Arin
Arinul (Alnus) este un gen taxonomic de plante, din ordinul Fagales, familia Betulaceae, care pot fi arbuști sau arbori, ce cresc de obicei pe malul apelor. Plantele au frunze căzătoate, alterne, ovate sau subrotunde, cu vârf obtuz, trunchiate pe margine, întregi spre bază, în rest neregulat dințate sau lobulate. Florile masculine, grupate în amenți lungi, și cele feminine, grupate în amenți mici, ovali, sunt polenizate de către vânt. Bracteele lignificate ale amenților feminini — care se deschid la maturitate lăsând semințele sa cadă — rămân pe ramuri după căderea fructelor (nucule) ca niște conuri de conifere. În România este întâlnit frecvent arinul negru.

Caracterere generale, arie de răspândire 
Arinii din Europa centrală sunt periclitați de o ciupercă  Phytophthora alni care atacă rădăcinile plantei. Polenul arinilor este un alergen moderat, el poate declanșa alergii încrucișate cu polenul mesteacănului.

Rădăcinile arinilor prezintă nodozități, unde trăiesc asemenea leguminoaselor, în simbioză cu planta, bacterii fixatoare de azot (Frankia alni). Speciile de arin cenușiu și negru  (A. incana și A. glutinosa) trăiesc în mediile umede sau pe malul apelor, pe care le apără de eroziune. 
Cele 35 specii de arini trăiesc răspândiți în emisfera nordică din America de Nord la est de meridianul 115 și Euroasia, o excepție o prezintă arinul (Alnus jorullensis), care poate fi întâlnit în Anzii Cordilieri din America de Sud.

Sistematică
Alnus acuminata Kunth 		in F.W.H.von Humboldt, J.A.A.Bonpland & C.S.Kunth, Nov. Gen. Sp. 2: 20 (1817).
Alnus cordata (Loisel.) Loisel. 	Fl. Gall. 2(2): 317 (1828).
Alnus cremastogyne Burkill 		J. Linn. Soc., Bot. 26: 499 (1890).
Alnus ×elliptica Req. 		Ann. Sci. Nat. (Paris) 5: 381 (1825).
Alnus ×fallacina Callier 		Repert. Spec. Nov. Regni Veg. 10: 232 (1911).
Alnus fauriei H.Lév. & Vaniot 		Bull. Soc. Bot. France 51: 423 (1904).
Alnus ferdinandi-coburgii C.K.Schneid. 		Bot. Gaz. 64: 147 (1917).
Alnus firma Siebold & Zucc. 		Abh. Math.-Phys. Cl. Königl. Bayer. Akad. Wiss. 4(3): 230 (1845).
Alnus formosana (Burkill) Makino 		Bot. Mag. (Tokyo) 26: 390 (1912).
 Alnus glutinosa (L.) Gaertn. 		Fruct. Sem. Pl. 2: 54 (1790). - arinul negru
 Alnus glutinosa var. laciniata (Leske) Wild.
 Alnus glutinosa var. aurea Versch
Alnus glutipes (Jarm. ex Czerpek) Vorosch. 		Fl. Sovetsk. Dal'n. Vost.: 152 (1966).
Alnus hakkodensis Hayashi 		Bull. Gov. Forest Exp. Sta. 57: 153 (1952).
Alnus ×hanedae Suyinata 		New Keys Jap. Trees: 457 (1961).
Alnus henryi C.K.Schneid. 		in C.S.Sargent, Pl. Wilson. 2: 495 (1916).
Alnus hirsuta (Spach) Rupr. 	 	Bull. Cl. Phys.-Math. Acad. Imp. Sci. Saint-Pétersbourg 15: 376 (1857).
Alnus ×hosoii Mizush. 		J. Jap. Bot. 32: 1 (1957).
Alnus incana (L.) Moench 	 	Methodus: 424 (1794). - arinul alb
Alnus japonica (Thunb.) Steud. 	 	Nomencl. Bot., ed. 2, 1: 55 (1840).
Alnus jorullensis Kunth 	 	in F.W.H.von Humboldt, J.A.A.Bonpland & C.S.Kunth, Nov. Gen. Sp. 2: 20 (1817).
Alnus lanata Duthie ex Bean 		Bull. Misc. Inform. Kew 1913: 164 (1913).
Alnus mairei H.Lév. 		Bull. Acad. Int. Géogr. Bot. 23: 283 (1914).
Alnus mandshurica (Callier) Hand.-Mazz. 		Oesterr. Bot. Z. 81: 306 (1932).
Alnus maritima (Marshall) Muhl. ex Nutt. 		N. Amer. Sylv. 1: 34 (1842).
Alnus matsumurae Callier 		Repert. Spec. Nov. Regni Veg. 10: 234 (1911).
Alnus maximowiczii Callier 		in C.K.Schneider, Ill. Handb. Laubholzk. 1: 122 (1904).
Alnus ×mayrii Callier 		in C.K.Schneider, Ill. Handb. Laubholzk. 1: 126 (1904).
Alnus nepalensis D.Don 		Prodr. Fl. Nepal.: 58 (1825).
Alnus nitida (Spach) Endl. 		Gen. Pl., Suppl. 4(2): 20 (1847).
Alnus oblongifolia Torr. 		in W.H.Emory, Rep. U.S. Mex. Bound. 2(1): 204 (1858).
Alnus orientalis Decne. 		Ann. Sci. Nat., Bot., II, 4: 348 (1835).
Alnus paniculata Nakai 		Bot. Mag. (Tokyo) 29: 45 (1915).
Alnus ×peculiaris Hiyama 		J. Jap. Bot. 37: 155 (1962).
Alnus pendula Matsum. 		J. Coll. Sci. Imp. Univ. Tokyo 16(5): 6 (1902).
Alnus × pubescens Tausch 		Flora 17: 520 (1834).
Alnus rhombifolia Nutt. 	 	N. Amer. Sylv. 1: 33 (1842).
Alnus rubra Bong. 	 	Mém. Acad. Imp. Sci. Saint Pétersbourg, Sér. 7, 2: 162 (1833).
Alnus serrulata (Aiton) Willd. Sp. Pl. 4: 336 (1805).
Alnus serrulatoides Callier 		Repert. Spec. Nov. Regni Veg. 10: 229 (1911).
Alnus sieboldiana Matsum. 		J. Coll. Sci. Imp. Univ. Tokyo 16(5): 3 (1902).
Alnus ×spaethii Callier 	 	Mitt. Deutsch. Dendrol. Ges.: 215 (1908).
Alnus subcordata C.A.Mey. 	 	Verz. Pfl. Casp. Meer.: 43 (1831).
Alnus ×suginoi Sugim. 		J. Geobot. 16: 49 (1968).
Alnus trabeculosa Hand.-Mazz. 		Anz. Akad. Wiss. Wien, Math.-Naturwiss. Kl. 59: 51 (1922).
Alnus vermicularis Nakai 		Bot. Mag. (Tokyo) 33: 46 (1919).
Alnus viridis (Chaix) DC. 		in J.B.A.M. de Lamarck & A.P. de Candolle, Fl. Franç. 3(3): 304 (1805). - anin de munte, liliac de munte

Bibliografie
    Peter Schütt (Hrsg.): Lexikon der Forstbotanik. Landsberg/Lech: ecomed 1992, ISBN 3-609-65800-2, S. 35.
    A. Callier: Alnus Formen der europäischen Herbarien und Gärten. In: Mitteilungen der Deutschen Dendrologischen Gesellschaft, Nr. 27, 1918, S. 39–184.
    Jost Fitschen: Gehölzflora. Bearbeitet von Franz H. Meyer, 10. überarbeitete Auflage, Heidelberg - Wiesbaden: Quelle und Meyer, 1994, S. 31-1 bis 31-4, ISBN 3-494-01221-0
    H. G. Schlegel: Allg. Mikrobiologie, 7. Aufl., 339, Thieme, Stuttgart, 1992

Legături externe 

Betulaceae
Arbori
Arinul ( Alnus ) este un gen taxonomic de plante , din ordinul Fagales , familia Betulaceae , care pot fi arbuști sau arbori , ce cresc de obicei pe malul apelor . Plantele au frunze căzătoate , alterne , ovate sau subrotunde , cu vârf obtuz , trunchiate pe margine , întregi spre bază , în rest neregulat dințate sau lobulate . Florile masculine , grupate în amenți lungi , și cele feminine , grupate în amenți mici , ovali , sunt polenizate de către vânt . Bracteele lignificate ale amenților feminini — care se deschid la maturitate lăsând semințele sa cadă — rămân pe ramuri după căderea fructelor ( nucule ) ca niște conuri de conifere . În România este întâlnit frecvent arinul negru . Caracterere generale , arie de răspândire Arinii din Europa centrală sunt periclitați de o ciupercă Phytophthora alni care atacă rădăcinile plantei . Polenul arinilor este un alergen moderat , el poate declanșa alergii încrucișate cu polenul mesteacănului . Rădăcinile arinilor prezintă nodozități , unde trăiesc asemenea leguminoaselor , în simbioză cu planta , bacterii fixatoare de azot ( Frankia alni ) . Speciile de arin cenușiu și negru ( A. incana și A. glutinosa ) trăiesc în mediile umede sau pe malul apelor , pe care le apără de eroziune . Celespecii de arini trăiesc răspândiți în emisfera nordică din America de Nord la est de meridianulși Euroasia , o excepție o prezintă arinul ( Alnus jorullensis ) , care poate fi întâlnit în Anzii Cordilieri din America de Sud . Sistematică Alnus acuminata Kunth in F.W.H.von Humboldt , J.A.A.Bonpland & C.S.Kunth , Nov . Gen . Sp.( 1817 ) . Alnus cordata ( Loisel . ) Loisel . Fl. Gall.2) :( 1828 ) . Alnus cremastogyne Burkill J. Linn . Soc. , Bot.( 1890 ) . Alnus × elliptica Req . Ann . Sci . Nat . ( Paris) ( 1825 ) . Alnus × fallacina Callier Repert . Spec . Nov . Regni Veg.( 1911 ) . Alnus fauriei H.Lév . & Vaniot Bull . Soc . Bot . France( 1904 ) . Alnus ferdinandi-coburgii C.K.Schneid . Bot. Gaz.( 1917 ) . Alnus firma Siebold & Zucc . Abh. Math.-Phys . Cl. Königl. Bayer . Akad . Wiss.3) :( 1845 ) . Alnus formosana ( Burkill ) Makino Bot . Mag . ( Tokyo) ( 1912 ) . Alnus glutinosa ( L. ) Gaertn. Fruct . Sem . Pl.( 1790 ) . - arinul negru Alnus glutinosa var . laciniata ( Leske ) Wild . Alnus glutinosa var . aurea Versch Alnus glutipes ( Jarm . ex Czerpek ) Vorosch . Fl. Sovetsk . Dal'n. Vost. :( 1966 ) . Alnus hakkodensis Hayashi Bull. Gov . Forest Exp . Sta.( 1952 ) . Alnus × hanedae Suyinata New Keys Jap . Trees:( 1961 ) . Alnus henryi C.K.Schneid . in C.S.Sargent , Pl . Wilson.( 1916 ) . Alnus hirsuta ( Spach ) Rupr. Bull . Cl . Phys.-Math . Acad . Imp . Sci . Saint-Pétersbourg(1857 ) . Alnus × hosoii Mizush . J. Jap. Bot.( 1957 ) . Alnus incana ( L. ) Moench Methodus:( 1794 ) . - arinul alb Alnus japonica ( Thunb . ) Steud . Nomencl . Bot . , ed.( 1840 ) . Alnus jorullensis Kunth in F.W.H.von Humboldt , J.A.A.Bonpland & C.S.Kunth , Nov . Gen . Sp.( 1817 ) . Alnus lanata Duthie ex Bean Bull . Misc . Inform . Kew( 1913 ) . Alnus mairei H.Lév. Bull . Acad . Int . Géogr. Bot.( 1914 ) . Alnus mandshurica ( Callier ) Hand . -Mazz . Oesterr. Bot . Z.( 1932 ) . Alnus maritima ( Marshall ) Muhl . ex Nutt . N. Amer . Sylv.( 1842 ) . Alnus matsumurae Callier Repert . Spec . Nov . Regni Veg.( 1911 ) . Alnus maximowiczii Callier in C.K.Schneider , Ill. Handb . Laubholzk.( 1904 ) . Alnus × mayrii Callier in C.K.Schneider , Ill. Handb . Laubholzk.( 1904 ) . Alnus nepalensis D.Don Prodr . Fl. Nepal. :( 1825 ) . Alnus nitida ( Spach ) Endl . Gen . Pl. , Suppl.2) :( 1847 ) . Alnus oblongifolia Torr. in W.H.Emory , Rep . U.S. Mex. Bound.1) :( 1858 ) . Alnus orientalis Decne . Ann . Sci . Nat. , Bot . , II,( 1835 ) . Alnus paniculata Nakai Bot . Mag . ( Tokyo) ( 1915 ) . Alnus × peculiaris Hiyama J. Jap. Bot.( 1962 ) . Alnus pendula Matsum . J. Coll . Sci . Imp. Univ . Tokyo5) :( 1902 ) . Alnus × pubescens Tausch Flora( 1834 ) . Alnus rhombifolia Nutt . N. Amer . Sylv.( 1842 ) . Alnus rubra Bong. Mém . Acad . Imp . Sci . Saint Pétersbourg , Sér.( 1833 ) . Alnus serrulata ( Aiton ) Willd . Sp . Pl.( 1805 ) . Alnus serrulatoides Callier Repert . Spec . Nov . Regni Veg.( 1911 ) . Alnus sieboldiana Matsum . J. Coll . Sci . Imp. Univ . Tokyo5) :( 1902 ) . Alnus × spaethii Callier Mitt . Deutsch . Dendrol . Ges.:( 1908 ) . Alnus subcordata C.A.Mey . Verz . Pfl. Casp . Meer. :( 1831 ) . Alnus × suginoi Sugim . J. Geobot.( 1968 ) . Alnus trabeculosa Hand. -Mazz . Anz . Akad . Wiss . Wien , Math.-Naturwiss . Kl.( 1922 ) . Alnus vermicularis Nakai Bot . Mag . ( Tokyo) ( 1919 ) . Alnus viridis ( Chaix ) DC . in J.B.A.M. de Lamarck & A.P. de Candolle , Fl. Franç.3) :( 1805 ) . - anin de munte , liliac de munte Bibliografie Peter Schütt ( Hrsg. ) : Lexikon der Forstbotanik . Landsberg/Lech : ecomed ISBN65800-2 , S. A. Callier : Alnus Formen der europäischen Herbarien und Gärten . In : Mitteilungen der Deutschen Dendrologischen Gesellschaft , Nr. S.184 . Jost Fitschen : Gehölzflora . Bearbeitet von Franz H. Meyer , überarbeitete Auflage , Heidelberg - Wiesbaden : Quelle und Meyer , S.bis ISBN01221-0 H. G. Schlegel : Allg. Mikrobiologie , Aufl . , Thieme , Stuttgart , Legături externe Betulaceae Arbori