Destrămarea Uniunii Republicilor Sovietice Socialiste
Uniunea Republicilor Sovietice Socialiste (URSS) a încetat să mai existe pe 26 decembrie 1991 prin declarația nr. 142-H a Sovietului Suprem al Republicilor Uniunii Sovietice, recunoscând independența a douăsprezece republici ale Uniunii Sovietice, și crearea Comunității Statelor Independente (CSI). În ziua precedentă, 25 decembrie 1991, Președintele Uniunii Sovietice Mihail Gorbaciov a demisionat, declarând funcția sa desființată. În aceeași zi, seara la 19:32 drapelul Uniunii Sovietice a fost coborât de pe Kremlin și înlocuit cu tricolorul rus. În săptămânile anterioare, 11 din republicile sovietice au semnat Protocolul de la Almatî, înființând oficial CSI și declând încetarea existenței Uniunii Sovietice. Desființarea Uniunii de asemenea a marcat și sfârșitul Războiului Rece. Revoluțiile de la 1989 și dezmembrarea Uniunii Sovietice a condus la încheierea unei ostilități de multe decenii dintre Organizația Tratatului Atlanticului de Nord (NATO) și Pactul de la Varșovia, care a fost o caracteristică definitorie a Războiului Rece.

Multe dintre fostele republici sovietice au menținut relații strânse cu Rusia și au format organizații multilaterale cum ar fi Comunitatea Economică Euroasiatică, Uniunea Statală Rusia-Belarus, Uniunea Vamală Euroasiatică, Uniunea Euroasiatică pentru a consolida cooperarea economică și de securitate a acestor state.

Rezultate și semnificații 
La 25 decembrie 1991, președintele sovietic Mihail Gorbaciov a anunțat încetarea activităților sale în acest post "din motive de principiu".

La 26 decembrie, Consiliul republicilor Sovietului Suprem al URSS a adoptat o declarație privind încetarea existenței URSS în legătură cu formarea Comunității Statelor Independente.

Odată cu prăbușirea URSS, cincisprezece foste republici sovietice au devenit independente.

Procesele de reconfigurare a spațiului post-sovietic, încercările de dezvoltare activă de la sfârșitul anilor 1980 de către principalii jucători concurenți în arena politică: Statele Unite, Marea Britanie, Germania, Franța, Italia, China, Japonia, Turcia și ulterior Rusia - au dus la o restructurare geopolitică globală : o lume unipolară formată cu dominarea globală a SUA ca singura superputere .

Cronologia Declarațiilor de Independență

Statele cu recunoaștere limitată sunt afișate cursiv.

  – 11 martie 1990
  (tranzițională) – 30 martie 1990
 (efectivă) – 20 august 1991
  (tranzițională) – 4 mai 1990
 (efectivă) – 21 august 1991

  (care apartine Georgiei) – 25 august 1990
  (față de Republica Moldova) – 2 septembrie 1990
  – 9 aprilie 1991
  (față de Republica Moldova) - 19 august 1991
  – 24 august 1991
  – 25 august 1991
  – 27 august 1991
  – 31 august 1991
  – 1 septembrie 1991
  (față de Azerbaidjan) – 2 septembrie 1991
  – 9 septembrie 1991
  – 21 septembrie 1991
  – 18 octombrie 1991
  – 27 octombrie 1991
  (față de Federația Ruse) - 1 noiembrie 1991
  (față de Georgia) – 28 noiembrie 1991
  – 12 decembrie 1991 (în această zi Sovietul Suprem al RSFS Ruse a ratificat oficial Acordurile de la Belaveja, denunțând Tratatul Uniunii din 1922, și a convocat deputații ruși din Sovietul Suprem al Uniunii Sovietice).
  – 16 decembrie 1991

Direcții în istoriografia destrămării URSS 
Istoriografia privind dizolvarea sovietică poate fi clasificată aproximativ în două grupe, și anume abordări intenționaliste și abordări structuraliste. 

Cele internaționaliste susțin că colapsul sovietic nu era inevitabil și că a rezultat din politicile și deciziile anumitor indivizi (de obicei, Gorbaciov și Elțin). Un exemplu caracteristic de abordare intenționalistă este Factorul Gorbaciov a istoricului Archie Brown, care susține că Gorbaciov a fost forța principală în politica sovietică cel puțin în perioada 1985–1988 și că chiar și mai târziu a condus în mare măsură reformele și evoluțiile politice, și că nu a fost condus de evenimente. Acest lucru era valabil mai ales pentru politicile perestroika și glasnost, reformele în direcția economiei de piață și pozițiile de politică externă, după cum a confirmat politologul George Breslauer, etichetându-l pe Gorbaciov drept un „om al evenimentelor”. Într-o notă ușor diferită, David Kotz și Fred Weir au susținut că elitele sovietice au fost responsabile de impulsionarea atât a naționalismului, cât și a capitalismului, de care ar putea beneficia personal (fapt demonstrat și de prezența lor perpetuată în eșaloanele economice și politice superioare ale republicilor post-sovietice).

Dimpotrivă, abordările structuraliste adoptă o viziune mai deterministă, în care dizolvarea URSS a fost rezultatul unor probleme structurale profund înrădăcinate, care au plantat o „bombă cu ceas”. De exemplu, Edward Walker a susținut că în timp ce minorităților naționale li se refuza accesul la putere la nivelul Uniunii, și se confruntau cu o formă de modernizare economică destabilizatoare cultural și, fiind supuse unei oarecare rusificări, ele erau totuși consolidate de mai multe politici implementate de regimul sovietic (cum ar fi indigenizarea conducerii, sprijinirea limbilor locale și așa mai departe) care au creat, în timp, conștiințe naționale. În plus, miturile de bază care legitimau sistemul federativ al Uniunii Sovietice cum că aceasta ar fi fost o uniune voluntară și reciprocă de popoare aliate a facilitat secesiunea/independența. La , președintele rus Vladimir Putin a susținut acest punct de vedere, spunând despre sprijinul acordat de Lenin dreptului de secesiune pentru republicile sovietice, că era o „bombă cu acțiune întârziată”.

Referințe

Bibliografie
 Aron, Leon. Boris Yeltsin : A Revolutionary Life. Harper Collins (2000). ISBN 0-00-653041-9
 Crawshaw, Steve. Goodbye to the USSR: The Collapse of Soviet Power. Bloomsbury (1992). ISBN 0-7475-1561-1
 Dawisha, Karen & Parrott, Bruce (Editors). "Conflict, cleavage, and change in Central Asia and the Caucasus". Cambridge University Press (1997). ISBN 0-521-59731-5
 de Waal, Thomas. Black Garden. NYU (2003). ISBN 0-8147-1945-7
 Gorbachev, Mikhail. Memoirs. Doubleday (1995). ISBN 0-385-40668-1
 O'Clery, Conor. Moscow 25 decembrie 1991: The Last Day of the Soviet Union. Transworld Ireland (2011). ISBN 978-1-84827-112-8

Legături externe
 Photographs of the fall of the USSR by photojournalist Alain-Pierre Hovasse, a first-hand witness of these events.
 Guide to the James Hershberg poster collection , Special Collections Research Center, The Estelle and Melvin Gelman Library, The George Washington University. This collection contains posters documenting the changing social and political culture in the former Soviet Union and Europe (particularly Eastern Europe) during the collapse of Communism in Eastern Europe and the breakup of the Soviet Union. A significant portion of the posters in this collection were used in a 1999 exhibit at Gelman Library titled "Goodbye Comrade: An Exhibition of Images from the Revolution of '89 and the Collapse of Communism."
 Lowering of the Soviet flag in 25 decembrie 1991 
 U.S. Response to the End of the USSR from the Dean Peter Krogh Foreign Affairs Digital Archives
Uniunea Republicilor Sovietice Socialiste ( URSS ) a încetat să mai existe pedecembrieprin declarația nr.H a Sovietului Suprem al Republicilor Uniunii Sovietice , recunoscând independența a douăsprezece republici ale Uniunii Sovietice , și crearea Comunității Statelor Independente ( CSI ) . În ziua precedentă,decembrie Președintele Uniunii Sovietice Mihail Gorbaciov a demisionat , declarând funcția sa desființată . În aceeași zi , seara la32 drapelul Uniunii Sovietice a fost coborât de pe Kremlin și înlocuit cu tricolorul rus . În săptămânile anterioare,din republicile sovietice au semnat Protocolul de la Almatî , înființând oficial CSI și declând încetarea existenței Uniunii Sovietice . Desființarea Uniunii de asemenea a marcat și sfârșitul Războiului Rece . Revoluțiile de lași dezmembrarea Uniunii Sovietice a condus la încheierea unei ostilități de multe decenii dintre Organizația Tratatului Atlanticului de Nord ( NATO ) și Pactul de la Varșovia , care a fost o caracteristică definitorie a Războiului Rece . Multe dintre fostele republici sovietice au menținut relații strânse cu Rusia și au format organizații multilaterale cum ar fi Comunitatea Economică Euroasiatică , Uniunea Statală Rusia-Belarus , Uniunea Vamală Euroasiatică , Uniunea Euroasiatică pentru a consolida cooperarea economică și de securitate a acestor state . Rezultate și semnificații Ladecembrie președintele sovietic Mihail Gorbaciov a anunțat încetarea activităților sale în acest post " din motive de principiu " . Ladecembrie , Consiliul republicilor Sovietului Suprem al URSS a adoptat o declarație privind încetarea existenței URSS în legătură cu formarea Comunității Statelor Independente . Odată cu prăbușirea URSS , cincisprezece foste republici sovietice au devenit independente . Procesele de reconfigurare a spațiului post-sovietic , încercările de dezvoltare activă de la sfârșitul anilorde către principalii jucători concurenți în arena politică : Statele Unite , Marea Britanie , Germania , Franța , Italia , China , Japonia , Turcia și ulterior Rusia - au dus la o restructurare geopolitică globală \ : o lume unipolară formată cu dominarea globală a SUA ca singura superputere \ . Cronologia Declarațiilor de Independență Statele cu recunoaștere limitată sunt afișate cursiv . –martie ( tranzițională ) –martie ( efectivă ) –august ( tranzițională ) –mai ( efectivă ) –august ( care apartine Georgiei ) –august ( față de Republica Moldova ) –septembrie –aprilie ( față de Republica Moldova ) - august –august –august –august –august –septembrie ( față de Azerbaidjan ) –septembrie –septembrie –septembrie –octombrie –octombrie ( față de Federația Ruse ) -noiembrie ( față de Georgia ) –noiembrie –decembrie( în această zi Sovietul Suprem al RSFS Ruse a ratificat oficial Acordurile de la Belaveja , denunțând Tratatul Uniunii din și a convocat deputații ruși din Sovietul Suprem al Uniunii Sovietice ) . –decembrie Direcții în istoriografia destrămării URSS Istoriografia privind dizolvarea sovietică poate fi clasificată aproximativ în două grupe , și anume abordări intenționaliste și abordări structuraliste . Cele internaționaliste susțin că colapsul sovietic nu era inevitabil și că a rezultat din politicile și deciziile anumitor indivizi ( de obicei , Gorbaciov și Elțin ) . Un exemplu caracteristic de abordare intenționalistă este Factorul Gorbaciov a istoricului Archie Brown , care susține că Gorbaciov a fost forța principală în politica sovietică cel puțin în perioada1988 și că chiar și mai târziu a condus în mare măsură reformele și evoluțiile politice , și că nu a fost condus de evenimente . Acest lucru era valabil mai ales pentru politicile perestroika și glasnost , reformele în direcția economiei de piață și pozițiile de politică externă , după cum a confirmat politologul George Breslauer , etichetându -l pe Gorbaciov drept un „ om al evenimentelor ” . Într- o notă ușor diferită , David Kotz și Fred Weir au susținut că elitele sovietice au fost responsabile de impulsionarea atât a naționalismului , cât și a capitalismului , de care ar putea beneficia personal ( fapt demonstrat și de prezența lor perpetuată în eșaloanele economice și politice superioare ale republicilor post-sovietice ) . Dimpotrivă , abordările structuraliste adoptă o viziune mai deterministă , în care dizolvarea URSS a fost rezultatul unor probleme structurale profund înrădăcinate , care au plantat o „ bombă cu ceas ” . De exemplu , Edward Walker a susținut că în timp ce minorităților naționale li se refuza accesul la putere la nivelul Uniunii , și se confruntau cu o formă de modernizare economică destabilizatoare cultural și , fiind supuse unei oarecare rusificări , ele erau totuși consolidate de mai multe politici implementate de regimul sovietic ( cum ar fi indigenizarea conducerii , sprijinirea limbilor locale și așa mai departe ) care au creat , în timp , conștiințe naționale . În plus , miturile de bază care legitimau sistemul federativ al Uniunii Sovietice cum că aceasta ar fi fost o uniune voluntară și reciprocă de popoare aliate a facilitat secesiunea/independența . La , președintele rus Vladimir Putin a susținut acest punct de vedere , spunând despre sprijinul acordat de Lenin dreptului de secesiune pentru republicile sovietice , că era o „ bombă cu acțiune întârziată ” . Referințe Bibliografie Aron , Leon . Boris Yeltsin \ : A Revolutionary Life . Harper Collins ISBN653041 -9 Crawshaw , Steve . Goodbye to the USSR : The Collapse of Soviet Power . Bloomsbury ISBN1561-1 Dawisha , Karen & Parrott , Bruce ( Editors ) . " Conflict , cleavage , and change in Central Asia and the Caucasus " . Cambridge University Press ISBN59731-5 de Waal , Thomas . Black Garden . NYU ISBN1945-7 Gorbachev , Mikhail . Memoirs . Doubleday ISBN40668-1 O'Clery , Conor . Moscowdecembrie The Last Day of the Soviet Union . Transworld Ireland ISBN84827-112-8 Legături externe Photographs of the fall of the USSR by photojournalist Alain-Pierre Hovasse , a first-hand witness of these events . Guide to the James Hershberg poster collection , Special Collections Research Center , The Estelle and Melvin Gelman Library , The George Washington University . This collection contains posters documenting the changing social and political culture in the former Soviet Union and Europe ( particularly Eastern Europe ) during the collapse of Communism in Eastern Europe and the breakup of the Soviet Union . A significant portion of the posters in this collection were used in aexhibit at Gelman Library titled " Goodbye Comrade : An Exhibition of Images from the Revolution of '89 and the Collapse of Communism . " Lowering of the Soviet flag indecembrie U.S. Response to the End of the USSR from the Dean Peter Krogh Foreign Affairs Digital Archives