Edgar al Scoției
Edgar (1074 - 8 ianuarie 1107) a fost rege de Alba din 1097 până în 1107. A fost al patrulea fiu al lui Malcolm al III-lea al Scoției și a Margaretei de Wessex, însă primul care a fost considerat eligibil pentru tron după moartea tatălui său.

Guvernarea

Edgar și-a început domnia la începutul anului 1095, după asasinarea fratelui său vitreg Duncan al II-lea al Scoției la sfârșitul anului 1094, de către Mael Petair de Mearns, un susținător al unchiului său, Donald al III-lea al Scoției. Fratele sau mai mare, Edmund, a trecut de partea lui Donald, probabil în schimbul unui domeniu feudal și a recunoașterii sale ca moștenitor a lui Donald.

Edgar a primit sprijin din partea lui William al II-lea Rufus așa cum primise și Duncan înaintea sa. Cu toate acestea, regele englez era ocupat cu o revoltă condusă de Robert de Mowbray, Conte de Northumbria, care pare să fi avut suportul lui Donald și a lui Edmund. Rufus a mers într-o campanie în nordul Angliei, în timp ce Edgar a câștigat controlul celor din Lothian.

Pretențiile lui Edgar au fost susținute de frații săi, Alexandru și David, și de unchiul lor Edgar Atheling.

William Rufus a petrecut întregul an 1096 în Normandia, teritoriu cumpărat de la fratele său Robert Curthose, iar până în 1097, Edgar a primit sprijin care a dus la înfrângerea lui Donald și Edmund într-o campanie condusă de Edgar Atheling.

Edgar nu a fost moștenitor în prima linie deoarece Duncan al II-lea a avut un fiu legitim și moștenitor, pe William Fitz Duncan. Odată cu eliminarea lui Donald și a lui Eduard, Edgar a devenit regele Scoției necontestat iar domnia sa nu a întâlnit crize majore. În 1098, Edgar a semnat un tratat cu Magnus Barefoot, regele Norvegiei, stabilind granița dintre scoțieni și norvegieni în vest.

Edgar a murit la Edinburgh pe 8 ianuarie 1107 și a fost îngropat la Abația Dunfermline. Necăsătorit și fără copii, el l-a recunoscut pe fratele său Alexandru ca succesor. Edgar i-a acordat de asemenea și lui David o feudă în Cumbria (terenurile fostului Regat Strathclyde) cât și părți din sudul Lothianului.

Referințe

Barrow, G. W. S., The Kingdom of the Scots. Edinburgh University Press, Edinburgh, 2003. ISBN 0-7486-1803-1
Duncan, A. A. M., The Kingship of the Scots 842–1292: Succession and Independence. Edinburgh University Press, Edinburgh, 2002. ISBN 0-7486-1626-8
Hudson, Benjamin T., The Prophecy of Berchán: Irish and Scottish Highkings in the early Middle Ages. Greenwood Publishing Group, 1996. ISBN 0-313-29567-0
Oram, Richard, David I: The King Who Made Scotland. Tempus, Stroud, 2004. ISBN 0-7524-2825-X
Orderic Vitalis, The ecclesiastical history of England and Normandy. 1853 translation by Thomas Forester, Francois Guizot, and Leopold Victor Delisle. Volume 3, page 14.

Nașteri în 1074
Decese în 1107
Scoția
Conducători scoțieni
Monarhi scoțieni
Edgar-ianuariea fost rege de Alba dinpână în A fost al patrulea fiu al lui Malcolm al III -lea al Scoției și a Margaretei de Wessex , însă primul care a fost considerat eligibil pentru tron după moartea tatălui său . Guvernarea Edgar și- a început domnia la începutul anului după asasinarea fratelui său vitreg Duncan al II -lea al Scoției la sfârșitul anului de către Mael Petair de Mearns , un susținător al unchiului său , Donald al III -lea al Scoției . Fratele sau mai mare , Edmund , a trecut de partea lui Donald , probabil în schimbul unui domeniu feudal și a recunoașterii sale ca moștenitor a lui Donald . Edgar a primit sprijin din partea lui William al II -lea Rufus așa cum primise și Duncan înaintea sa . Cu toate acestea , regele englez era ocupat cu o revoltă condusă de Robert de Mowbray , Conte de Northumbria , care pare să fi avut suportul lui Donald și a lui Edmund . Rufus a mers într- o campanie în nordul Angliei , în timp ce Edgar a câștigat controlul celor din Lothian . Pretențiile lui Edgar au fost susținute de frații săi , Alexandru și David , și de unchiul lor Edgar Atheling . William Rufus a petrecut întregul anîn Normandia , teritoriu cumpărat de la fratele său Robert Curthose , iar până în Edgar a primit sprijin care a dus la înfrângerea lui Donald și Edmund într- o campanie condusă de Edgar Atheling . Edgar nu a fost moștenitor în prima linie deoarece Duncan al II -lea a avut un fiu legitim și moștenitor , pe William Fitz Duncan . Odată cu eliminarea lui Donald și a lui Eduard , Edgar a devenit regele Scoției necontestat iar domnia sa nu a întâlnit crize majore . În Edgar a semnat un tratat cu Magnus Barefoot , regele Norvegiei , stabilind granița dintre scoțieni și norvegieni în vest . Edgar a murit la Edinburgh peianuarieși a fost îngropat la Abația Dunfermline . Necăsătorit și fără copii , el l- a recunoscut pe fratele său Alexandru ca succesor . Edgar i- a acordat de asemenea și lui David o feudă în Cumbria ( terenurile fostului Regat Strathclyde ) cât și părți din sudul Lothianului . Referințe Barrow , G. W. S. , The Kingdom of the Scots . Edinburgh University Press , Edinburgh , ISBN1803-1 Duncan , A. A. M. , The Kingship of the Scots1292 : Succession and Independence . Edinburgh University Press , Edinburgh , ISBN1626-8 Hudson , Benjamin T. , The Prophecy of Berchán : Irish and Scottish Highkings in the early Middle Ages . Greenwood Publishing Group , ISBN29567-0 Oram , Richard , David I : The King Who Made Scotland . Tempus , Stroud , ISBN2825-X Orderic Vitalis , The ecclesiastical history of England and Normandy.translation by Thomas Forester , Francois Guizot , and Leopold Victor Delisle . Volume page Nașteri în Decese în Scoția Conducători scoțieni Monarhi scoțieni