Moise Nicoară
Moise Nicoară (n. 30 noiembrie 1784, Giula, Regatul Ungariei, Imperiul Habsburgic, d. 10 octombrie 1861, București, Principatele Române) a fost un jurist, profesor, traducător, scriitor și un patriot român, luptător pentru drepturile românilor din Banat și Crișana.

Biografie

Familia
S-a născut la Giula în Regatul Ungariei, în familia nobilului român, Petru Nicoară, mamă fiindu-i Maria Șerban. Printre copiii familiei Nicoară s-au mai numărat trei fete și doi băieți. Titlul nobiliar a fost acordat familiei de către împăratul Ferdinand al II-lea ștrămoșului lui Moise, Ștefan Nicoară (Nyikora), în anul 1627.

Studiile
Școla primară a urmat-o la Giula, apoi a urmat gimnaziul la Oradea și la Arad.

După absolvirea studiilor gimnaziale, urmează dreptul la Pesta și Pojon, între 1802-1806, iar în anul 1807 susține la Viena examenul în drept roman și statistică. Sperând să urmeze o carieră diplomatică, studiază limba turcă la Institutul pentru limbile orientale din Viena.

Activitatea
Nereușind să-și urmeze visul în diplomație, în anul 1808 acceptă un post de funcționar la cancelaria comitatului Bichiș, dar la scurt timp renunță și se reîntoarce, în același an, în orașul natal.
 
În anul următor se înrolează voluntar în armata imperiului, aflată în război cu Napoleon Bonaparte. I se acordă gradul de locotenent de cavalerie și i s-a încredințat misiunea de a forma legiunea voluntarilor români din comitatele Arad, Bichiș, Bihor și Cenad.

După Pacea de la Schönbrunn încearcă să intre în armata imperială regulată, dar nereușind,  călătorește la Oradea, Cluj, Turda, Brașov, iar mai apoi trece Carpații și se stabilește la București, unde începând cu anul 1813 devine profesor de limba latină și limba germană la școala lui Caragea Vodă.

În timpul ciumei lui Caragea, la 14 februarie 1814, a fost vizitat la Mănăstirea Mărgineni, unde erau cazați profesorii, de către Nicolae Văcărescu, iar împreună au plecat să-l viziteze pe Iancu Văcărescu, la Târgoviște. Reîntors la București este destituit din funcție, astfel pleacă într-o călătorie la Constantinopol, iar mai apoi la Viena, unde încearcă din nou să se înroleze în armata austriacă, dar este respins.

În anul 1815 se întoarce la Giula și începe să se implice în lupta pentru episcop român la Arad: 
În această perioadă Moise Nicoarã a accentuat colaborarea cu profesorii Preparandiei din Arad, consolidând caracterul laic al mișcării. În această luptă a fost sprijinit, printre alții, de Petru Maior, Aron Budai și Gheorghe Lazăr.

În urma morții episcopului sârb din Arad, Pavel Avacumovici, o delegație formată din șase membri s-au dus la Viena să-i înmâneze împăratului austriac o petiție prin care cereau numirea unui episcop ortodox român la Arad. Odată cu scurgerea timpului, după încercări repetate de a ajunge în fața împăratului, numărul deputaților din delegație a scăzut, până când Moise Nicoară a rămas singur să susțină cererea formulată în petiție.
 
În această perioadă Nicoară s-a întreținut financiar din donații individuale sau provenite de la parohiile românești din Banat și Crișana, dar începând cu anul 1817, autoritățiile austriece au interzis parohiilor românești să îl mai sprijine financiar și au început discreditarea sa, zvonind că acesta cheltuie banii din donații în scopuri personale.
 
După moartea lui Dimitrie Țichindeal, rămas singur în această luptă, se întoarce la Giula în anul 1818, dar fiind și aici ocolit de cunoscuți și persecutat, îi trimite împăratului un memoriu prin care solicită aprobarea de a părăsi țara, în anul 1819.

În octombrie 1819 este arestat la Arad și a fost închis la Arad și Giula până în 1821 și declarat nebun. În anul 1820, încep mișcările țărănești în zona Aradului, iar Moise Nicoară este bănuit a avea un amestec. Paul Almássy descrie lupta de emancipare națională a românilor drept o acțiune insurecțională a lui Moise Nicoară și-l caracteriza astfel: 

În mai 1824 este arestat din nou și este eliberat în octombrie, în urma unei cerereri adresate împăratului de către tatăl său și de către preotul din Șiclău, Teodor Șerban.

La 25 martie 1825, îmbrăcat în piei de oaie a intrat în cabinetul imperial, dar i s-a refuzat intrarea în această ținută. Oferindu-i-se haine, Moise Nicoarã le refuză spunând:  La 29 aprilie 1825 a primit pașaportul.

La 15 august 1825 prezintă la Arad, în fața unei comisii formată din 80 de delegați, documentele activității sale în lupta pentru un episcop român, iar la 8 septembrie îi lasă manuscrisele lui Grigore Călinescu și părăsește monarhia pentru totdeauna, mergând în Țara Românească, prin Orșova.

Datorită luptei lui Moise Nicoară în anul 1822 s-a înființat la Arad școala de teologie românească, iar în anul 1829 este numit primul episcop ortodox român, Nestor Ioanovici.

Sosit la București, la 19 octombrie 1825 îi trimite un memoriu principelui Grigore Ghica, prin care solicită reorganizarea catedrei de limba latină în școlile cele mari din București, dar este refuzat. În anul următor, încearcă același lucru în Moldova, dar este refuzat de domnitorul Ioan Sturdza.

Nereușind să se impună în țarile românești, ia calea Constantinopolului, unde îi solicită sultanului să intre în armată, dar este refuzat.

În anul 1833 se întoarce în Țara Românească și este numit revizor al școlilor, sub numele de Nicorescu. În 1835 își pierde postul.

În anul 1838, la Iași, la data de 2 decembrie finalizează traducerea memorandului politic al românilor din Transilvania, de la 1791, Supplex Libellus Valachorum Transilvaniae.

{{citat|Dacă în ipostatul de răspînditor al culturii naționale Moise Nicoară rămîne în urma lui Gheorghe Lazăr, în schimb ca susținător convins al cauzei românești în fața lumei, el ne apare ca un inovator de drumuri. Era convingerea lui că fără de sprijinul și bunăvoința marilor puteri soarta poporului român, cu greu se va putea schimba. De aci năzuința lui de-a intra în diplomație, de aci seria nesfârșită de memorii prezentate cu diferite prilejuri oamenilor mari ai acelor timpuri în care pledeazã cu toată însuflețirea pentru cauza sfîntă a Românilor de pretutindeni.

În anul 1850 se întoarce la București, trăindu-și ultimii ani ai vieții orb, fiind nevoit să trăiascã din mila necunoscuților.

Sfârșitul 

A decedat la 10 octombrie 1861. Locul unde a fost înmormântat nu se cunoaște cu exactitate, dar se presupune a fi cimitirul mănăstirii Mihai Vodã sau cimitirul bisericii Mavrogheni.

In memoriam 

 Un colegiu național din Arad, județul Arad, se numește Moise Nicoară;
 La Arad, în fața Colegiului Național Moise Nicoară, i s-a ridicat un bust; 
 Câte-o stradă din Arad, București, Timișoara și Cluj, se numește Moise Nicoară;  
 La Giula, în Ungaria i s-a ridicat un bust.
 În 2005, la Biserica Mavrogheni din București a fost ridicat Monumentul (cenotaf) „Moise Nicoară”, turnat în bronz de sculptorul Mircea Corneliu Spătaru.

Referințe

Bibliografie
 Cornelia Bodea - Moise Nicoarã (1784–1861) și rolul său în lupta pentru emanciparea național-religioasă a românilor din Banat și Crișana, Arad, 1943
 Gheorghe Ciuhandu - Un „nobil” român – Moise Nicoară, București, 1943

Legături externe 

Nașteri în 1784
Decese în 1861
Jurnaliști români
Scriitori români din secolul al XIX-lea
Istoria Aradului
Moise Nicoară ( n.noiembrie Giula , Regatul Ungariei , Imperiul Habsburgic , d.octombrie București , Principatele Române ) a fost un jurist , profesor , traducător , scriitor și un patriot român , luptător pentru drepturile românilor din Banat și Crișana . Biografie Familia S- a născut la Giula în Regatul Ungariei , în familia nobilului român , Petru Nicoară , mamă fiindu -i Maria Șerban . Printre copiii familiei Nicoară s- au mai numărat trei fete și doi băieți . Titlul nobiliar a fost acordat familiei de către împăratul Ferdinand al II -lea ștrămoșului lui Moise , Ștefan Nicoară ( Nyikora ) , în anul Studiile Școla primară a urmat -o la Giula , apoi a urmat gimnaziul la Oradea și la Arad . După absolvirea studiilor gimnaziale , urmează dreptul la Pesta și Pojon , între iar în anulsusține la Viena examenul în drept roman și statistică . Sperând să urmeze o carieră diplomatică , studiază limba turcă la Institutul pentru limbile orientale din Viena . Activitatea Nereușind să -și urmeze visul în diplomație , în anulacceptă un post de funcționar la cancelaria comitatului Bichiș , dar la scurt timp renunță și se reîntoarce , în același an , în orașul natal . În anul următor se înrolează voluntar în armata imperiului , aflată în război cu Napoleon Bonaparte . I se acordă gradul de locotenent de cavalerie și i s- a încredințat misiunea de a forma legiunea voluntarilor români din comitatele Arad , Bichiș , Bihor și Cenad . După Pacea de la Schönbrunn încearcă să intre în armata imperială regulată , dar nereușind , călătorește la Oradea , Cluj , Turda , Brașov , iar mai apoi trece Carpații și se stabilește la București , unde începând cu anuldevine profesor de limba latină și limba germană la școala lui Caragea Vodă . În timpul ciumei lui Caragea , lafebruarie a fost vizitat la Mănăstirea Mărgineni , unde erau cazați profesorii , de către Nicolae Văcărescu , iar împreună au plecat să -l viziteze pe Iancu Văcărescu , la Târgoviște . Reîntors la București este destituit din funcție , astfel pleacă într- o călătorie la Constantinopol , iar mai apoi la Viena , unde încearcă din nou să se înroleze în armata austriacă , dar este respins . În anulse întoarce la Giula și începe să se implice în lupta pentru episcop român la Arad : În această perioadă Moise Nicoarã a accentuat colaborarea cu profesorii Preparandiei din Arad , consolidând caracterul laic al mișcării . În această luptă a fost sprijinit , printre alții , de Petru Maior , Aron Budai și Gheorghe Lazăr . În urma morții episcopului sârb din Arad , Pavel Avacumovici , o delegație formată din șase membri s- au dus la Viena să -i înmâneze împăratului austriac o petiție prin care cereau numirea unui episcop ortodox român la Arad . Odată cu scurgerea timpului , după încercări repetate de a ajunge în fața împăratului , numărul deputaților din delegație a scăzut , până când Moise Nicoară a rămas singur să susțină cererea formulată în petiție . În această perioadă Nicoară s- a întreținut financiar din donații individuale sau provenite de la parohiile românești din Banat și Crișana , dar începând cu anul autoritățiile austriece au interzis parohiilor românești să îl mai sprijine financiar și au început discreditarea sa , zvonind că acesta cheltuie banii din donații în scopuri personale . După moartea lui Dimitrie Țichindeal , rămas singur în această luptă , se întoarce la Giula în anul dar fiind și aici ocolit de cunoscuți și persecutat , îi trimite împăratului un memoriu prin care solicită aprobarea de a părăsi țara , în anul În octombrieeste arestat la Arad și a fost închis la Arad și Giula până înși declarat nebun . În anul încep mișcările țărănești în zona Aradului , iar Moise Nicoară este bănuit a avea un amestec . Paul Almássy descrie lupta de emancipare națională a românilor drept o acțiune insurecțională a lui Moise Nicoară și- l caracteriza astfel : În maieste arestat din nou și este eliberat în octombrie , în urma unei cerereri adresate împăratului de către tatăl său și de către preotul din Șiclău , Teodor Șerban . Lamartie îmbrăcat în piei de oaie a intrat în cabinetul imperial , dar i s- a refuzat intrarea în această ținută . Oferindu -i -se haine , Moise Nicoarã le refuză spunând : Laapriliea primit pașaportul . Laaugustprezintă la Arad , în fața unei comisii formată dinde delegați , documentele activității sale în lupta pentru un episcop român , iar laseptembrie îi lasă manuscrisele lui Grigore Călinescu și părăsește monarhia pentru totdeauna , mergând în Țara Românească , prin Orșova . Datorită luptei lui Moise Nicoară în anuls-a înființat la Arad școala de teologie românească , iar în anuleste numit primul episcop ortodox român , Nestor Ioanovici . Sosit la București , laoctombrieîi trimite un memoriu principelui Grigore Ghica , prin care solicită reorganizarea catedrei de limba latină în școlile cele mari din București , dar este refuzat . În anul următor , încearcă același lucru în Moldova , dar este refuzat de domnitorul Ioan Sturdza . Nereușind să se impună în țarile românești , ia calea Constantinopolului , unde îi solicită sultanului să intre în armată , dar este refuzat . În anulse întoarce în Țara Românească și este numit revizor al școlilor , sub numele de Nicorescu . Înîși pierde postul . În anul la Iași , la data dedecembrie finalizează traducerea memorandului politic al românilor din Transilvania , de la Supplex Libellus Valachorum Transilvaniae . { { citat|Dacă în ipostatul de răspînditor al culturii naționale Moise Nicoară rămîne în urma lui Gheorghe Lazăr , în schimb ca susținător convins al cauzei românești în fața lumei , el ne apare ca un inovator de drumuri . Era convingerea lui că fără de sprijinul și bunăvoința marilor puteri soarta poporului român , cu greu se va putea schimba . De aci năzuința lui de- a intra în diplomație , de aci seria nesfârșită de memorii prezentate cu diferite prilejuri oamenilor mari ai acelor timpuri în care pledeazã cu toată însuflețirea pentru cauza sfîntă a Românilor de pretutindeni . În anulse întoarce la București , trăindu -și ultimii ani ai vieții orb , fiind nevoit să trăiascã din mila necunoscuților . Sfârșitul A decedat laoctombrie Locul unde a fost înmormântat nu se cunoaște cu exactitate , dar se presupune a fi cimitirul mănăstirii Mihai Vodã sau cimitirul bisericii Mavrogheni . In memoriam Un colegiu național din Arad , județul Arad , se numește Moise Nicoară ; La Arad , în fața Colegiului Național Moise Nicoară , i s- a ridicat un bust ; Câte -o stradă din Arad , București , Timișoara și Cluj , se numește Moise Nicoară ; La Giula , în Ungaria i s- a ridicat un bust . În la Biserica Mavrogheni din București a fost ridicat Monumentul ( cenotaf ) „ Moise Nicoară ” , turnat în bronz de sculptorul Mircea Corneliu Spătaru . Referințe Bibliografie Cornelia Bodea - Moise Nicoarã1861 ) și rolul său în lupta pentru emanciparea național-religioasă a românilor din Banat și Crișana , Arad , Gheorghe Ciuhandu - Un „ nobil” român – Moise Nicoară , București , Legături externe Nașteri în Decese în Jurnaliști români Scriitori români din secolul al XIX -lea Istoria Aradului