Bonifaciu Florescu
Bonifaciu Florescu (n. 14 mai 1848, Budapesta – d. 18 decembrie 1899, București) a fost un publicist, traducător și critic literar, fiul lui Nicolae Bălcescu.

Biografie

Viață timpurie, educație 
A fost fiul nelegitim al lui Nicolae Bălcescu și al Alexandrinei (Luxița) Florescu, fiica marelui logofăt Iordache Florescu. Asupra legăturii fiicei lor, pe care o considerau o mezalianță, Floreștii au ascuns adevărul, în timp ce Bălceștii au recunoscut paternitatea copilului. Luxița Florescu și-a adoptat în 1858 propriul fiu și s-a îngrijit de educația lui. A fost elev la Liceul Louis-le-Grand din Paris, după care a urmat Facultatea de Litere la Academia din Rennes, obținând, în 1872, licența. Vine în țară în 1873. Prin concurs, este numit profesor „provizor” la Catedra de istorie universală critică de la Facultatea de Litere din Iași. Ministrul Titu Maiorescu îl destituie în 1874. Este profesor de istorie și de limba și literatura franceză la Liceul „Sfântul Sava” din București. A mai predat franceza la Gimnaziul „Mihai Viteazul”, la Liceul Militar și la Seminarul Nifon din capitală.

Lucrări, opera 
Autor de manuale, al unui dicționar (1894) și al unei antologii (La Poesie lyrique francaise du X-eme au XX-eme siecle, 1895), editor și comentator al lui Buffon (Discours sur le style, 1884), istoric al literaturii franceze (Histoire de la litterature francaise jusqu'a Malherbe, 1892), Florescu a desfășurat și o insistentă activitate jurnalistică. Membru al Partidului Liberal, prieten cu Pantazi Ghica și colaborator la gazetele acestuia, s-a numărat între cei care au făcut o opoziție categorică Junimii și lui Titu Maiorescu: figurează în aproape toate foile antijunimiste („Românul”, „Tranzacțiuni literare și științifice”, „Revista contimporană”, „Stindardul”) și, împreună cu Al. Macedonski, inițiază editarea „Literatorului”. A fondat „Portofoliul român” și „Duminica” (alături de I.C. Săvescu); a condus „Țara literară”, a întemeiat „Revista albastră” și „Biblioteca omului de gust”. A colaborat la „Revista orientală”, „România literară”, „Nuvelistul”, „Revista literară”, „Vestea”, „Peleșul”, „Analele literare” etc. În 1894 a scos săptămânalul „Dacia viitoare”.
 
Publicistul se arată preocupat de istoria și literatura popoarelor. Scrie despre Revoluția franceză, îl interesează Istoria în cântecele poporane, susține rubrici ca „Revista politică” și „Revista științelor”. Dă un Curs facultativ de istorie modernă critică (1875) și un Memento de istorie universală sau Istoria în tablouri (1883). În „Literatorul” i-a apărut o suită de Studii literare, reproduse în două volume (1892-1893). Didactice, greoaie, dar dovedind o bună cunoaștere a culturii antice, studiile judecă literatura vremii în raport cu idealul clasic al criticului: naturalismul e acuzat că anulează prin întâmplător caracterul de generalitate al artei (Frumos, grațios, sublim), parnasianismul este respins, întrucât excesul formal ar anula mișcarea ideii și „simțământul” (Despre poezia descriptivă).
 
Florescu utilizează noțiuni și definiții din Buffon, teoretizează asupra apropierii dintre pictură și poezie, dar și asupra armoniei imitative. Mereu limitat în aprecieri de dogma sa clasicistă (poeziile lui Nerval sunt „bizareriile minții sale bolnave”, Baudelaire nu este niciodată citat), emite uneori și observații interesante, cum ar fi cea despre importanța decorului în romantism, parnasianism, simbolism. Când iese din chingile metodei pentru a analiza o operă (Gr. Alexandrescu, Al. Vlahuță etc.), comentatorul nu trece dincolo de examenul versificației. Prețuiește, în literatura română, numai scriitorii pe care cercul „Literatorului” și-i recunoștea ca înaintași: Ion Heliade-Rădulescu, Grigore Alexandrescu, Dimitrie Bolintineanu, în timp ce Mihai Eminescu și Ion Slavici sunt ironizați, fără inteligență. Eminescu, care a crezut că sub pseudonimul Rienzi se ascundea Florescu, a răspuns atacurilor din „Literatorul” cu o Epistolă deschisă către homunculul Bonifaciu (rămasă în manuscris în timpul vieții poetului, ea conține germenii Scrisorii II). Unui examen negator sunt supuse scrierile lui Maiorescu în două articole, intitulate „Despre stil”; este proclamată tendențios lipsa, la noi, a unei critici literare.

Poet și traducător 
Florescu a scris versuri în română (Ritmuri și rime, 1892) și în franceză (Quelques vers. Au profit des blessés, 1877); căznite jocuri prozodice, ele au contribuit totuși la împământenirea unor forme fixe. Poemul în proză, cultivat la „Literatorul”, este încercat, după model francez, în Aquarele și poezii în proză (1894) și în câteva Sanguine românești, anexate Sanguinelor traduse din Catulle Mendès (1889). Florescu a fost un conștiincios popularizator al literaturii franceze, iar prin intermediul francezei a asigurat rubrica de tălmăciri din „Portofoliul român”, „Povestitorul”, „Duminica”, „Literatorul”, „Biblioteca familiei” cu texte din Alexander Pope, Pierre de Ronsard, Voltaire, Molière, Alfred de Musset, Henri Murger, Walter Scott, Johan Ludvig Runeberg, José María de Heredia, Theodore de Banville, Edgar Allan Poe, Henry Wadsworth Longfellow, Sándor Petőfi, din folclorul rus, chinez, albanez, indian, italian.

Lui Florescu i se datorează prima traducere în română a volumului Nevrozele, scris de Maurice Rollinat. Tot Florescu a tradus pentru prima dată în română povestirea Faptele în cazul domnului Valdemar, scrisă de Edgar Allan Poe.

Opera literară 
 Etiam contra omnes, București, 1875;
 Curs facultativ de istorie modernă critică, București, 1875;
 O sută de adevăruri, București, 1875;
 Quelques vers. Au profit des blesses, București, 1877;
 Memento de istorie universală sau Istoria în tablouri, București, 1883;
 Ritmuri și rime, București, 1892;
 Studii literare, I-II, București, 1892-1893;
 Aquarele și poezii în proză, București, 1894.
Traduceri  
 Catulle Mendès, Sanguine, București, 1889

Bibliografie 
 
 

Nașteri în 1848
Nașteri pe 14 mai
Decese în 1899
Decese pe 18 decembrie
Absolvenți ai Lycée Louis-le-Grand
Critici literari români
Decadentism
Decese în București
Familia Bălcescu
Oameni din Budapesta
Publiciști români
Scriitori neoclasici
Scriitori români din secolul al XIX-lea
Traducători români
Traducători din engleză în română
Traducători din italiană în română
Bonifaciu Florescu ( n.mai Budapesta – d.decembrie București ) a fost un publicist , traducător și critic literar , fiul lui Nicolae Bălcescu . Biografie Viață timpurie , educație A fost fiul nelegitim al lui Nicolae Bălcescu și al Alexandrinei ( Luxița ) Florescu , fiica marelui logofăt Iordache Florescu . Asupra legăturii fiicei lor , pe care o considerau o mezalianță , Floreștii au ascuns adevărul , în timp ce Bălceștii au recunoscut paternitatea copilului . Luxița Florescu și- a adoptat înpropriul fiu și s- a îngrijit de educația lui . A fost elev la Liceul Louis -le-Grand din Paris , după care a urmat Facultatea de Litere la Academia din Rennes , obținând , în licența . Vine în țară în Prin concurs , este numit profesor „ provizor” la Catedra de istorie universală critică de la Facultatea de Litere din Iași . Ministrul Titu Maiorescu îl destituie în Este profesor de istorie și de limba și literatura franceză la Liceul „ Sfântul Sava ” din București . A mai predat franceza la Gimnaziul „ Mihai Viteazul ” , la Liceul Militar și la Seminarul Nifon din capitală . Lucrări , opera Autor de manuale , al unui dicționarși al unei antologii ( La Poesie lyrique francaise du X-eme au XX -eme siecle , editor și comentator al lui Buffon ( Discours sur le style , istoric al literaturii franceze ( Histoire de la litterature francaise jusqu'a Malherbe , Florescu a desfășurat și o insistentă activitate jurnalistică . Membru al Partidului Liberal , prieten cu Pantazi Ghica și colaborator la gazetele acestuia , s- a numărat între cei care au făcut o opoziție categorică Junimii și lui Titu Maiorescu : figurează în aproape toate foile antijunimiste ( „ Românul ” , „ Tranzacțiuni literare și științifice ” , „ Revista contimporană ” , „ Stindardul ” ) și , împreună cu Al. Macedonski , inițiază editarea „ Literatorului ” . A fondat „ Portofoliul român” și „ Duminica” ( alături de I.C. Săvescu ) ; a condus „ Țara literară ” , a întemeiat „ Revista albastră ” și „ Biblioteca omului de gust ” . A colaborat la „ Revista orientală ” , „ România literară ” , „ Nuvelistul ” , „ Revista literară ” , „ Vestea ” , „ Peleșul ” , „ Analele literare” etc . Îna scos săptămânalul „ Dacia viitoare ” . Publicistul se arată preocupat de istoria și literatura popoarelor . Scrie despre Revoluția franceză , îl interesează Istoria în cântecele poporane , susține rubrici ca „ Revista politică ” și „ Revista științelor ” . Dă un Curs facultativ de istorie modernă criticăși un Memento de istorie universală sau Istoria în tablouri În „ Literatorul ” i- a apărut o suită de Studii literare , reproduse în două volume Didactice , greoaie , dar dovedind o bună cunoaștere a culturii antice , studiile judecă literatura vremii în raport cu idealul clasic al criticului : naturalismul e acuzat că anulează prin întâmplător caracterul de generalitate al artei ( Frumos , grațios , sublim ) , parnasianismul este respins , întrucât excesul formal ar anula mișcarea ideii și „ simțământul ” ( Despre poezia descriptivă ) . Florescu utilizează noțiuni și definiții din Buffon , teoretizează asupra apropierii dintre pictură și poezie , dar și asupra armoniei imitative . Mereu limitat în aprecieri de dogma sa clasicistă ( poeziile lui Nerval sunt „ bizareriile minții sale bolnave ” , Baudelaire nu este niciodată citat ) , emite uneori și observații interesante , cum ar fi cea despre importanța decorului în romantism , parnasianism , simbolism . Când iese din chingile metodei pentru a analiza o operă ( Gr. Alexandrescu , Al. Vlahuță etc. ) , comentatorul nu trece dincolo de examenul versificației . Prețuiește , în literatura română , numai scriitorii pe care cercul „ Literatorului ” și- i recunoștea ca înaintași : Ion Heliade-Rădulescu , Grigore Alexandrescu , Dimitrie Bolintineanu , în timp ce Mihai Eminescu și Ion Slavici sunt ironizați , fără inteligență . Eminescu , care a crezut că sub pseudonimul Rienzi se ascundea Florescu , a răspuns atacurilor din „ Literatorul ” cu o Epistolă deschisă către homunculul Bonifaciu ( rămasă în manuscris în timpul vieții poetului , ea conține germenii Scrisorii II ) . Unui examen negator sunt supuse scrierile lui Maiorescu în două articole , intitulate „ Despre stil ” ; este proclamată tendențios lipsa , la noi , a unei critici literare . Poet și traducător Florescu a scris versuri în română ( Ritmuri și rime,și în franceză ( Quelques vers . Au profit des blessés , căznite jocuri prozodice , ele au contribuit totuși la împământenirea unor forme fixe . Poemul în proză , cultivat la „ Literatorul ” , este încercat , după model francez , în Aquarele și poezii în prozăși în câteva Sanguine românești , anexate Sanguinelor traduse din Catulle Mendès Florescu a fost un conștiincios popularizator al literaturii franceze , iar prin intermediul francezei a asigurat rubrica de tălmăciri din „ Portofoliul român ” , „ Povestitorul ” , „ Duminica ” , „ Literatorul ” , „ Biblioteca familiei ” cu texte din Alexander Pope , Pierre de Ronsard , Voltaire , Molière , Alfred de Musset , Henri Murger , Walter Scott , Johan Ludvig Runeberg , José María de Heredia , Theodore de Banville , Edgar Allan Poe , Henry Wadsworth Longfellow , Sándor Petőfi , din folclorul rus , chinez , albanez , indian , italian . Lui Florescu i se datorează prima traducere în română a volumului Nevrozele , scris de Maurice Rollinat . Tot Florescu a tradus pentru prima dată în română povestirea Faptele în cazul domnului Valdemar , scrisă de Edgar Allan Poe . Opera literară Etiam contra omnes , București , Curs facultativ de istorie modernă critică , București , O sută de adevăruri , București , Quelques vers . Au profit des blesses , București , Memento de istorie universală sau Istoria în tablouri , București , Ritmuri și rime , București , Studii literare , I-II , București , Aquarele și poezii în proză , București , Traduceri Catulle Mendès , Sanguine , București , Bibliografie Nașteri în Nașteri pemai Decese în Decese pedecembrie Absolvenți ai Lycée Louis -le-Grand Critici literari români Decadentism Decese în București Familia Bălcescu Oameni din Budapesta Publiciști români Scriitori neoclasici Scriitori români din secolul al XIX -lea Traducători români Traducători din engleză în română Traducători din italiană în română