Edwy al Angliei
Edwy cel Frumos (941 - 1 octombrie 959), a fost regele Angliei din 955 până la moartea sa care a avut loc patru ani mai târziu. El a fost fiul cel mare a lui Edmund și a soției sale, Ælfgifu de Shaftesbury, și a fost ales de nobilime pentru a-l urma pe unchiul său, Eadred, ca rege al țării. Scurta sa domnie a fost marcată de conflictele permanente cu familia sa, și în special Dunstan și cu Biserica, sub conducerea Arhiepiscopului Odo. 

Potrivit unei legende, dușmănia de moarte cu Dunstan a început în ziua în care Edwy nu a reușit să participe la o reuniune de nobili. Când Dunstan l-a găsit în cele din urmă pe tânărul monarh, el a fost găsit cu o nibilă, Æthelgifu, și a refuzat să se întoarcă cu episcopul. Înfuriat de această situație, Dunstan l-a târât pe Edwy înapoi și l-a forțat să renunțe la fată. Mai târziu, acesta a relizat că îl provocase pe rege, astfel Dunstan a fugit în sanctuarul din mănăstirea sa, iar Edwy, incitat de tânăra fată, l-a urmărit și i-a jefuit mănăstirea. Deși Dunstan a reușit să scape, el a refuzat să se întoarcă în Anglia până când Edwy nu murea. Potrivit înregistrărilor din Cronica anglo-saxonă, la încoronarea lui Edwy, Dunstan a fugit din Anglia însă nu se explicat motivul. Acest conflict dintre Edwy și Dunstan ar putea fi bazat fie pe un adevărat incident cu privire la o ceartă politică pentru putere între tânărul rege și oficialii bisericii, care doreau să-l controleze pe rege și care mai târziu au răspândit această legendă a reputației sale, fie este doar o legendă urbană, ori faptul că Edwy și soția sa aveau legături prea conexe.

Anularea căsătoriei lui Edwy cu Ælfgifu a fost neobișnuită și a fost împotriva voinței lor, în mod clar din motive politice din partea susținătorilor lui Dunstan. Biserica, la acea vreme, considera orice unire cu neamuri înrudite până la gradul al VII-lea ca fiind incestuoasă. (Acest lucru s-a redus la patru până în 1215). 

Dunstan, în timp ce se afla în exil, a devenit influențat de benedictienii din Flandra. Un partid pro-Dunstan și pro-benedictin a început să se formeze în jurul domeniului din estul Angliei care îi aparținea lui Athelstan și îl sprijinea pe fratele mai mic a lui Edwy, Edgar.

Frustrat de obligațiile împăratului și susținut de Arhiepiscopul Odo, marii seniori din Mercia și Northumbria și-au schimbat loialitatea față de fratele lui Edwy, Edgar. În 957, decât să vadă țara coborând într-un război civil, nobilii au fost de acord să împartă împărăția de-a lungul Tamisei, Edwy păstrând Wessexul și Kentul în sud iar Edgar a luat partea de nord.
Edwy a murit la o vârstă fragedă în 959, în circumstanțe care rămân necunoscute. El a fost succedat de fratele său, Edgar, care a reunit regatul.

Referințe

Constance B. Bouchard, 'Consanguinity and Noble Marriages in the Tenth and Eleventh Centuries', Speculum, Vol. 56, No. 2 (Apr., 1981), pp. 269-70
Chris Wickham, 'Problems in Doing Comparative History', pp. 19-20, in Challenging the Boundaries of Medieval History: The Legacy of Timothy Reuter, Patricia Skinner, ed, Brepols 2009.

Nașteri în 941
Decese în 959
Monarhi anglo-saxoni
Monarhi asasinați
Anglia medievală
Casa de Wessex
Edwy cel Frumos-octombrie a fost regele Angliei dinpână la moartea sa care a avut loc patru ani mai târziu . El a fost fiul cel mare a lui Edmund și a soției sale , Ælfgifu de Shaftesbury , și a fost ales de nobilime pentru a - l urma pe unchiul său , Eadred , ca rege al țării . Scurta sa domnie a fost marcată de conflictele permanente cu familia sa , și în special Dunstan și cu Biserica , sub conducerea Arhiepiscopului Odo . Potrivit unei legende , dușmănia de moarte cu Dunstan a început în ziua în care Edwy nu a reușit să participe la o reuniune de nobili . Când Dunstan l- a găsit în cele din urmă pe tânărul monarh , el a fost găsit cu o nibilă , Æthelgifu , și a refuzat să se întoarcă cu episcopul . Înfuriat de această situație , Dunstan l- a târât pe Edwy înapoi și l- a forțat să renunțe la fată . Mai târziu , acesta a relizat că îl provocase pe rege , astfel Dunstan a fugit în sanctuarul din mănăstirea sa , iar Edwy , incitat de tânăra fată , l- a urmărit și i- a jefuit mănăstirea . Deși Dunstan a reușit să scape , el a refuzat să se întoarcă în Anglia până când Edwy nu murea . Potrivit înregistrărilor din Cronica anglo-saxonă , la încoronarea lui Edwy , Dunstan a fugit din Anglia însă nu se explicat motivul . Acest conflict dintre Edwy și Dunstan ar putea fi bazat fie pe un adevărat incident cu privire la o ceartă politică pentru putere între tânărul rege și oficialii bisericii , care doreau să -l controleze pe rege și care mai târziu au răspândit această legendă a reputației sale , fie este doar o legendă urbană , ori faptul că Edwy și soția sa aveau legături prea conexe . Anularea căsătoriei lui Edwy cu Ælfgifu a fost neobișnuită și a fost împotriva voinței lor , în mod clar din motive politice din partea susținătorilor lui Dunstan . Biserica , la acea vreme , considera orice unire cu neamuri înrudite până la gradul al VII -lea ca fiind incestuoasă . ( Acest lucru s- a redus la patru până în Dunstan , în timp ce se afla în exil , a devenit influențat de benedictienii din Flandra . Un partid pro-Dunstan și pro-benedictin a început să se formeze în jurul domeniului din estul Angliei care îi aparținea lui Athelstan și îl sprijinea pe fratele mai mic a lui Edwy , Edgar . Frustrat de obligațiile împăratului și susținut de Arhiepiscopul Odo , marii seniori din Mercia și Northumbria și- au schimbat loialitatea față de fratele lui Edwy , Edgar . În decât să vadă țara coborând într- un război civil , nobilii au fost de acord să împartă împărăția de- a lungul Tamisei , Edwy păstrând Wessexul și Kentul în sud iar Edgar a luat partea de nord . Edwy a murit la o vârstă fragedă în în circumstanțe care rămân necunoscute . El a fost succedat de fratele său , Edgar , care a reunit regatul . Referințe Constance B. Bouchard , 'Consanguinity and Noble Marriages in the Tenth and Eleventh Centuries' , Speculum , Vol . No.( Apr. , pp . Chris Wickham , 'Problems in Doing Comparative History' , pp. in Challenging the Boundaries of Medieval History : The Legacy of Timothy Reuter , Patricia Skinner , ed , Brepols Nașteri în Decese în Monarhi anglo-saxoni Monarhi asasinați Anglia medievală Casa de Wessex