Taler-leu
Talerul-leu (în , iar în , până în 1901 Löwenthaler), inițial, era o monedă de argint a Provinciilor Unite ale Țărilor de Jos, având drept element caracteristic un leu rampant, simbolul Olandei, gravat pe revers.

Istoric
Prima emisiune a fost pusă în circulație în 1575 și consta într-o piesă cu greutatea de 27,648 g. și titlul de 750 ‰. Talerul olandez apare pentru prima dată spre sfârșitul secolului al XVI-lea. Documentele din secolele al XVI-lea- al XVII-lea și prima jumătate a secolului al XVIII-lea precizează caracterul real al monedei prin expresia leu bătut. A circulat ca monedă foarte apreciată, servind în tranzacțiile interne și externe, precum și la plata tributului și a altor obligații financiare internaționale.

Talerul leu a fost introdus pentru prima data ca moneda de razboi la inceputul Razboiului de Optzeci de Ani intre Provinciile Tarilor de Jos si Spania

In 1575 Provincia Olanda a emis Talerul leu din Argint pentru prima data pentru a strange fonduri impotriva armatei spaniole invadatoare, 

venita sa inabuse revolta olandeza impotriva stapanirii Spaniole. Pentru a sublinia ruptura cu stapanirea Spaniola, Provinciile au inlocuit portretul  si stema regelui Spaniol, Philip II, cu un leu rampant (avers) si cu un cavaler in armura (revers). Acest tip s-a bazat pe popularul joachimstaler din Schlick în Boemia.

Inițial, noua monedă olandeză, bătută din argint de puritate 75%, a fost supraevaluata prin decret peste valoarea sa intrinsecă, generand emitentului un profit de 10% pentru a-și finanța eforturile de război.

În ultimele două decenii ale secolului al XVI-lea moneda a câștigat o poziție dominantă in Olanda. S-au batut monede special pentru comertul cu statele Baltice, dar au fost înlocuite în curând de Rijksdaalder ca monedă de comerț în această regiune.

Talerul leu a fost, de asemenea, folosit pe scară largă în comerțul în curs de dezvoltare al Provinciilor Olandeze cu Imperiul Otoman începând cu anii 1590. Concomitent cu retragerea lui din circulatie pe teritoriul Provinciilor Unite dupa 1620, mari cantitati de Taleri leu au fost bătuți aproape exclusiv pentru export în Orientul Mijlociu. Varful perioadei de producție a fost între 1630-1690 când moneda a început să fie utilizată pe scară largă de companii comerciale olandeze franceze și engleze din întreaga regiune mediteraneană.

Cererea pentru monedă a fost atât de mare încât a dat naștere la numeroase imitații: mai mult decât patruzeci și trei de orașe italiene și nord-europene, inclusiv Transilvania, au bătut imitații de acest tip în timpul acesteia perioada.

Provincii Emitente 
Mai jos este lista provinciilor care au emis taleri leu cat si perioadele in care acestia au fost batuti:

- Holland                  1575-1687

- West-Friesland      1588-1713 

- Zeeland                 1589-1652

- Utrecht                   1585-1697

- Gelderland             1589-1699

- Overijssel               1585-1701

- Friesland                1589-1663

- Nijmegen                1692

- Zutphen                  1691-1692

- Deventer                 1640-1698

- Kampen                  1597-1693

- Zwolle                     1633-1688

Circulatia Talerului leu în Imperiul Otoman 
Până la introducerea unei monede otomane din argint (ghurush) în 1687, talerul leu a constituit una dintre principalele monede de argint care circulau în secolul al XVII-lea in Imperiul Otoman. Aceste piese mari de argint importate din Europa au început să ocupe un loc important in circulatia monedei otomane dupa devalorizarea din 1584-86 a akce - moneda locala de argint a cărei greutate a scăzut de la 1,2 g la abia 0,683 g pe parcursul secolului. Aceasta devalorizare a dus la închiderea majorității monetăriilor Imperiului și la o creștere a dependenței de monede străine mari de argint pentru a satisface cerințele de circulație în Imperiu.

Această cerere a fost alimentată de exploatarea intensivă a minelor de argint precum Potosi începând cu anii 1570, ceea ce a dus la un flux masiv de argint din Teritoriile spaniole din America de Sud catre Europa si Asia. De fapt, monedele spaniole de opt reali mergeau direct din Americi în Imperiul Otoman.

Incepand cu 1600, talerii olandezi au început să apară în număr tot mai mare în Imperiul Otoman și până în a doua jumătate a secolului al XVII-lea talerul leu se numara printre principalele valute utilizate de comercianții vest-europeni în comertul cu Imperiul Otoman. În mod semnificativ, cantități relativ mari din aceste monede  au fost găsite în zona care constituie în prezent partea de nord a Israelului, Siria și Libanul. Această regiune a jucat un rol important ca furnizor de bumbac pentru Europa de Vest  în secolul XVII-XVIII, în special în Franța.

Circulația talerului-leu în Țările Române
Alături de ughi a ocupat poziția de monedă dominantă în secolele al XVII-lea și al XVIII-lea, constituind împreună un sistem monetar de calcul utilizat de vistierie. Talerul-leu era calculat în Condica Vistieriei Țării Românești, la valoarea de 133 bani, valoare pe care o avea și în 1728 în Oltenia (133 bani sau 100 de kreuzeri). În anul 1743 talerul-leu era cotat la 149-150 bani, însă trebuie avute în vedere cursurile de schimb ale diferitelor piețe.

La fel ca și în cazul monedelor de aur, nu trebuie făcută confuzie între diferitele specii de taleri, mai ales că documentele vremii (chiar și cele emise de Cancelaria Țării Românești) dau denumirea generică de taleri pentru toate monedele mari de argint din această clasă, destul de rar fiind făcută precizarea respectivă, taler-leu sau simplu leu. Dăm mai jos alte specii de taleri care au circulat la noi: 

Greutate:	kronentaler (belgo-austriac)    = 29,476 gr.
		species taler			= 28,843 gr.
		reichstaler (Țările de Jos)	= 28,078 gr.
		talerul levantin (prusac)	= 28 gr.
		taler spaniol	        	= 27,066 gr.
		taler polonez		        = 28,240 gr.
		taler turcesc		        = 20 gr. (sau 6,25 dirhemi)

Valoare:	kronentalerul în anul 1683	= 2,25 florini
                                      1685	= 197 bani
  	           		      1692	= 133 bani
                                      1709	= 2 florini și 40 dinari ungurești
                convenziontaler	1759		= 2 florini și 12 kreuzeri
                talerul venețian	1709	        = 1 florin și 40 dinari ungurești
          	talerul-leu	      1688	= 70 akcele
			între  1694 - 1703	= 133 bani
                                      1711	= 140 bani
                               1712 - 1714	= 133 bani
                                      1716	= 125 bani
	       talerul-leu vechi      1728	= 133 bani
                 talerul-leu nou      1728	= 120 bani, sau 90 kreuzeri
                                      1731	= 112 bani
                                      1736	= 109,9 bani
				      1747	= 80 parale la Belgrad
						= 82–84 parale la Istanbul
						= 84-86 parale	la Alexandria
						= 85-86 parale	la Cairo
	    piastrul (talerul turcesc)1690	= 120 akcele
                                      1703	= 132 akcele (bani)
                                      1718	= 180 akcele (15 piaștri vechi=11 noi)
                                      1720	= 2 florini și 40 kreuzeri
		talerul polonez	      1728	= 133 bani
                                      1756	= 3 florini polonezi 
                                rubla 1711	= 1,5 taleri

Denumirea de speciestaler întâlnită pe unele monede sau în anumite documente arată că era vorba de monedă efectivă și nu de unitate de calcul.

Decăderea talerului-leu
În urma ocupării Țărilor de Jos de către Imperiul Habsburgic, la începutul secolului al XVIII-lea, emiterea talerului-leu olandez a încetat. Cantitățile mari emise anterior și existente în circulația monetară din Țările Române au început să se rarefieze, încetul cu încetul. În locul talerului-leu al Țărilor de Jos, Maria Theresia a căutat să impună în relațiile comerciale cu Levantul, talerul austriac. Astfel la 21 septembrie 1753 ea a încheiat o convenție cu principele elector al Bavariei, Maximilian Joseph – convenție la care au aderat apoi și alte state – cu scopul de a bate de acum înainte un singur fel de taleri în locul celor care circulau înainte. Acestui taler i s-a dat numele de Conventionstaler. Statele respective s-au obligat să bată numai taleri din argint de 13 loți și 6 grăunțe, adică argint cu puritatea de 833,33 ‰. Specific pentru acești taleri era legenda de pe muchie  (era o garanție că nu li se putea micșora valoarea prin tăierea argintului de pe margini).

Leul românesc

Înlocuirea vechilor lei nu s-a putut face decât treptat, iar obiceiul de a raporta toate prețurile la o unitate de valoare denumită leu a persistat. În modul acesta leul a devenit o monedă de calcul divizată în 40 de parale – monede de asemenea de calcul - și va dăinui ca atare în Țara Românească și Moldova până după Unirea Principatelor, la reforma monetară din 1867, când noua monedă românească a preluat denumirea vechii monede olandeze. 

Sfertul de taler s-a numit la început ortstaler, denumire care ulterior s-a redus numai la ort. În limba veche germană ort înseamnă „o pătrime”. Numele de ort s-a împământenit la noi în așa mod în care se păstrează și astăzi în sintagma a da ortul popii („a muri”), care nu este altceva decât o aluzie la banul ce se punea în mâna mortului ca să-și plătească vămile văzduhului. Această cutumă este, fără îndoială, o rămășiță a vechiului obicei păgân, al punerii unui obol, sub limba proaspeților decedați, întâlnit în Grecia Antică.

Note

Bibliografie
 Florin Marcu, Marele dicționar de neologisme, București: Editura Saeculum, 2000, ISBN 973-939962-2
 C.D. Aricescu, Condica de venituri și cheltuieli a Vistieriei de la leatul 7202 la leatul 7212 (1694-1704) în Revista Istorică a Arhivelor României, București, 1873
 Eudoxiu de Hurmuzaki, Documente privitoare la istoria românilor, vol. V/1, VI, IX/1, XIV/2, XV/2, București, 1881-1920.
 Călători străini despre Țările Române, volumele VII, VIII și IX, îngrijite de Maria Holban, Paul Cernovodeanu, București, 1980-1997.
 Dinu Giurescu, Anatefterul, Condica de porunci a Vistieriei lui Constantin Brâncoveanu în Studii și Materiale de Istorie Medie, nr. V, 1962, pp. 353-491;
 Buzdugan G., Luchian O., Oprescu C.C. Monede și bancnote românești, București, Sport-turism, 1977.
 Costin Kirițescu, Sistemul bãnesc al leului și precursorii lui, București 1997
 Bogdan Murgescu, Circulația monetară în Țările Române în secolul al XVI-lea, București, 1996
 Gheorghe Zane, Economia de schimb în Principatele Române, București, 1930
 Mihai Berza, Haraciul Moldovei și Țării Românești în sec. XV-XIX, în Studii și materiale de istorie medie, II, București, 1957, pp. 7-47
 N. Grigoraș Dările personale ale populației din Țara Românească a Moldovei și dările în bani pentru turci de la întemeierea statului până la reforma lui Constantin Mavrocordat (1359 – 1741) partea I în C.I. serie nouă, an XI, 1980
 Florica Moisil, Monetele din Țara Românească din timpul lui Constantin Brâncoveanu în Cronica arheologică și numismatică, 7, nr. 67-68, București, ian.-febr. 1927, pp. 57-69
 Aurel Vâlcu, Monedă reală și monedă de cont în Țara Românească în prima jumătate a secolului al XVII-lea, în 130 de ani de la crearea sistemului monetar românesc modern, București, 1997, pp. 289-294
 Huszar Lajos, Munzkatalog Ungarn von 1000 bis heute, München, 1979
 Repertorium zur Neuzeitlichen Münzpragung Europas, vol. I, II, XVIII vol. îngrijite de Bernhard Prokisch, Susanna Heinz, Wien, 1996 – 2000;
 Philippe Flandrin, Les thalers d'argent. Histoire d'une monnaie commune, Le Félin, 1997 
 Arthur Engel & Raymond Serrure, Traité de numismatique du Moyen Âge : depuis l'apparition du gros d'argent jusqu'à la création du thaler, Librairie Ernest Leroux, 1894-1905.
 Robert Kool, The Circulation of Dutch Leeuwendaalders in 17th Century Ottoman Palestine: New Evidence from Two Unpublished Hoards, 2002
 H. Enno van Gelder, A provisional list of Dutch lion dollars - THE AMERICAN NUMISMATIC SOCIETY   Museum Notes   XI  1964

Vezi și
 Aspru / Akcea
 Creițar
 Florin
 Taler
 Talerul Maria Terezia

Foste unități monetare
Monedele Europei
Numismatică
Țările de Jos
Țările Române
Monede de argint
Talerul -leu ( în , iar în , până înLöwenthaler ) , inițial , era o monedă de argint a Provinciilor Unite ale Țărilor de Jos , având drept element caracteristic un leu rampant , simbolul Olandei , gravat pe revers . Istoric Prima emisiune a fost pusă în circulație înși consta într- o piesă cu greutatea de648 g. și titlul de ‰ . Talerul olandez apare pentru prima dată spre sfârșitul secolului al XVI -lea . Documentele din secolele al XVI -lea- al XVII -lea și prima jumătate a secolului al XVIII -lea precizează caracterul real al monedei prin expresia leu bătut . A circulat ca monedă foarte apreciată , servind în tranzacțiile interne și externe , precum și la plata tributului și a altor obligații financiare internaționale . Talerul leu a fost introdus pentru prima data ca moneda de razboi la inceputul Razboiului de Optzeci de Ani intre Provinciile Tarilor de Jos si Spania InProvincia Olanda a emis Talerul leu din Argint pentru prima data pentru a strange fonduri impotriva armatei spaniole invadatoare , venita sa inabuse revolta olandeza impotriva stapanirii Spaniole . Pentru a sublinia ruptura cu stapanirea Spaniola , Provinciile au inlocuit portretul si stema regelui Spaniol , Philip II , cu un leu rampant ( avers ) si cu un cavaler in armura ( revers ) . Acest tip s- a bazat pe popularul joachimstaler din Schlick în Boemia . Inițial , noua monedă olandeză , bătută din argint de puritate , a fost supraevaluata prin decret peste valoarea sa intrinsecă , generand emitentului un profit de pentru a -și finanța eforturile de război . În ultimele două decenii ale secolului al XVI -lea moneda a câștigat o poziție dominantă in Olanda . S- au batut monede special pentru comertul cu statele Baltice , dar au fost înlocuite în curând de Rijksdaalder ca monedă de comerț în această regiune . Talerul leu a fost , de asemenea , folosit pe scară largă în comerțul în curs de dezvoltare al Provinciilor Olandeze cu Imperiul Otoman începând cu anii Concomitent cu retragerea lui din circulatie pe teritoriul Provinciilor Unite dupa mari cantitati de Taleri leu au fost bătuți aproape exclusiv pentru export în Orientul Mijlociu . Varful perioadei de producție a fost întrecând moneda a început să fie utilizată pe scară largă de companii comerciale olandeze franceze și engleze din întreaga regiune mediteraneană . Cererea pentru monedă a fost atât de mare încât a dat naștere la numeroase imitații : mai mult decât patruzeci și trei de orașe italiene și nord-europene , inclusiv Transilvania , au bătut imitații de acest tip în timpul acesteia perioada . Provincii Emitente Mai jos este lista provinciilor care au emis taleri leu cat si perioadele in care acestia au fost batuti : - Holland - West-Friesland - Zeeland - Utrecht - Gelderland - Overijssel - Friesland - Nijmegen - Zutphen - Deventer - Kampen - Zwolle Circulatia Talerului leu în Imperiul Otoman Până la introducerea unei monede otomane din argint ( ghurush ) în talerul leu a constituit una dintre principalele monede de argint care circulau în secolul al XVII -lea in Imperiul Otoman . Aceste piese mari de argint importate din Europa au început să ocupe un loc important in circulatia monedei otomane dupa devalorizarea dina akce - moneda locala de argint a cărei greutate a scăzut de la2 g la abia683 g pe parcursul secolului . Aceasta devalorizare a dus la închiderea majorității monetăriilor Imperiului și la o creștere a dependenței de monede străine mari de argint pentru a satisface cerințele de circulație în Imperiu . Această cerere a fost alimentată de exploatarea intensivă a minelor de argint precum Potosi începând cu anii ceea ce a dus la un flux masiv de argint din Teritoriile spaniole din America de Sud catre Europa si Asia . De fapt , monedele spaniole de opt reali mergeau direct din Americi în Imperiul Otoman . Incepand cu talerii olandezi au început să apară în număr tot mai mare în Imperiul Otoman și până în a doua jumătate a secolului al XVII -lea talerul leu se numara printre principalele valute utilizate de comercianții vest-europeni în comertul cu Imperiul Otoman . În mod semnificativ , cantități relativ mari din aceste monede au fost găsite în zona care constituie în prezent partea de nord a Israelului , Siria și Libanul . Această regiune a jucat un rol important ca furnizor de bumbac pentru Europa de Vest în secolul XVII-XVIII , în special în Franța . Circulația talerului -leu în Țările Române Alături de ughi a ocupat poziția de monedă dominantă în secolele al XVII -lea și al XVIII -lea , constituind împreună un sistem monetar de calcul utilizat de vistierie . Talerul -leu era calculat în Condica Vistieriei Țării Românești , la valoarea debani , valoare pe care o avea și înîn Olteniabani saude kreuzeri ) . În anultalerul -leu era cotat labani , însă trebuie avute în vedere cursurile de schimb ale diferitelor piețe . La fel ca și în cazul monedelor de aur , nu trebuie făcută confuzie între diferitele specii de taleri , mai ales că documentele vremii ( chiar și cele emise de Cancelaria Țării Românești ) dau denumirea generică de taleri pentru toate monedele mari de argint din această clasă , destul de rar fiind făcută precizarea respectivă , taler -leu sau simplu leu . Dăm mai jos alte specii de taleri care au circulat la noi : Greutate : kronentaler ( belgo-austriac ) =476 gr. species taler =843 gr. reichstaler ( Țările de Jos ) =078 gr. talerul levantin ( prusac ) =gr. taler spaniol =066 gr. taler polonez =240 gr. taler turcesc =gr. ( sau25 dirhemi ) Valoare : kronentalerul în anul=25 florini =bani =bani =florini șidinari ungurești convenziontaler 1759 =florini șikreuzeri talerul venețian 1709 =florin șidinari ungurești talerul -leu =akcele între -=bani =bani -=bani =bani talerul -leu vechi =bani talerul -leu nou =bani , saukreuzeri =bani =9 bani =parale la Belgrad =84 parale la Istanbul =parale la Alexandria =parale la Cairo piastrul ( talerul turcesc)1690 =akcele =akcele ( bani ) =akcelepiaștri vechi=11 noi ) =florini șikreuzeri talerul polonez =bani =florini polonezi rubla=5 taleri Denumirea de speciestaler întâlnită pe unele monede sau în anumite documente arată că era vorba de monedă efectivă și nu de unitate de calcul . Decăderea talerului -leu În urma ocupării Țărilor de Jos de către Imperiul Habsburgic , la începutul secolului al XVIII -lea , emiterea talerului -leu olandez a încetat . Cantitățile mari emise anterior și existente în circulația monetară din Țările Române au început să se rarefieze , încetul cu încetul . În locul talerului -leu al Țărilor de Jos , Maria Theresia a căutat să impună în relațiile comerciale cu Levantul , talerul austriac . Astfel laseptembrieea a încheiat o convenție cu principele elector al Bavariei , Maximilian Joseph – convenție la care au aderat apoi și alte state – cu scopul de a bate de acum înainte un singur fel de taleri în locul celor care circulau înainte . Acestui taler i s- a dat numele de Conventionstaler . Statele respective s- au obligat să bată numai taleri din argint deloți șigrăunțe , adică argint cu puritatea de33 ‰ . Specific pentru acești taleri era legenda de pe muchie ( era o garanție că nu li se putea micșora valoarea prin tăierea argintului de pe margini ) . Leul românesc Înlocuirea vechilor lei nu s- a putut face decât treptat , iar obiceiul de a raporta toate prețurile la o unitate de valoare denumită leu a persistat . În modul acesta leul a devenit o monedă de calcul divizată înde parale – monede de asemenea de calcul - și va dăinui ca atare în Țara Românească și Moldova până după Unirea Principatelor , la reforma monetară din când noua monedă românească a preluat denumirea vechii monede olandeze . Sfertul de taler s- a numit la început ortstaler , denumire care ulterior s- a redus numai la ort . În limba veche germană ort înseamnă „ o pătrime ” . Numele de ort s- a împământenit la noi în așa mod în care se păstrează și astăzi în sintagma a da ortul popii ( „ a muri ” ) , care nu este altceva decât o aluzie la banul ce se punea în mâna mortului ca să -și plătească vămile văzduhului . Această cutumă este , fără îndoială , o rămășiță a vechiului obicei păgân , al punerii unui obol , sub limba proaspeților decedați , întâlnit în Grecia Antică . Note Bibliografie Florin Marcu , Marele dicționar de neologisme , București : Editura Saeculum , ISBN2 C.D. Aricescu , Condica de venituri și cheltuieli a Vistieriei de la leatulla leatul(1694-1704 ) în Revista Istorică a Arhivelor României , București , Eudoxiu de Hurmuzaki , Documente privitoare la istoria românilor , vol . V/1 , VI , IX/1 , XIV/2 , XV/2 , București , Călători străini despre Țările Române , volumele VII , VIII și IX , îngrijite de Maria Holban , Paul Cernovodeanu , București , Dinu Giurescu , Anatefterul , Condica de porunci a Vistieriei lui Constantin Brâncoveanu în Studii și Materiale de Istorie Medie , nr. V , pp. Buzdugan G. , Luchian O. , Oprescu C.C. Monede și bancnote românești , București , Sport-turism , Costin Kirițescu , Sistemul bãnesc al leului și precursorii lui , București Bogdan Murgescu , Circulația monetară în Țările Române în secolul al XVI -lea , București , Gheorghe Zane , Economia de schimb în Principatele Române , București , Mihai Berza , Haraciul Moldovei și Țării Românești în sec . XV-XIX , în Studii și materiale de istorie medie , II , București , pp. N. Grigoraș Dările personale ale populației din Țara Românească a Moldovei și dările în bani pentru turci de la întemeierea statului până la reforma lui Constantin Mavrocordat–partea I în C.I. serie nouă , an XI , Florica Moisil , Monetele din Țara Românească din timpul lui Constantin Brâncoveanu în Cronica arheologică și numismatică , nr. București , ian.-febr. pp . Aurel Vâlcu , Monedă reală și monedă de cont în Țara Românească în prima jumătate a secolului al XVII -lea , înde ani de la crearea sistemului monetar românesc modern , București , pp. Huszar Lajos , Munzkatalog Ungarn vonbis heute , München , Repertorium zur Neuzeitlichen Münzpragung Europas , vol . I , II , XVIII vol . îngrijite de Bernhard Prokisch , Susanna Heinz , Wien,– Philippe Flandrin , Les thalers d'argent . Histoire d'une monnaie commune , Le Félin , Arthur Engel & Raymond Serrure , Traité de numismatique du Moyen Âge \ : depuis l'apparition du gros d'argent jusqu'à la création du thaler , Librairie Ernest Leroux , Robert Kool , The Circulation of Dutch Leeuwendaalders inh Century Ottoman Palestine : New Evidence from Two Unpublished Hoards , H . Enno van Gelder , A provisional list of Dutch lion dollars - THE AMERICAN NUMISMATIC SOCIETY Museum Notes XI Vezi și Aspru / Akcea Creițar Florin Taler Talerul Maria Terezia Foste unități monetare Monedele Europei Numismatică Țările de Jos Țările Române Monede de argint