Simfonia nr. 1 (Prokofiev)
Serghei Prokofiev a început să lucreze la Simfonia nr. 1 în Re major, Op. 25, în 1916 dar cea mai mare parte a muzicii a fost compusă în 1917, finalizând lucrarea pe 10 septembrie. A fost compusă ca o ușoară imitație a stilului lui Joseph Haydn (și la un anumit nivel al lui Mozart) și este adesea cunoscută sub numele de Simfonia clasică, un nume conferit chiar de Prokofiev. A avut premiera pe 21 aprilie 1918 la Petrograd sub bagheta lui Prokofiev și a devenit una dintre cele mai cunoscute și îndrăgite lucrări ale sale.

Origini 

Simfonia poate fi considerată una din primele compoziții neoclasice. Totuși, deși a fost compusă într-o încercare de a reproduce stilul lui Joseph Haydn, nu face acest lucru în mod strict, ci reflectă practicile compoziționale moderne și stilul propriu al lui Prokofiev. Lucrarea a fost parțial inspirată de studiile sale de dirijat la Conservatorul din Sankt Petersburg unde instructorul, Nikolai Tcherepnin, i-a învățat cum să dirijeze Haydn, printre alții.

Prokofiev a compus simfonia în timp ce se afla în vacanță la țară, utilizând-o ca un exercițiu de compoziție departe de pian. Nu există citări evidente ale temelor lui Haydn în lucrare.

Instrumentație și structură 

Simfonia este orchestrată pentru o orchestră tipică perioadei clasice: două flauturi, două oboaie, două clarinete, doi fagoți, doi corni, două trompete, timpane și coarde.

Simfonia este structurată în patru părți și are o durată de aproximativ 15 minute:

 Allegro
 Larghetto
 Gavotta: Non troppo allegro
 Finale: Molto vivace

Note 

Simfonii de Serghei Prokofiev
Compoziții în Re major
Serghei Prokofiev a început să lucreze la Simfonia nr.în Re major , Op. îndar cea mai mare parte a muzicii a fost compusă în finalizând lucrarea peseptembrie . A fost compusă ca o ușoară imitație a stilului lui Joseph Haydn ( și la un anumit nivel al lui Mozart ) și este adesea cunoscută sub numele de Simfonia clasică , un nume conferit chiar de Prokofiev . A avut premiera peapriliela Petrograd sub bagheta lui Prokofiev și a devenit una dintre cele mai cunoscute și îndrăgite lucrări ale sale . Origini Simfonia poate fi considerată una din primele compoziții neoclasice . Totuși , deși a fost compusă într- o încercare de a reproduce stilul lui Joseph Haydn , nu face acest lucru în mod strict , ci reflectă practicile compoziționale moderne și stilul propriu al lui Prokofiev . Lucrarea a fost parțial inspirată de studiile sale de dirijat la Conservatorul din Sankt Petersburg unde instructorul , Nikolai Tcherepnin , i- a învățat cum să dirijeze Haydn , printre alții . Prokofiev a compus simfonia în timp ce se afla în vacanță la țară , utilizând -o ca un exercițiu de compoziție departe de pian . Nu există citări evidente ale temelor lui Haydn în lucrare . Instrumentație și structură Simfonia este orchestrată pentru o orchestră tipică perioadei clasice : două flauturi , două oboaie , două clarinete , doi fagoți , doi corni , două trompete , timpane și coarde . Simfonia este structurată în patru părți și are o durată de aproximativminute : Allegro Larghetto Gavotta : Non troppo allegro Finale : Molto vivace Note Simfonii de Serghei Prokofiev Compoziții în Re major