg: deconspirarea comisarilor în schimbul salvării vieții. Datorită ajutorului dat de Mikoyan, toți cei 26 de comisari au fost identificați și condamnați la moarte prin împușcare, în vreme ce Mikoyan însuși a fost eliberat după ce a jurat că nu se va mai implica în activități antiguvernamentale.  În memoriile sale, generalul  Alexei Evgenevici Martinov afirmă că: din toți deținuții, el a fost cel mai rău gunoi, ar fi trebuit să ne ocupăm și de el de asemenea, dar mi-am dat cuvântul de ofițer să îi cruț viața….

Impactul execuțiilor 

O serie de oficiali sovietici au învinuit agenții britanici din Baku pentru executarea comisarilor. După ce puterea sovietică a fost ferm stabilită în întreaga regiune caspică Funtikov, șeful Directoratului din Astrahan responsabil pentru execuții, a fost arestat. Funtikov a aruncat toată vina pe britanici, în special asupra lui Teague-Jones care, pretindea el, i-ar fi orodonat să îi ucidă pe comisari. Funtikov a fost judecat și executat la Baku în 1926. Britanicii au negat orice implicare în incident, afirmând că a fost o afacere a oficialilor locali, despre care englezii nu au fost în niciun fel informați. 

Acuzațiile sovietice au dus la înăsprirea relațiilor cu Regatul Unit pentru o lungă perioadă de timp după încheierea Războiului Civil din Rusia. 

Istoriografia sovietică susține că la bordul vasului s-au aflat doi ofițeri britanici, care ar fi cerut echipajului să schimbe direcția spre Krasnovodsk în loc de Astrahan, unde oficialitățile locale conduse de eseri controlați de britanici ar fi cerut arestarea comisarilor. Drama celor 26 de comisari avea să fie mai apoi glorificată de sovietici în filme, picturi, timbre, și monumente publice, precum  memorialul din Baku. În tabloul lui Isaak Brodsky, sunt prezentați în mod eronat ca fiind prezenți la execuții și ofițerii britanici

Pe de altă parte, B. Sennikov afirmă că cei 26 nu au fost împușcați ci decapitați, iar călăul ar fi fost un turkmen .

Comisarii 
Cei 26 de comisari nu au avut cu toții calitatea de comisari, nici nu erau cu toții bolșevici. Unii dintre ei erau eseri de stânga, alții dașnaki. Nici din punct de vedere etnic grupul nu era omogen, în rândul lor aflându-se greci, letoni, evrei, ruși, georgieni, armeni și azeri:
 Stepan Gevorgi Șahumian -  Președintele Sovietului Comisarilor Poporului, comisar extraordinary pentru Caucaz;
 Meșadi Azizbekov – comisar al poporului pentru afaceri interne, comisar gubernial pentru Baku;
 Prokofi Djaparidze – președintele comitetului executiv al sovietului din Baku;
 Ivan Fioletov – președintele sovietului economiei naționale;
 Mir-Hasan Vazirov – comisar al poporului pentru agricultură;
 Grigori Korganov – comisar al poporului pentru afaceri militare și navale;
 Iakov Zevin – comisar al poporului pentru muncă;
 Grigori Petrov -  comisarul militar al regiunii Baku din partea Sovnarkom-ului al  RSFS Ruse;
 Ivan Malîghin -  președintele adjunct al Sovietului militar revoluționar al Armatei Caucazului;
 Arsen Amirian – editor șef al ziarului local „Muncitorul” din Baku;
 Meer. Basin – membru al Sovietului militar revoluționar;
 Suren Osepian – editor șef al ziarului „Izvestia” al sovietului din Baku;
 Eigen Berg – marinar;
 Vladimir Poluhin – comisar pentru afacerile militare și navale al RSRS Ruse ;
 Fiodor Solnțev – membru al comisariatului militar;
 Armenak Borian – ziarist;
 Ivan Gabișev – comisar politic al unei brigăzi;
 Mark Koganov – membru al Sovietului militar revoluționar;
 Bagdasar Avakian – comandantul militar al orașului Baku;
 Irakli Metaksa – garda de corp a lui Shahumyan;
 Ivan Nikolaișvili – garda de corp a lui Djaparidze;
 Aram Kostandian – adjunct al comisarului poporului pentru agricultură;
 Solomon Bogdanov – membru al Sovietului militar revoluționar;
 Anatoli Bogdanov – funcționar;
 Isai Mișne – secretar al Sovietului militar revoluționar;
 Tatevos Amirov – comandant al unei unități de cavalerie, mambru al Dașnakțutiun

Demolarea  Memorialului celor 26 de comisari și reînhumarea lor 
În ianuarie 2009, autoritățile din Baku au început demolarea Memorialului celor 26 de comisari.  Monumentul fusese înconjurat cu un gard despărțitor încă diniulie 2008. Rămășițele pământești ale comisarilor au fost reînhumate în cimitirul Hövsan pe 26 ianuarie,  ceremoniile religioase fiind conduse de clerici musulmani, evrei și creștini.

O serie de politicieni de stânga și comuniștii azeri au protestat împotriva demolării monumentului. Armenia s-a simțit lezată, opinia publică din această țară considerând că demolarea și reînhumarea comisarilor a fost motivată de dorința azerilor de îndepărta resturile pământești ale unor armeni înmormântați în centrul capitalei Baku (între cele două țări exista o stare tensionată datorită războiului din Nagorno-Karabah) . Un alt scandal a izbucnit în momentul în care presa azeră a publicat știri conform cărora, în timpul exhumării, au fost descoperite doar 21 de schelete, ceea ce ar fi presupus în opinia ziariștilor azeri că Shahumyan și alți patru armeni ar fi reușit să scape.. Această ultimă afirmație a fost respinsă de nepoata lui Shahumyan, Tatiana, care trăia în acel moment la Moscova, care, într-un interviu din ziarul Kommersant a spus că „Este imposibil să crezi că ei nu au fost înmormântați cu toții. există în arhive un film al înhumării celor 26 de trupuri. În plus fața de aceasta, bunica mea a fost prezentă la reînhumare”.

Note 

Comunism
Istoria Azerbaidjanului
Ceide comisari din Baku au fost membrii bolșevici și Eserii de Stânga ) al sovietului Comunei din Baku . Comuna a fost stabilită în orașul Baku ( atunci capitala statului independent azer ) . Comuna , condusă de Stepan Gevorgi Șahumian , a existat până peiulie când bolșevicii au fost alungași de la putere de o coaliție a dașnakilor , Eserilor de Dreapta și a menșevicilor . După ce au pierdut puterea , comisarii din Baku au încercat să părăsească regiunea , dar au fost capturați de autoritățile Dictaturii Centrocaspice și au fost întemnițați . Istoriografia sovietică afirmă că , peseptembrie în timpul Bătăliei de la Baku , soldații Armatei Roșii au cucerit închisoarea , i- au eliberat pe comisari și i- au trimis pe calea apelor spre Krasnovodsk . Aici , ei au fost arestați de autoritățile locale și , în noaptea deseptembrie au fost executați prin împușcare între stațiile de cale ferată Pereval și Ahcia-Kuima . Comuna din Baku Comuna din Baku a fost o entitate politică efemeră , care a existat întreaprilie șiiulie Comuna a cucerit puterea după o confruntare sângeroasă cu populația musulmană din Baku în ceea ce avea să devină cunoscut ca Masacrul din Martie . De-a lungul perioadei de existent , Comuna a trebuit să facă față mai multor probleme precum criza alimentară și amenințarea armatei Imperiul Otoman Imperiului Otoman , care viza cucerirea capitalei Baku . În ciuda condițiilor grele , Comuna a reușit să facă o serie de reforme sociale . Naționalizarea promovată de comisari a fost un proces simplu , ei preluând proprietatea privată prin mijloace militare , bazându -și acțiunile pe cuvintele lui Lenin , care afirmase că în timpul revoluției nu există legi ( vedeți și : Dictatura proletariatului ) . Victor Serge descria astfel evenimentele din acea perioadă : Versiunea alternativă În timpul evacuării orașului Baku , în condițiile în care forțele otomane se aflau în ofensivă , bolșevicul Anastas Mikoian a recurs la amenințări pentru ca să obțină custodia membrilor Comunei , aceștia urmând să fie cercetați și judecați la Astrahan , unde se îndreptau toate forțele evacuate . Pe timpul deplasării cu vaporul spre Astrahan , oraș aflat sub controlul „ roșiilor ” , marinarii și ofițerii au hotărât să schimbe ruta spre Petrovsk , controlat de „ albi ” . Pe vapor se aflaude refugiați , printre ei și ceide comisari . După ce vaporul a acostat la Petrovsk , ofițerii albi de contrainformații au efectuat un control al actelor , iar Mikoyan a fost arestat pentru port ilegal de armă și s- a trecut la interogarea sa . Șeful statului major al generalului Nikolai Baratov și șef al contraspionajului , generalul Martinov , i- a oferit lui Mikoyan un târg : deconspirarea comisarilor în schimbul salvării vieții . Datorită ajutorului dat de Mikoyan , toți ceide comisari au fost identificați și condamnați la moarte prin împușcare , în vreme ce Mikoyan însuși a fost eliberat după ce a jurat că nu se va mai implica în activități antiguvernamentale . În memoriile sale , generalul Alexei Evgenevici Martinov afirmă că : din toți deținuții , el a fost cel mai rău gunoi , ar fi trebuit să ne ocupăm și de el de asemenea , dar mi- am dat cuvântul de ofițer să îi cruț viața… . Impactul execuțiilor O serie de oficiali sovietici au învinuit agenții britanici din Baku pentru executarea comisarilor . După ce puterea sovietică a fost ferm stabilită în întreaga regiune caspică Funtikov , șeful Directoratului din Astrahan responsabil pentru execuții , a fost arestat . Funtikov a aruncat toată vina pe britanici , în special asupra lui Teague-Jones care , pretindea el , i- ar fi orodonat să îi ucidă pe comisari . Funtikov a fost judecat și executat la Baku în Britanicii au negat orice implicare în incident , afirmând că a fost o afacere a oficialilor locali , despre care englezii nu au fost în niciun fel informați . Acuzațiile sovietice au dus la înăsprirea relațiilor cu Regatul Unit pentru o lungă perioadă de timp după încheierea Războiului Civil din Rusia . Istoriografia sovietică susține că la bordul vasului s- au aflat doi ofițeri britanici , care ar fi cerut echipajului să schimbe direcția spre Krasnovodsk în loc de Astrahan , unde oficialitățile locale conduse de eseri controlați de britanici ar fi cerut arestarea comisarilor . Drama celorde comisari avea să fie mai apoi glorificată de sovietici în filme , picturi , timbre , și monumente publice , precum memorialul din Baku . În tabloul lui Isaak Brodsky , sunt prezentați în mod eronat ca fiind prezenți la execuții și ofițerii britanici Pe de altă parte , B. Sennikov afirmă că ceinu au fost împușcați ci decapitați , iar călăul ar fi fost un turkmen \ . Comisarii Ceide comisari nu au avut cu toții calitatea de comisari , nici nu erau cu toții bolșevici . Unii dintre ei erau eseri de stânga , alții dașnaki . Nici din punct de vedere etnic grupul nu era omogen , în rândul lor aflându -se greci , letoni , evrei , ruși , georgieni , armeni și azeri : Stepan Gevorgi Șahumian - Președintele Sovietului Comisarilor Poporului , comisar extraordinary pentru Caucaz ; Meșadi Azizbekov – comisar al poporului pentru afaceri interne , comisar gubernial pentru Baku ; Prokofi Djaparidze – președintele comitetului executiv al sovietului din Baku ; Ivan Fioletov – președintele sovietului economiei naționale ; Mir-Hasan Vazirov – comisar al poporului pentru agricultură ; Grigori Korganov – comisar al poporului pentru afaceri militare și navale ; Iakov Zevin – comisar al poporului pentru muncă ; Grigori Petrov - comisarul militar al regiunii Baku din partea Sovnarkom -ului al RSFS Ruse ; Ivan Malîghin - președintele adjunct al Sovietului militar revoluționar al Armatei Caucazului ; Arsen Amirian – editor șef al ziarului local „ Muncitorul ” din Baku ; Meer. Basin – membru al Sovietului militar revoluționar ; Suren Osepian – editor șef al ziarului „ Izvestia ” al sovietului din Baku ; Eigen Berg – marinar ; Vladimir Poluhin – comisar pentru afacerile militare și navale al RSRS Ruse ; Fiodor Solnțev – membru al comisariatului militar ; Armenak Borian – ziarist ; Ivan Gabișev – comisar politic al unei brigăzi ; Mark Koganov – membru al Sovietului militar revoluționar ; Bagdasar Avakian – comandantul militar al orașului Baku ; Irakli Metaksa – garda de corp a lui Shahumyan ; Ivan Nikolaișvili – garda de corp a lui Djaparidze ; Aram Kostandian – adjunct al comisarului poporului pentru agricultură ; Solomon Bogdanov – membru al Sovietului militar revoluționar ; Anatoli Bogdanov – funcționar ; Isai Mișne – secretar al Sovietului militar revoluționar ; Tatevos Amirov – comandant al unei unități de cavalerie , mambru al Dașnakțutiun Demolarea Memorialului celorde comisari și reînhumarea lor În ianuarie autoritățile din Baku au început demolarea Memorialului celorde comisari . Monumentul fusese înconjurat cu un gard despărțitor încă diniulie Rămășițele pământești ale comisarilor au fost reînhumate în cimitirul Hövsan peianuarie , ceremoniile religioase fiind conduse de clerici musulmani , evrei și creștini . O serie de politicieni de stânga și comuniștii azeri au protestat împotriva demolării monumentului . Armenia s- a simțit lezată , opinia publică din această țară considerând că demolarea și reînhumarea comisarilor a fost motivată de dorința azerilor de îndepărta resturile pământești ale unor armeni înmormântați în centrul capitalei Baku ( între cele două țări exista o stare tensionată datorită războiului din Nagorno-Karabah ) \ . Un alt scandal a izbucnit în momentul în care presa azeră a publicat știri conform cărora , în timpul exhumării , au fost descoperite doarde schelete , ceea ce ar fi presupus în opinia ziariștilor azeri că Shahumyan și alți patru armeni ar fi reușit să scape. . Această ultimă afirmație a fost respinsă de nepoata lui Shahumyan , Tatiana , care trăia în acel moment la Moscova , care , într- un interviu din ziarul Kommersant a spus că „ Este imposibil să crezi că ei nu au fost înmormântați cu toții . există în arhive un film al înhumării celorde trupuri . În plus fața de aceasta , bunica mea a fost prezentă la reînhumare ” . Note Comunism Istoria Azerbaidjanului