Constantin Maimuca
Constantin N. Maimuca (n. 9 ianuarie 1896, Bitola – d. 10 decembrie 1962, Penitenciarul Gherla) a fost un jurist român care, în perioada interbelică, a îndeplinit funcții de conducere în cadrul Siguranței Statului. Ultimul post ocupat a fost de director-adjunct al Siguranței în perioada Statului Național-Legionar (14 septembrie 1940 - 3 februarie 1941).

Notă biografică

Familia 
Constantin N. Maimuca s-a născut la 9 ianuarie 1896, în orașul Bitola (Bitolia, în greacă Monastir) din Macedonia. Numele de familie este o formă arhaică a cuvântului maimuță, momâie, sperietoare.(din maimu, în ngr. sau tc.) Orașul avea pe atunci o populație mare de aromâni. Comunitatea aromânilor (Comuna armânească - "Frats Manachia") reprezintă azi 1,3% din populația orașului. Tatăl său, Naum Maimuca, a fost institutor și ulterior, director al Școlii Centrale de băieți din Bitolia.(1881-82) În 1887, tatăl său era profesor de fizică și franceză la Gimnaziul din Bitolia, cu o subvenție anuală de 1710 lei. De asemenea, a condus librăria românească din oraș, iar ulterior a devenit administrator școlar. În luna august 1899, Take Ionescu emite o decizie privitoare la reorganizarea școlilor românești din Peninsula Balcanică. Naum Maimuca este însărcinat cu “înființarea unei tipografii și librării românești în acest oras (Bitolia), poate chiar a unui ziar în limbile română și turcă”. Într-o listă cu membrii corpului didactic din Macedonia, publicată în Monitorul Oficial nr. 099/6 august 1921, Naum Maimuca figurează la poz.9, profesor definitiv în Salonic, având o vechime de 32 ani și 7 luni.

Constantin Maimuca s-a stabilit la începutul secolului al XX-lea în România, urmând studii la Facultatea de Drept din București și Paris. A obținut în anul 1924 titlul de doctor în drept al Universității din Iași. Era poliglot și vorbea șase limbi străine (franceza, germana, italiana, sârba, greaca și bulgara). Din acest motiv, a fost înrolat în perioada Primului Război Mondial ca translator în Armata Franceză. 
După ce războiul a luat sfârșit, a revenit în România și a fost angajat în anul 1919 ca funcționar la Siguranța Statului, fiind mutat în diverse localități și servicii.

Parcursul ierarhic în Poliție și Siguranță 

O parte din parcursul ierarhic al lui Constantin Maimuca, precum și diversele posturi ocupate se poate reconstitui pe baza deciziilor de avansare publicate în Monitorul Oficial din perioada interbelică.

august 1922 : agent special clasa I, este înaintat  în funcția de subșef de serviciu special de siguranță la Serviciul Special Central de Siguranță (Transilvania) în Direcțiunea Poliției și Siguranței Generale . (M.O. Nr. 113 - Miercuri, 24 august 1922 )
octombrie 1929 : șef de serviciu de siguranță cl. II, este înaintat la gradul de chestor de poliție cl. II la Chestura Poliției orașului Deva. (M.O. Nr. 223 din 6 octombrie 1929.)
1 decembrie 1931 : înaintat la gradul de inspector de poliție cl. II
octombrie 1936 : inspector de poliție cl. II la Inspectoratul Regional de Poliție Timișoara, propus pentru a fi înaintat la gradul de inspector de poliție cl. I, începând cu data de 1 iunie 1936, la Inspectoratul Regional de Poliție Cluj, prin decretul regal nr. 2224/9 octombrie 1936. (M.O. Nr. 237 din 10 octombrie 1936 și Nr. 238 din 12 octombrie 1936.)
În data de 12 decembrie 1930, odată cu trecerea în retragere din oficiu, prin decizie ministerială, a lui Zinovie Husărescu, inspector regional de poliție, fost șef al Siguranței Generale din Basarabia, presa centrală a început să avanseze diverse ipoteze privind posibilul succesor al acestuia, primul vizat fiind Constantin Maimuca, care putea ocupa acest post doar provizoriu, căci nu avea gradul de inspector general. Cu toate acestea, a fost numit în funcția de șef al Inspectoratului Regional al Siguranței din Basarabia, succedându-i lui Zinovie Husărescu, post pe care l-a ocupat cu intermitențe în perioada 1930 - 1940.
După anexarea Basarabiei de către URSS, în urma ultimatumului din 28 iunie 1940, Constantin Maimuca a fost numit în iulie 1940 ca funcționar superior la Direcția Generală a Poliției.
În noiembrie 1940, după abdicarea regelui Carol al II-lea (4 septembrie 1940) și instaurarea Statului Național-Legionar (14 septembrie 1940), Constantin Maimuca a fost numit director-adjunct al Siguranței.  Director general al Siguranței Statului și Polițiilor era prințul Alexandru Ghica (Alexandru Ghyka, 19.. - 1982), comandant legionar. A fost ultima funcție ocupată de Constantin Maimuca în cadrul Poliției și Siguranței. După evenimentele violente din 21-23 ianuarie 1940, cunoscute îndeobște sub numele de Rebeliunea legionară, a fost arestat și demis din funcție. (M.O. anul CIX, din 3 februarie 1941)

Cartea Tehnica și tactica comunistă 

În 1936, pe când ocupa funcția de șef al Siguranței Generale din Basarabia, la Chișinău, publică cartea "Tehnica și tactica comunistă",  în colaborare cu lt.col. Aurel Panaitescu, al cărui nume nu apare pe coperta cărții, rod al experienței sale în combaterea activității rețelelor sovietice de spionaj și diversiune. Prima ediție a cărții, tipărită pobabil într-un număr redus de exemplare, posibil doar pentru uz intern, este azi o carte extrem de rară. A doua ediție, cu "14 scheme în text", tipărită la  imprimeria din Chișinău a Monitorului Oficial, s-a bucurat de succes, fiind tipărită într-un număr suficient de exemplare pentru ca guvernul comunist instalat la cârma țării după lovitura de stat de la 23 august 1944 s-o interzică printr-un decret. Astfel, printre culegeri de discursuri în Parlament ale lui Ion Zelea Codreanu, tatăl Căpitanului, lucrări de Onisifor Ghibu și Ștefan Ciobanu, tratând problema Basarabiei, devenită deja “noua realitate internațională” cartea lui Constantin Maimuca este trecută și ea pe lista publicațiilor interzise.(MO Anul CXV nr.169 din 26 iulie 1947.) Prin grija prof. Corneliu Crăciun, o nouă ediție a cărții, de doar 100 ex., a fost scoasă  în 2011, cartea fiind lansată la Oradea în 29 martie 2011.

Activitatea sa contra rețelelor de spionaj sovietice din Basarabia a făcut obiectul unei interpelări în parlament, în ședința din marți 14 martie 1933, interpelare adresată de către deputatul și ziaristul Emanoil Socor (1881-1951), ministrului de interne în funcție Armand Călinescu, în legătură cu represiunea sângeroasă a grevei de la atelierele CFR Grivița din 16 februarie 1933. Interpelarea viza și un interviu al lui Constantin Maimuca acordat ziarului parizian "Le Journal", în care acesta afirmase că 1600 de agitatori comuniști fuseseră deja arestați și condamnați în virtutea  legii pentru asigurarea națională. (legea Mârzescu) (M.O., partea a 3-a, nr. 056 din 14 martie 1933.)

Conflictul cu Mihail Moruzov 

Ca și prințul Mihail R. Sturdza, Constantin Maimuca, încă de la debutul activității sale în slujba siguranței statului, a bănuit că Mihail Moruzov este agent al sovieticilor, sau cel puțin că este în slujba acestora, încă din timpul primei conflagrații mondiale, având să afirme mai târziu în Memorii :

Funcționar ireproșabil în slujba siguranței statului, Constantin Maimuca avea să sesiseze manevrele ilegale ale lui Mihail Moruzov de a transforma S.S.I., serviciul secret de informații al armatei, într-un serviciu de spionaj în slujba camarilei regale, urmărind ca prin Regulamentul de functionare intrat în vigoare la 20 aprilie1934, să capete puteri sporite, scoțând serviciul de sub tutela M.St.M. :

Iar consecințele nefaste ale activității lui Mihail Moruzov nu au întârziat să apară : pe baza suspiciunilor Palatului că urmărește activitatea Elenei Lupescu, în urma manevrelor lui Moruzov, Eugen Cristescu a fost eliminat de la conducerea Direcției Siguranței, fără a fi totuși destituit, și pus la dispoziția Ministerului de Interne., citat în 

Adversar ireductibil al activităților ilegale ale lui Mihail Moruzov în slujba camarilei regale, în 6 septembrie 1940, după abdicarea lui  Carol al II-lea, Constantin Maimuca se prezintă la gen. Ion Antonescu, împreună cu col. Ștefănescu și col. Stancov, sperând să-l poată aresta pe Moruzov, demersul său rămânând fără rezultat :

6 septembrie 1940 - 23 ianuarie 1941 

După abdicarea lui Carol al II-lea, (6 septembrie 1940), Constantin Maimuca este numit director adjunct al Siguranței Statului, superiorul său direct fiind prințul Alexandru Ghica, comandant legionar.

În 10 septembrie 1940, din partea lui Ion Antonescu, conducătorul statului, primește ordinul de a percheziționa sediile S.S.I., pentru a recupera dosare privind activitatea lui Mihail Moruzov.(citat în )

După înlocuirea (sau retragerea) de la conducerea S.S.I., a colonelului în rezervă Ioan Nicolaid, Constantin Maimuca, în calitate de inspector general în siguranță, devine unul din posibilii candidați să preia șefia Serviciului Secret de Informații. Gheorghe Cristescu, fratele lui Eugen Cristescu, tehnician la S.S.I., într-un memoriu întocmit la 28 octombrie 1950, precizează :

(citat în )

Dat fiindcă Constantin Maimuca era cel mai îndreptățit să ocupe  acest post, Eugen Cristescu va depune eforturi susținute pentru a compromite activitatea acestuia. Într-un interviu din 1993 (citat în ), col. Traian Borcescu, cel care va prelua șefia S.S.I. după lovitura de stat din 23 august 1944 și arestarea lui Eugen Cristescu, precizează într-un interviu din 1993:

În multe lucrări privind regimul național-legionar se afirmă că în zilele "Rebeliunii legionare", Constantin Maimuca, împreună cu Alexandru Ghica, s-ar fi baricadat, împreună cu alți legionari înarmați, în sediul Siguranței. Afirmația se regăsește în declarațiile date de către Eugen Cristescu organelor de anchetă, după arestarea sa, la "Procesul Marii Trădări Naționale".(citate în ) Afirmația este puțin plauzibilă, dat fiindcă încă din 6 ianuarie 1941, Ion Antonescu purtase o discuție de 50 min. cu Horia Sima privind înlocuirea lui Alexandru Ghica de la conducerea siguranței, iar cel mai indicat să ocupe acest post era Constantin Maimuca. Lucrarea "Pe marginea prăpastiei", un fel de rechizitoriu al regimului național-legionar, elaborată pe baza rapoartelor lui Eugen Cristescu precizează  că în zilele rebeliunii "Maimuca de la Siguranța Generală [...] adună informații și face legătura cu exteriorul".

Singurul document valabil privind cele imputate lui Constantin Maimuca rămâne decretul nr.161/1 februarie 1941, semnat de Ion Antonescu, prin care Alexandru Ghica și Constantin Maimuca au fost destituiți.(M.O. Nr. 28, anul CIX din 3 februarie 1941.) Cei doi au fost destituiți în baza referatului nr. 3879/1 februarie 1941, întocmit de noul ministru de interne care-l înlocuise pe gen. Constantin Petrovicescu, gen. D.I. Popescu, cei doi fiind arestați și învinuiți că "au pregătit dezordinile din 21, 22 și 23 ianuarie 1941, primejduind astfel în mod grav Siguranța statului".

Procesul din 4 iunie 1941 

Procesul lui Constantin Maimuca a avut loc în 4 iunie 1941 și s-a desfășurat în localul cazărmii Arion din Calea Griviței. Președintele Curții era gen. Nicolae Macici, iar gen. Son participa în calitate de procuror general special. Printre acuzați, foști demnitari în timpul guvernării național-legionare, figurau legionari, dar și nelegionari, printre care și Constantin Maimuca, în total 16 persoane. Lista acuzaților era mult mai lungă, mulți acuzați, printre care și Horia Sima, reușind să se ascundă sau să părăsească țara. Apărarea, coordonată de către Radu Budișteanu a susținut mutarea procesului de la instanța militară în fața unei instanțe civile, afirmând că se judecă de fapt un proces politic. Toți cei 16 au respins categoric acuzația de tentativă de lovitură de stat, demonstrând că pe toată durata celor trei zile de tulburări au fost permanent în contact cu autoritățile statului, cu Mihai Antonescu în special, încercând să aplaneze conflictul dintre Ion Antonescu și Mișcarea Legionară.(citat în ) Verdictul a fost dat în data de 16 iunie 1941. Constantin Maimuca a fost condamnat la 5 ani închisoare corecțională, 1 an interdicție corecțională și 6000 de lei amendă.

Probele administrate în cadrul procesului lui Constantin Maimuca au fost furnizate de S.S.I., așa-zisele "dosare Maimuca", instrumentate din ordinul lui Eugen Cristescu. Practic, era vorba despre dosarele în care se concentrau informațiile curente despre mișcările armatei germane pe teritoriul românesc, în scop preventiv, pentru ca pe baza lor Siguranța să poată lua din timp măsuri de contracarare a unor eventuale sabotaje sau atentate. Eugen Cristescu încerca astfel să acrediteze ideea că legionarii, prin intermediul lui Constantin Maimuca, spionaseră armata germană. În realitate, la proces s-a văzut că directorul adjunct al Siguranței nu a acționat în sprijinul legionarilor și nici nu a contribuit cu ceva la rebeliune,  și că acest proces fusese înscenat de către Eugen Cristescu doar pentru a elimina un posibil concurent la șefia S.S.I. De altfel, mulți dintre inculpați au declarat că în timpul evenimentelor din 21-23 ianuarie 1941, au recunoscut "agenți provocatori ai SSI" infiltrați printre paricipanții la evenimente.(citat în ) În iunie 1943, Eugen Cristescu a intervenit personal pe lângă mareșalul Ion Antonescu pentru ca decretul regal prin care erau grațiați legionarii condamnați la pedepse de până la 5 ani închisoare să nu se aplice în cazul lui Constantin Maimuca, astfel că acesta a rămas întemnițat până la 23 august 1944.

Procesul din 17 aprilie 1945 

După o detenție de 3 ani și 8 luni, Constantin Maimuca a fost eliberat pe baza decretului regal de amnistie generală nr. 1624 din 24 august 1944. Imediat după punerea sa în libertate, Constantin Maimuca a cerut revizuirea procesului și condamnarea lui Eugen Cristescu, pe care l-a acuzat că i-a înscenat procesul prin "fals și abuz de putere". Prin decizia nr. 4 a Curții Marțiale de Casare și Justiție, Maimuca fusese condamnat la 5 ani temniță grea și un an de degradare civică pentru "înaltă trădare". În urma reclamației făcute de Constantin Maimuca, în aprilie 1945, Eugen Cristescu a fost trimis în judecata Curții Marțiale din Capitală. Doctor în drept, Constantin Maimuca a reușit să demonstreze cu probe indubitabile și numeroase documente că el nu a fost niciodată legionar și nici nu putea fi bănuit de simpatie față de ideologia legionară. Dimpotrivă, el desfășurase o bogată activitate în calitate de funcționar public, având numeroase realizări în slujba siguranței statului român. Prin sentința nr. 1 508 din 17 aprilie 1945 a Curții Marțiale a Comandamentului Militar al Capitalei, Secția a XI-a, Eugen Cristescu a fost condamnat la 3 ani închisoare corecțională și 5 000 lei amendă pentru fals în acte publice și abuz de putere. Sentința a fost pronunțată în lipsă, Eugen Cristescu fiind deținut și anchetat în Uniunea Sovietică.

În același interviu din 1993, Traian Borcescu a încercat cumva să justifice acțiunile lui Eugen Cristescu contra lui Constantin Maimuca:

Eugen Cristescu va continua și după 23 august 1944 să-l acuze în mod nefondat pe Constantin Maimuca de colaborare cu legionarii, acuzații ce vor cântări greu ulterior în condamnarea acestuia. Bunăoară, în legătură cu asasinatele de la Jilava, insinuează că Maimuca ar fi fost unul din instigatori :

despre arestările efectuate de siguranță :

sau despre evenimentele din 21-23 ianuarie 1941:

Ultimii ani 

După amnistia din 24 august 1944, Constantin Maimuca a lucrat ca avocat, înscris în baroul de Ilfov. În data de 18 iulie 1948, a fost arestat într-un lot de 37 de foști polițiști care făcuseră parte din Inspectoratului Regional al Siguranței din Basarabia, fiind incriminată activitatea acestora contra rețelelor comuniste. Prin sentința nr. 85 din 30 martie 1957 a Tribunalului Militar București, a fost condamnat la muncă silnică pe viață. A fost deținut la penitenciarele Jilava, Făgăraș, Târgșor, Aiud, Sibiu și Gherla. Constantin Maimuca a murit în închisoarea Gherla la 10 decembrie 1962, câteva luni înainte de amnistia generală a deținuților politici decretată de guvernul comunist.

Aspecte controversate 

În serialul documentar Memorialul durerii : întuneric și lumină, ep.2, Lucia Hossu-Longin susține, fără a indica nici o sursă a afirmațiilor sale :

 (Lucia Hossu Longin, Memorialul Durerii, episodul Recurs la cazul Motrescu)

Până în prezent, nu a apărut nici o mărturie a vreunui fost deținut politic care să confirme aceste afirmații.

Gherman Pântea, fostul primar al Odessei în timpul ocupației românești a orașului, își amintește în memoriile sale că, aflându-se la Huși, în data de 14 iulie 1941, cu două zile înainte de ocuparea orașului Chișinău, gen. Ciupercă i-ar fi arătat o listă cu 100 de agenți comuniști ce urmează a fi executați imediat ce orașul va fi eliberat. :

În lucrarea cu caracter memorialistic "Cal troian intra muros - Memorii legionare", preotul Ion Dumitrescu - Borșa, membru "istoric" al Mișcării Legionare, Comandant al Bunei Vestiri, prima serie, membru al echipei de legionari care a luptat în Războiul civil din Spania, afirmă că în noiembrie 1940, Horia Sima ar fi încercat să-l asasineze prin intermediul lui Constantin Maimuca :

Cartea preotului Ion Dumitrescu - Borșa, unul din cei mai îndârjiți critici ai lui Horia Sima, a apărut în 2002, la ed. Lucman, dată la care majoritatea conducătorilor Mișcării Legionare, inclusiv Horia Sima erau decedați de aproape un deceniu, astfel încât nimeni nu a mai putut confirma, în mod independent, afirmația sa.

Constantin Maimuca în memorialistică 

Într-o lucrare memorialistică recent publicată, Ion Halmaghi, deținut politic cincisprezece ani la Jilava si Aiud (1949-1964), emigrat ulterior în Statele Unite, profesor de civilizație românească și bibliograf al Universității din Pittsburgh, își amintește de Constantin Maimuca :

Publicistul și istoricul Mihai Pelin(1940-2007), menționează pe blogul personal :

Grigore Caraza, fost deținut politic, pomenește și el de Constantin Maimuca într-o lucrare în care evocă supliciile îndurate în temnița Aiudului :

Constantin Maimuca  cinematografie 

Un personaj similar lui Constantin Maimuca apare în filmul  lui Sergiu Nicolaescu Revanșa (1978). Personajul se numește Grigore Maimuca și este interpretat de Colea Răutu. Acțiunea filmului se petrece în perioada evenimentelor violente din 21-23 ianuarie 1941, cunoscute îndeobște sub denumirea de "rebeliune legionară". Împreună cu directorul general al Siguranței, prințul Alexandru Ghica (Ghyka), și cu Kurt Geissler, șeful Gestapo-ului din România, comisarul Grigore Maimuca, complotează pentru înlăturarea de la putere a gen. Ion Antonescu. Filmul abundă în falsuri istorice Unii critici de film consideră filmele istorice ale lui Sergiu Nicolaescu kitsch-uri.

Același personaj, Grigore Maimuca, interpretat de același Colea Răutu, apare și în filmul Duelul (1981), de această dată, om politic apropiat de Mișcarea Legionară. Pe lângă falsul istoric, schimbarea prenumelui din Constantin în Grigore a generat confuzii privind numele real al acestuia.

Cărți publicate 
Tehnica și tactica comunistă, Monitorul Oficial și ImprimeriileStatului, Imprimeria Chișinău, 1936.

Referințe

Note  

Nașteri în 1896
Decese în 1962
Polițiști români
Români din secolul al XX-lea
Aromâni din România
Constantin N. Maimuca ( n.ianuarie Bitola – d.decembrie Penitenciarul Gherla ) a fost un jurist român care , în perioada interbelică , a îndeplinit funcții de conducere în cadrul Siguranței Statului . Ultimul post ocupat a fost de director-adjunct al Siguranței în perioada Statului Național-Legionarseptembrie-februarie Notă biografică Familia Constantin N. Maimuca s- a născut laianuarie în orașul Bitola ( Bitolia , în greacă Monastir ) din Macedonia . Numele de familie este o formă arhaică a cuvântului maimuță , momâie , sperietoare.( din maimu , în ngr. sau tc. ) Orașul avea pe atunci o populație mare de aromâni . Comunitatea aromânilor ( Comuna armânească - " Frats Manachia " ) reprezintă azi3% din populația orașului . Tatăl său , Naum Maimuca , a fost institutor și ulterior , director al Școlii Centrale de băieți din Bitolia.( 1881-82 ) În tatăl său era profesor de fizică și franceză la Gimnaziul din Bitolia , cu o subvenție anuală delei . De asemenea , a condus librăria românească din oraș , iar ulterior a devenit administrator școlar . În luna august Take Ionescu emite o decizie privitoare la reorganizarea școlilor românești din Peninsula Balcanică . Naum Maimuca este însărcinat cu “ înființarea unei tipografii și librării românești în acest oras ( Bitolia ) , poate chiar a unui ziar în limbile română și turcă ” . Într- o listă cu membrii corpului didactic din Macedonia , publicată în Monitorul Oficial nr.6 august Naum Maimuca figurează la poz.9 , profesor definitiv în Salonic , având o vechime deani șiluni . Constantin Maimuca s- a stabilit la începutul secolului al XX -lea în România , urmând studii la Facultatea de Drept din București și Paris . A obținut în anultitlul de doctor în drept al Universității din Iași . Era poliglot și vorbea șase limbi străine ( franceza , germana , italiana , sârba , greaca și bulgara ) . Din acest motiv , a fost înrolat în perioada Primului Război Mondial ca translator în Armata Franceză . După ce războiul a luat sfârșit , a revenit în România și a fost angajat în anulca funcționar la Siguranța Statului , fiind mutat în diverse localități și servicii . Parcursul ierarhic în Poliție și Siguranță O parte din parcursul ierarhic al lui Constantin Maimuca , precum și diversele posturi ocupate se poate reconstitui pe baza deciziilor de avansare publicate în Monitorul Oficial din perioada interbelică . august : agent special clasa I , este înaintat în funcția de subșef de serviciu special de siguranță la Serviciul Special Central de Siguranță ( Transilvania ) în Direcțiunea Poliției și Siguranței Generale \ . ( M.O. Nr.- Miercuri,august ) octombrie : șef de serviciu de siguranță cl . II , este înaintat la gradul de chestor de poliție cl . II la Chestura Poliției orașului Deva . ( M.O. Nr.dinoctombrie ) 1 decembrie : înaintat la gradul de inspector de poliție cl . II octombrie : inspector de poliție cl . II la Inspectoratul Regional de Poliție Timișoara , propus pentru a fi înaintat la gradul de inspector de poliție cl. I , începând cu data deiunie la Inspectoratul Regional de Poliție Cluj , prin decretul regal nr.9 octombrie ( M.O. Nr.dinoctombrie și Nr.dinoctombrie ) În data dedecembrie odată cu trecerea în retragere din oficiu , prin decizie ministerială , a lui Zinovie Husărescu , inspector regional de poliție , fost șef al Siguranței Generale din Basarabia , presa centrală a început să avanseze diverse ipoteze privind posibilul succesor al acestuia , primul vizat fiind Constantin Maimuca , care putea ocupa acest post doar provizoriu , căci nu avea gradul de inspector general . Cu toate acestea , a fost numit în funcția de șef al Inspectoratului Regional al Siguranței din Basarabia , succedându -i lui Zinovie Husărescu , post pe care l- a ocupat cu intermitențe în perioada - După anexarea Basarabiei de către URSS , în urma ultimatumului diniunie Constantin Maimuca a fost numit în iulieca funcționar superior la Direcția Generală a Poliției . În noiembrie după abdicarea regelui Carol al II-leaseptembrieși instaurarea Statului Național-Legionarseptembrie Constantin Maimuca a fost numit director-adjunct al Siguranței . Director general al Siguranței Statului și Polițiilor era prințul Alexandru Ghica ( Alexandru Ghyka , . - comandant legionar . A fost ultima funcție ocupată de Constantin Maimuca în cadrul Poliției și Siguranței . După evenimentele violente dinianuarie cunoscute îndeobște sub numele de Rebeliunea legionară , a fost arestat și demis din funcție . ( M.O. anul CIX , dinfebruarie Cartea Tehnica și tactica comunistă În pe când ocupa funcția de șef al Siguranței Generale din Basarabia , la Chișinău , publică cartea " Tehnica și tactica comunistă " , în colaborare cu lt.col . Aurel Panaitescu , al cărui nume nu apare pe coperta cărții , rod al experienței sale în combaterea activității rețelelor sovietice de spionaj și diversiune . Prima ediție a cărții , tipărită pobabil într- un număr redus de exemplare , posibil doar pentru uz intern , este azi o carte extrem de rară . A doua ediție , cu " 14 scheme în text " , tipărită la imprimeria din Chișinău a Monitorului Oficial , s- a bucurat de succes , fiind tipărită într- un număr suficient de exemplare pentru ca guvernul comunist instalat la cârma țării după lovitura de stat de laaugusts- o interzică printr- un decret . Astfel , printre culegeri de discursuri în Parlament ale lui Ion Zelea Codreanu , tatăl Căpitanului , lucrări de Onisifor Ghibu și Ștefan Ciobanu , tratând problema Basarabiei , devenită deja “ noua realitate internațională ” cartea lui Constantin Maimuca este trecută și ea pe lista publicațiilor interzise. ( MO Anul CXV nr.169 diniulie ) Prin grija prof. Corneliu Crăciun , o nouă ediție a cărții , de doarex . , a fost scoasă în cartea fiind lansată la Oradea înmartie Activitatea sa contra rețelelor de spionaj sovietice din Basarabia a făcut obiectul unei interpelări în parlament , în ședința din marțimartie interpelare adresată de către deputatul și ziaristul Emanoil Socor ministrului de interne în funcție Armand Călinescu , în legătură cu represiunea sângeroasă a grevei de la atelierele CFR Grivița dinfebruarie Interpelarea viza și un interviu al lui Constantin Maimuca acordat ziarului parizian " Le Journal " , în care acesta afirmase căde agitatori comuniști fuseseră deja arestați și condamnați în virtutea legii pentru asigurarea națională . ( legea Mârzescu ) ( M.O. , partea aa , nr.dinmartie ) Conflictul cu Mihail Moruzov Ca și prințul Mihail R. Sturdza , Constantin Maimuca , încă de la debutul activității sale în slujba siguranței statului , a bănuit că Mihail Moruzov este agent al sovieticilor , sau cel puțin că este în slujba acestora , încă din timpul primei conflagrații mondiale , având să afirme mai târziu în Memorii \ : Funcționar ireproșabil în slujba siguranței statului , Constantin Maimuca avea să sesiseze manevrele ilegale ale lui Mihail Moruzov de a transforma S.S.I. , serviciul secret de informații al armatei , într- un serviciu de spionaj în slujba camarilei regale , urmărind ca prin Regulamentul de functionare intrat în vigoare laaprilie1934 , să capete puteri sporite , scoțând serviciul de sub tutela M.St .M. \ : Iar consecințele nefaste ale activității lui Mihail Moruzov nu au întârziat să apară \ : pe baza suspiciunilor Palatului că urmărește activitatea Elenei Lupescu , în urma manevrelor lui Moruzov , Eugen Cristescu a fost eliminat de la conducerea Direcției Siguranței , fără a fi totuși destituit , și pus la dispoziția Ministerului de Interne . , citat în Adversar ireductibil al activităților ilegale ale lui Mihail Moruzov în slujba camarilei regale , înseptembrie după abdicarea lui Carol al II -lea , Constantin Maimuca se prezintă la gen . Ion Antonescu , împreună cu col . Ștefănescu și col . Stancov , sperând să -l poată aresta pe Moruzov , demersul său rămânând fără rezultat \ : 6 septembrie-ianuarie După abdicarea lui Carol al II-lea,septembrie Constantin Maimuca este numit director adjunct al Siguranței Statului , superiorul său direct fiind prințul Alexandru Ghica , comandant legionar . Înseptembrie din partea lui Ion Antonescu , conducătorul statului , primește ordinul de a percheziționa sediile S.S.I. , pentru a recupera dosare privind activitatea lui Mihail Moruzov.( citat în ) După înlocuirea ( sau retragerea ) de la conducerea S.S.I. , a colonelului în rezervă Ioan Nicolaid , Constantin Maimuca , în calitate de inspector general în siguranță , devine unul din posibilii candidați să preia șefia Serviciului Secret de Informații . Gheorghe Cristescu , fratele lui Eugen Cristescu , tehnician la S.S.I. , într- un memoriu întocmit laoctombrie precizează \ : ( citat în ) Dat fiindcă Constantin Maimuca era cel mai îndreptățit să ocupe acest post , Eugen Cristescu va depune eforturi susținute pentru a compromite activitatea acestuia . Într- un interviu din( citat în ) , col . Traian Borcescu , cel care va prelua șefia S.S.I. după lovitura de stat dinaugustși arestarea lui Eugen Cristescu , precizează într- un interviu din În multe lucrări privind regimul național-legionar se afirmă că în zilele " Rebeliunii legionare " , Constantin Maimuca , împreună cu Alexandru Ghica , s- ar fi baricadat , împreună cu alți legionari înarmați , în sediul Siguranței . Afirmația se regăsește în declarațiile date de către Eugen Cristescu organelor de anchetă , după arestarea sa , la " Procesul Marii Trădări Naționale " .( citate în ) Afirmația este puțin plauzibilă , dat fiindcă încă dinianuarie Ion Antonescu purtase o discuție demin . cu Horia Sima privind înlocuirea lui Alexandru Ghica de la conducerea siguranței , iar cel mai indicat să ocupe acest post era Constantin Maimuca . Lucrarea " Pe marginea prăpastiei " , un fel de rechizitoriu al regimului național-legionar , elaborată pe baza rapoartelor lui Eugen Cristescu precizează că în zilele rebeliunii " Maimuca de la Siguranța Generală [ .. . ] adună informații și face legătura cu exteriorul " . Singurul document valabil privind cele imputate lui Constantin Maimuca rămâne decretul nr.161/1 februarie semnat de Ion Antonescu , prin care Alexandru Ghica și Constantin Maimuca au fost destituiți . ( M.O. Nr. anul CIX dinfebruarie ) Cei doi au fost destituiți în baza referatului nr.1 februarie întocmit de noul ministru de interne care -l înlocuise pe gen . Constantin Petrovicescu , gen . D.I. Popescu , cei doi fiind arestați și învinuiți că " au pregătit dezordinile dinșiianuarie primejduind astfel în mod grav Siguranța statului " . Procesul diniunie Procesul lui Constantin Maimuca a avut loc îniunieși s- a desfășurat în localul cazărmii Arion din Calea Griviței . Președintele Curții era gen . Nicolae Macici , iar gen . Son participa în calitate de procuror general special . Printre acuzați , foști demnitari în timpul guvernării național-legionare , figurau legionari , dar și nelegionari , printre care și Constantin Maimuca , în totalpersoane . Lista acuzaților era mult mai lungă , mulți acuzați , printre care și Horia Sima , reușind să se ascundă sau să părăsească țara . Apărarea , coordonată de către Radu Budișteanu a susținut mutarea procesului de la instanța militară în fața unei instanțe civile , afirmând că se judecă de fapt un proces politic . Toți ceiau respins categoric acuzația de tentativă de lovitură de stat , demonstrând că pe toată durata celor trei zile de tulburări au fost permanent în contact cu autoritățile statului , cu Mihai Antonescu în special , încercând să aplaneze conflictul dintre Ion Antonescu și Mișcarea Legionară.( citat în ) Verdictul a fost dat în data deiunie Constantin Maimuca a fost condamnat laani închisoare corecțională,an interdicție corecțională șide lei amendă . Probele administrate în cadrul procesului lui Constantin Maimuca au fost furnizate de S.S.I. , așa- zisele " dosare Maimuca " , instrumentate din ordinul lui Eugen Cristescu . Practic , era vorba despre dosarele în care se concentrau informațiile curente despre mișcările armatei germane pe teritoriul românesc , în scop preventiv , pentru ca pe baza lor Siguranța să poată lua din timp măsuri de contracarare a unor eventuale sabotaje sau atentate . Eugen Cristescu încerca astfel să acrediteze ideea că legionarii , prin intermediul lui Constantin Maimuca , spionaseră armata germană . În realitate , la proces s- a văzut că directorul adjunct al Siguranței nu a acționat în sprijinul legionarilor și nici nu a contribuit cu ceva la rebeliune , și că acest proces fusese înscenat de către Eugen Cristescu doar pentru a elimina un posibil concurent la șefia S.S.I. De altfel , mulți dintre inculpați au declarat că în timpul evenimentelor dinianuarie au recunoscut " agenți provocatori ai SSI " infiltrați printre paricipanții la evenimente.( citat în ) În iunie Eugen Cristescu a intervenit personal pe lângă mareșalul Ion Antonescu pentru ca decretul regal prin care erau grațiați legionarii condamnați la pedepse de până laani închisoare să nu se aplice în cazul lui Constantin Maimuca , astfel că acesta a rămas întemnițat până laaugust Procesul dinaprilie După o detenție deani șiluni , Constantin Maimuca a fost eliberat pe baza decretului regal de amnistie generală nr.dinaugust Imediat după punerea sa în libertate , Constantin Maimuca a cerut revizuirea procesului și condamnarea lui Eugen Cristescu , pe care l- a acuzat că i- a înscenat procesul prin " fals și abuz de putere " . Prin decizia nr.a Curții Marțiale de Casare și Justiție , Maimuca fusese condamnat laani temniță grea și un an de degradare civică pentru " înaltă trădare " . În urma reclamației făcute de Constantin Maimuca , în aprilie Eugen Cristescu a fost trimis în judecata Curții Marțiale din Capitală . Doctor în drept , Constantin Maimuca a reușit să demonstreze cu probe indubitabile și numeroase documente că el nu a fost niciodată legionar și nici nu putea fi bănuit de simpatie față de ideologia legionară . Dimpotrivă , el desfășurase o bogată activitate în calitate de funcționar public , având numeroase realizări în slujba siguranței statului român . Prin sentința nr.508 dinapriliea Curții Marțiale a Comandamentului Militar al Capitalei , Secția a XI -a , Eugen Cristescu a fost condamnat laani închisoare corecțională și000 lei amendă pentru fals în acte publice și abuz de putere . Sentința a fost pronunțată în lipsă , Eugen Cristescu fiind deținut și anchetat în Uniunea Sovietică . În același interviu din Traian Borcescu a încercat cumva să justifice acțiunile lui Eugen Cristescu contra lui Constantin Maimuca : Eugen Cristescu va continua și dupăaugustsă -l acuze în mod nefondat pe Constantin Maimuca de colaborare cu legionarii , acuzații ce vor cântări greu ulterior în condamnarea acestuia . Bunăoară , în legătură cu asasinatele de la Jilava , insinuează că Maimuca ar fi fost unul din instigatori \ : despre arestările efectuate de siguranță \ : sau despre evenimentele dinianuarie Ultimii ani După amnistia dinaugust Constantin Maimuca a lucrat ca avocat , înscris în baroul de Ilfov . În data deiulie a fost arestat într- un lot dede foști polițiști care făcuseră parte din Inspectoratului Regional al Siguranței din Basarabia , fiind incriminată activitatea acestora contra rețelelor comuniste . Prin sentința nr.dinmartiea Tribunalului Militar București , a fost condamnat la muncă silnică pe viață . A fost deținut la penitenciarele Jilava , Făgăraș , Târgșor , Aiud , Sibiu și Gherla . Constantin Maimuca a murit în închisoarea Gherla ladecembrie câteva luni înainte de amnistia generală a deținuților politici decretată de guvernul comunist . Aspecte controversate În serialul documentar Memorialul durerii \ : întuneric și lumină , ep.2 , Lucia Hossu-Longin susține , fără a indica nici o sursă a afirmațiilor sale \ : ( Lucia Hossu Longin , Memorialul Durerii , episodul Recurs la cazul Motrescu ) Până în prezent , nu a apărut nici o mărturie a vreunui fost deținut politic care să confirme aceste afirmații . Gherman Pântea , fostul primar al Odessei în timpul ocupației românești a orașului , își amintește în memoriile sale că , aflându -se la Huși , în data deiulie cu două zile înainte de ocuparea orașului Chișinău , gen . Ciupercă i- ar fi arătat o listă cude agenți comuniști ce urmează a fi executați imediat ce orașul va fi eliberat . \ : În lucrarea cu caracter memorialistic " Cal troian intra muros - Memorii legionare " , preotul Ion Dumitrescu - Borșa , membru " istoric " al Mișcării Legionare , Comandant al Bunei Vestiri , prima serie , membru al echipei de legionari care a luptat în Războiul civil din Spania , afirmă că în noiembrie Horia Sima ar fi încercat să -l asasineze prin intermediul lui Constantin Maimuca \ : Cartea preotului Ion Dumitrescu - Borșa , unul din cei mai îndârjiți critici ai lui Horia Sima , a apărut în la ed. Lucman , dată la care majoritatea conducătorilor Mișcării Legionare , inclusiv Horia Sima erau decedați de aproape un deceniu , astfel încât nimeni nu a mai putut confirma , în mod independent , afirmația sa . Constantin Maimuca în memorialistică Într- o lucrare memorialistică recent publicată , Ion Halmaghi , deținut politic cincisprezece ani la Jilava si Aiud emigrat ulterior în Statele Unite , profesor de civilizație românească și bibliograf al Universității din Pittsburgh , își amintește de Constantin Maimuca \ : Publicistul și istoricul Mihai Pelin( 1940-2007 ) , menționează pe blogul personal \ : Grigore Caraza , fost deținut politic , pomenește și el de Constantin Maimuca într- o lucrare în care evocă supliciile îndurate în temnița Aiudului \ : Constantin Maimuca cinematografie Un personaj similar lui Constantin Maimuca apare în filmul lui Sergiu Nicolaescu Revanșa Personajul se numește Grigore Maimuca și este interpretat de Colea Răutu . Acțiunea filmului se petrece în perioada evenimentelor violente dinianuarie cunoscute îndeobște sub denumirea de " rebeliune legionară " . Împreună cu directorul general al Siguranței , prințul Alexandru Ghica ( Ghyka ) , și cu Kurt Geissler , șeful Gestapo -ului din România , comisarul Grigore Maimuca , complotează pentru înlăturarea de la putere a gen . Ion Antonescu . Filmul abundă în falsuri istorice Unii critici de film consideră filmele istorice ale lui Sergiu Nicolaescu kitsch -uri . Același personaj , Grigore Maimuca , interpretat de același Colea Răutu , apare și în filmul Duelul de această dată , om politic apropiat de Mișcarea Legionară . Pe lângă falsul istoric , schimbarea prenumelui din Constantin în Grigore a generat confuzii privind numele real al acestuia . Cărți publicate Tehnica și tactica comunistă , Monitorul Oficial și ImprimeriileStatului , Imprimeria Chișinău , Referințe Note Nașteri în Decese în Polițiști români Români din secolul al XX -lea Aromâni din România