Colonizarea Basarabiei
Colonizarea guberniei Basarabiei a fost un intens proces de imigrare și colonizare ce a avut loc în Basarabia țaristă, ca parte componentă a Imperiului Rus pe parcursul anilor 1812–1917 (cel mai activ, în prima jumătate a secolului al XIX-lea), proces care a avut efecte de lungă durată asupra populației și structurii etnice a teritoriului dintre Prut și Nistru.

Stăpânirea rusească de 105 ani, începută în anul 1812 în partea estică a Moldovei medievale a căutat slăbirea elementului autohton, prin aducerea unor elemnte favorabile pro-țariste, a susținut o politică de imigrare în masă din guberniile și țările vecine, fapt ce a dus la schimbări majore în structura per etnii a Basarabiei. Teritorial, imigrația nu a fost una uniformă, astfel în ținuturile din nordul și sudul Basarabiei (de exemplu, Hotin și Akkerman), ucrainenii i-au depășit numeric pe autohtonii (români) moldoveni, în timp ce în zonele rurale din centrul guberniei au rămas majoritari (românii) moldovenii.

Context

Anexarea

În momentul în care Imperiul Rus a observat slăbirea Imperiului Otoman, a ocupat jumătatea de est a Principatului Moldovei, între Prut și Nistru. Această acțiune a fost urmată de șase ani de război, care au fost încheiați prin Tratatul de pace de la București, semnat pe 16/28 mai 1812, între Imperiul Rus și Imperiul Otoman, la încheierea războiului din 1806–1812, Rusia ca cedare teritoriul de est al Moldovei dintre Prut și Nistru, pe care l-a alăturat Ținutului Hotin și Basarabiei/Bugeacului luate de la turci, denumind ansamblul Basarabia (în 1813) și transformându-l într-o gubernie împărțită în zece ținuturi (Hotin, Soroca, Bălți, Orhei, Lăpușna, Tighina, Cahul, Ismail și Cetatea Albă, capitala guberniei fiind stabilită la Chișinău.)

Situația demografică la momentul anexării
Încă înainte de 1812, administrația de ocupație rusă a făcut unele aprecieri privind numărul locuitorilor din Principate, inclusiv în zona dintre Prut și Nistru. Prezentând situația anterioară anului 1806, funcționarii țariști arătau că teritoriul era populat insuficient. În perioada războiului ruso‐turc (1806–12) multe sate s‐au strămutat peste Prut. La 1810, potrivit unor date incomplete culese de ruși, între Prut și Nistru locuiau 327.199 de persoane, din care numai circa 7-8% erau ne-români. Potrivit opiniei lui Zamfir Ralli-Arbore, înainte de anexare, în ținut locuiau nu mai mult de 25-30 de mii de locuitori de origine ne-română.

După  încheierea războaielor napoleoniene, guvernul rus a organizat, în anii 1816–1817, un recensământ care ne oferă date mai exacte despre numărul locuitorilor și structura etnică a populației. Recensământul a stabilit numărul total al populației provinciei la cifra de 96.526 familii. Însă nici aceste informații nu sunt complete, fiindcă, așa cum raporta ispravnicul ținutului Orhei, mulți săteni, „văzând această scriere, înspăimântându‐se, au început a fugi de prin sate și a se dosi”. Ținând cont de fenomenele și realitățile demografice din acea perioadă, obținem următoarele date: românii reprezentau peste 76% din totalul populației, în timp ce a doua etnie ca număr, cea ucraineană, constituia 8,7%, iar celelalte șapte naționalități sub 15%.

Premisele colonizării
Pe parcursul stăpânirii țariste, populația ținutului a sporit de la circa 493.000 persoane, în 1817, la 2.687.000, în anul 1915. Creșterea s‐a datorat nu atât sporului natural, cât mai ales masivelor colonizări efectuate de administrația țaristă. Pentru intervalul 1837–1857, statisticile oficiale constatau că, în medie, anual, au fost aduși în teritoriul pruto-nistrean peste 21.000 de coloniști.

Încă la începutul războiului ruso‐turc din 1806–12, sudul Basarabiei, fiind părăsit de câteva mii de tătari nogai care s‐au strămutat în Dobrogea, a devenit un teritoriu propice colonizărilor. În acest scop, în anii 1808–1809, autoritățile țariste au strămutat restul tătarilor nogai în Crimeea, iar pământurile acestora au intrat în proprietatea statului rus. Pe aceste terenuri, administrația a decis să colonizeze elemente etnice care să fie recunoscătoare și fidele regimului. Românii moldoveni nu făceau parte dintre acestea.

Procesul de colonizare a Basarabiei, în special a zonelor de sud, a fost inițiat cu mult timp înainte de încorporarea oficială a provinciei în cadrul imperiului. Amiralul Ciceakov îl informa, în 1812, pe țarul Alexandru I că predecesorul său, generalul Kutuzov, a creat în Basarabia condiții favorabile, ajutând coloniștii „să se așeze ieftin și potrivit cu deprinderile oamenilor din aceste ținuturi”. Totodată, românii care se refugiaseră peste Prut de frica „robiei moscălești”, au început treptat să se întoarcă la vetrele lor după ce autoritățile au promis că vor respecta vechile datini și obiceiuri moldovenești. De asemenea, în ținut au fost atrași nobili și ofițeri ruși, cărora li s‐au acordat moșii întinse. Astfel, contele Bekendorf și contele Kankrin au primit câte 28 mii desetine de pământ, contele Nesselrode și generalul Sabaneev câte 10 mii desetine etc. În total, nobililor ruși le‐au fost repartizate terenuri în ținuturile Ismail, Bender și Akkerman.

Urmărind obiective multiple, autoritățile rusești au stimulat pe parcursul secolului al XIX-lea, așezarea în Basarabia a coloniștilor (cazaci ruși, bulgari, găgăuzi, germani, elvețieni, albanezi, greci ș.a.) și imigranților (țărani ruși și ucraineni și evreii).

Colonizarea
Printre primii coloniști s‐au numărat cazacii dunăreni, care au fost așezați în Bugeac în anul 1807, din ordinul lui Michelson, comandantul șef al armatei țariste de la Dunăre.

Bulgari și găgăuzi

Înainte, în timpul și după încheierea războiului ruso-turc (1806–12), sudul Basarabiei a început să fie colonizat cu bulgari și găgăuzi. Primii erau partizani ai rușilor în perioada războaielor ruso-turce și se retrăgeau cu aceștia la încheierea păcilor, când se temeau de represiunile turcilor. Ceilalți erau niște turci creștinați din Bulgaria și Dobrogea, vorbind însă o limbă mai curată decât limba turcă propriu-zisă, amestecată cu elemente arabe. Ei, din cauza traiului greu, îi însoțeau pe bulgari în peregrinările lor de la nordul Dunării. Imigrarea bulgarilor și găgăuzilor s-a desfășurat în anii 1808, 1812, 1828, 1830–1834, iar centrul lor a fost în jurul orașului Bolgrad.

La 23 februarie 1832, Nicolae I a aprobat denumirile coloniilor bulgărești și găgăuzești: Beimagala, Burgugi, Camcic, Ciumlechioi, Chiuriutnea, Cuporom, Culevcea, Deljelere, Dragodan, Derment-Dere, Devlet-Agaci, Ferapontievca, Iscopolos, Iserli, Glavan, Ghiulmen, Golița, Pandacli, Selioglu, Tabac, Traianu Vechi, Trapoclu, Tvardița, Vaisal, etc.

Bulgarii și găgăuzii au fost scutiți de recrutare pentru 50 ani. Lor li s‐a garantat libertatea cultului și a meseriilor. În plus, ei au obținut dreptul de a produce rachiu fără vreo restricție. Până la 1827, în Bugeac au fost întemeiate 42 de colonii bulgărești și găgăuze. O creștere semnificativă a numărului acestor etnici s‐ a produs în urma războiului ruso‐turc din 1828–29 și a războiului Crimeei (1853–56).

La 1841, în 73 de colonii bulgare și găgăuze existau peste 64.000 de locuitori (inclusiv români). În mâinile bulgarilor și găgăuzilor din cele trei județe din sud, în anul 1853, se aflau 527,6 mii desetine de pământ arabil.

Germani

Coloniștii germani au fost aduși mai ales din regiunile poloneze și baltice, în valuri care au cuprins anii: 1814, 1816, 1817, 1833, 1834, 1836, 1839 și 1842.

În 1814 germanii întemeiază în sudul Basarabiei prima lor colonie, Tarutino, iar din 1815 sunt formate coloniile nemțești: Krasna, Klöstitz, Kulm, Wittenberg, mai apoi, din 1816, s-au întemeiat localitățile nemțești: Arzis, Beresina, Borodino, Brienne și Leipzig. Colonia Katzbach a fost întemeiată în 1821, iar colonia Sărata în 1822. În acel an, prin decretul lui Alexandru I coloniștii germani și bulgari sunt scutiți de plata taxei către stat pe lemnul adus din Herson pentru a-l utiliza la construirea caselor de locuit și a clădirilor publice. Mai târziu au fost formate și coloniile: Alt-Posttal, Verschanpenaus (1823), Gnadental (1830), Friedenstal (1833) etc.

Germanii au primit înlesniri speciale pentru a se așeza în sudul Basarabiei. Ei au fost scutiți de impozite și prestații pe timp de zece ani; primeau un împrumut de la stat pe câte zece ani; primeau un ajutor bănesc zilnic pentru hrană din momentul așezării în Basarabia până la obținerea primei recolte; erau scutiți de orice prestație militară; le era asigurată deplina libertate a cultului. În aceste condiții, nu era de mirare că, pe lângă coloniștii nemți veniți din Ducatul Varșoviei, au preferat să vină în Basarabia și locuitori din Germania propriu-zisă, în special din Bavaria, Württemberg, etc.

Coloniștii germani au primit câte 60 desetine de pământ per familie, bani pentru înfiriparea propriei gospodării, au fost scutiți definitiv de recrutare și pentru 10 ani de plata dărilor și impozitelor. Coloniștii s‐au bucurat de libertatea de a construi biserici, de a angaja clerici și a practica fără îngrădiri propria lor religie. Drept urmare, în anii 1814–1842, au fost înființate 24 de colonii nemțești. La 1856, în ținut locuiau 24.159 de germani. Acești coloniști au adus metode și tehnici agricole moderne, rase superioare de animale, o seriozitate și o ordine exemplare. Așezați la început în partea de sud a provinciei, germanii se vor răspândi cu timpul și în regiunile centrale (Strymbeni în 1881, Alt-Onesti în 1885, Balmas și Emmental în 1886, Hirtenheim în 1887, etc) ale Basarabiei.

Ucraineni (maloruși)

Așezarea ucrainenilor în Basarabia a fost stimulată de înlesnirile acordate noilor sosiți în gubernie. Însă, țăranii din Galiția și Podolia, ca urmare a persecuțiilor religioase și a iobăgiei, se așezau în satele moldovenești, în special în cele din ținutul Hotinului, încă de la începutul secolului al XVIII-lea.

După 1812, ucrainenii veneau datorită deschiderii fostei granițe a Nistrului. Mai târziu, ucrainenii au venit ca lucrători agricoli, meseriași, funcționari, militari, preoți. Primul recensământ rusesc (1817) consemna că în ținutul Hotin românii alcătuiau populația majoritară absolută, însă imigrările vor schimba treptat structura etnică în detrimentul autohtonilor. În deceniile din preajma Primului Război Mondial, Banca țărănească (o instituție menită să sprijine dezvoltarea capitalistă a agriculturii) a încercat să colonizeze cu ucraineni teritoriul de‐a lungul Prutului. În ținuturile Akkerman și Hotin, ei au ajuns, în cele din urmă, să formeze o masă însemnată (26.7% în țin. Akkerman și, majoritari, 53.2% în țin. Hotin) în 1897 și să contribuie la asimilarea elementului românesc.

În scurt timp, românii din Hotin au fost covârșiți numeric. Nordul și nord-vestul ținutului s-au rutenizat complet, dar în sud moldovenii (românii) au păstrat supremația. Ba mai mult, în zonele unde cele două etnii aveau contacte, ucrainenii se românizau. Istoricul Berg recunoștea:  Nesterovski completa:.

Ruși (velicoruși)

Prima categorie de țărani ruși care au venit în Basarabia au fost așa-numiții țărani „fugari”. În secolele XVIII–XIX în Basarabia au imigrat „ca lăcustele” foarte mulți țărani ruși. În Rusia țaristă se răspândeau diferite „zvonuri”, „știri false” („sluhi”) precum că Basarabia „are un pământ de aur”, „este un pământ de rai”, „de paradis”. De aceea, acești țărani șerbi nu mai voiau să lucreze gratis, degeaba la boierii ruși. Ei lăsau casele lor, moșiile boierilor și se refugiau în alte gubernii, inclusiv în Basarabia. Numai în 1810–1811 au venit în Bugeac peste 15.000 de țărani fugari ruși, dar și ucraineni. Dacă în 1812 în 12 sate rusești din Bugeac locuiau 312 familii, apoi în 1822 deja locuiau peste 1.248 de familii rusești.

A doua categorie de țărani ruși care au colonizat Basarabia erau „rascolnicii”, reprezentanții credinței de rit vechi ortodox. Ei nu au acceptat reforma bisericească a patriarhului Nikon din 1655–1656 și s-au refugiat în mai multe regiuni ale țărilor vecine, de altfel și în Basarabia. Trăiau izolat de moldoveni, se ocupau cu agricultura, vităritul și manufactura de casă, nu au studiat limba română, aplicau obiceiurile ritului vechi ortodox. În 1868 în Basarabia locuiau 9.800 de rascolnici. După datele publicate de I.A. Anțupov în 1861–1865 în ținutul Orhei trăiau 865 de rascolnici, inclusiv 250 în comuna Telenești. De asemenea mai activau în satele Ivancea și Izbiște. Din 1656 și până în 1903 în zona de nord a Basarabiei s-au refugiat circa 10.000 de rascolnici.

A treia categorie de țărani ruși care au venit în Basarabia au fost țăranii coloniști aduși de către administrația țaristă. La 21 septembrie 1826 a fost confirmată decizia cu privire la strămutarea în Basarabia a 20.000 de țărani din guberniile Cernigău, Poltava, Oriol, Kursk, Kaluga, Tula și Riazan.

Evrei

Către anexarea din 1812, în Basarabia locuia o comunitate evreiască constantă ca număr, care număra în jurul a 20.000 de oameni. Erau 16 școli evreiești în număr de 2.100 de elevi și 70 de sinagogi. Regiunea a devenit un oarecare centru al literaturii ebraice și idiș. Către anul 1836, populația evreiască a crescut până la 94.045 de oameni, iar în anul 1897, comunitatea număra deja 228.620 de evrei (11.8% din populația guberniei). Către sfârșitul secolului XIX, evreii constituiau circa jumătate din populația Chișinăului, în număr de 125.000 oameni.

În prima jumătate a secolului al XIX-lea, evreii basarabeni nu au fost supuși acțiunii decretelor dure ale Rusiei, îndreptate împotriva evreilor. Către anul 1835, când Basarabia începea treptat să piardă autonomia și acțiunile de rusificare se înmulțeau, legile rusești îndreptate împotriva evreilor s-au aplicat și asupra evreilor din gubernie. În anii 1869, 1879, și 1891 au fost emise decrete despre exilarea evreilor din diferite orașe.

În 1903, în perioada Zilelor de Paști, la 6-7 aprilie 1903 a avut loc primul pogrom evreiesc la Chișinău, în urma acestuia au fost asasinați 49 de evrei, circa 500 au fost răniți, au fost grav deteriorate sute de case și prăvălii evreiești, circa 2.000 de familii evreiești rămânând fără adăpost.

Un al doilea pogrom evreiesc a avut loc între 19-20 octombrie 1905, în timpul căruia 19 evrei au fost asasinați și 56 au fost răniți. De această dată, câțiva evrei au organizat detașamente de autoapărare, pentru a-și apăra comunitatea. Cunoscuta poezie Ве-Ir ha-Haregah („În orașul de masacru”), autor Haim Nahman Bialik, a fost scrisă după a doilea masacru al comunității evreiești din Chișinău. Pogroamele din 1903 și 1905 au influențat puternic comunitatea evreiască din Basarabia, mii de evrei emigrând în Statele Unite.

Elvețieni
În zona de astăzi a orașului Șaba (regiunea Odesa, Ucraina de azi), chiar lângă limanul Nistrului, au fost aduși coloniști elvețieni. Cei mai mulți proveneau din zona Basel-ului, care se confrunta cu mari dificultăți economice. De altfel, în Basel există chiar și în prezent o stradă care se numește Bassarabien Strasse. Alții proveneau din zona Vaud, de lângă malul lacului Geneva, renumită în epocă pentru viticultura ei. Cel care a fost artizanul aducerii elvețienilor în Basarabia a fost perceptorul împăratului rus Alexandru I, Frédéric-César de La Harpe. Acesta a obținut, în anul 1821, un ucaz imperial, care oferea elvețienilor un teritoriu însemnat pentru ferme, scutiri de serviciul militar, libertatea confesiunii și scutiri de impozite pe 10 ani. Primii elvețieni au început să vină în Basarabia, în anul următor (1822).

Elvețienii, de religie calvină, au construit una dintre cele mai frumoase așezări din Basarabia. Casele lor, străzile și biserica protestantă erau considerate drept repere ale arhitecturii din zona Bugeacului, iar vinurile obținute de coloniștii elvețieni erau apreciate atât la mesele magnaților din Rusia, dar și de aristocrații de la curtea țarului. Documentele arată că relațiile dintre coloniștii elvețieni și populația majoritară românească au fost tot timpul excelente.

Declinul coloniei elvețiene din Bugeac a început la câteva zeci de ani de la stabilirea coloniștilor la Șaba. Autoritățile țariste au anulat o mare parte dintre privilegiile coloniștilor elvețieni. Unii dintre ei au fost deznaționalizați. Alții au părăsit Basarabia după ce această provincie a fost anexată de Uniunea Sovietică.

Date statistice

Structura etnică

Alfabetizare

Consecințe
Ca urmare a politicii de colonizare, promovată cu asiduitate de autoritățile țariste, Basarabia și-a schimbat radical structura națională. Dacă la 1817, românii constituiau peste 75% din totalul populației, ultimul recensământ țarist înregistra scăderea ponderii românilor sub 48% (47.6%), aceștia transformându‐se din majoritate absolută în majoritate relativă. Însă datele statistice, obținute de către funcționarii ruși în epoca unui absolutism cunoscut prin politica sa de rusificare și oprimare a naționalităților, nu pot fi privite ca veridice în totalitate. Astfel, în anul 1912, Nikolai Lașcov, în lucrarea aniversară, intitulată O sută de ani de la trecerea Basarabiei către Rusia, 1812‐1912, constata:  Presupunând că un anumit număr de români știutori ai limbii ruse au fost trecuți la rubrica „ruși”; în acest sens, istoricul Alexandru Boldur a realizat niște calcule estimative, arătând că moldovenii ar fi putut reprezenta circa 52% din totalul locuitorilor ținutului. Recent, în baza unei analize critice a datelor recensământului de la 1897, cercetătorul Louis Roman a ajuns la concluzia că, de facto, românii constituiau 55,1%, ucrainenii 18,0%, evreii 12,45%, rușii 6,7%, bulgarii și găgăuzii 4,7%, alții 3% din totalul populației.

Mult mai defavorabilă pentru românii basarabeni a devenit situația în mediul urban. Politica de colonizare a ținutului, privilegiile acordate unor
etnii care se așezau în târgurile și orașele basarabene, rusificarea administrației și a vieții publice au făcut ca, la 1897, populația orășenească să fie constituită din 37,2% evrei, 24,4% ruși, 15,8% ucraineni și doar 14,2% moldoveni. De asemenea, anumite mutații au survenit în structura confesională a Basarabiei. La sfârșitul secolului al XIX‐lea, 84,36% dintre basarabeni erau ortodocși, 11,65% erau mozaici, 2,88% protestanți, 0,95% catolici, 0,13% reprezentanți ai altor culte creștine și 0.03% musulmani.

În Bugeac

În urma politicii de colonizare, populația Bugeacului va crește de la circa 40.000 de locuitori, în anul 1812, la 297.642, în 1859. Sub impactul măsurilor administrative rusești, structura etnică a sudului Basarabiei a devenit predominant ne-românească.

Astfel, în câțiva ani, Bugeacul a devenit un veritabil mozaic de naționalități. Deja în 1827, conform unei statistici, populația sa era repartizată astfel: români 33,6%, bulgari și găgăuzi 22,8%, ucraineni 19,4%, ruși și lipoveni 9,1%, germani 5,7%, polonezi 2,9%, evrei 2,4%, greci 1,9%, armeni 0,9%, alții 1,3%. În mare însă, proporțiile vor rămâne aceleași pe tot parcursul secolului, românii continuând să dețină majoritatea relativă în regiune.

În februarie 1877, prefectul județului Ismail raporta primului ministru I. C. Brătianu că în acest județ locuiau doar 15% români față de 68% ruși și bulgari. În județul Bolgrad, locuitorii români încă mai erau majoritari, cu 57%, în timp ce bulgarii au atins deja cota de 43%. După reanexarea sudului Basarabiei la Rusia (1878), procesul de modificare a structurii etnice a zonei a continuat. Potrivit datelor ultimului recensământ rusesc din 1897, în Bugeac locuiau 704.436 persoane (români, ruși, ucraineni, bulgari, găgăuzi, germani, greci, albanezi, evrei, etc.).

Galerie de imagini

Vezi și
Districtele coloniale ale Basarabiei
Bulgari basarabeni
Găgăuzi
Germani basarabeni
Coloniile evreiești din Basarabia

Referințe

Legături externe
 Rusnac, Mircea. Colonizările în Basarabia Țaristă (1812–1918) la istoria.md
 Colonizarea forțată a Basarabiei după 1812  la 1812.md
 Colonizarea Basarabiei la referat.ro
 De ce au colonizat elvețienii Bugeacul la forum.md

Bibliografie
 Enciu, Nicolae. Demografia rurală a Basarabiei interbelice. Chișinău, 2003
 Arbore, Zamfir C. Basarabia în secolul XIX, București, 1898
 Bobeică, Alexandru. Sfatul Țării. Stindard alrenașterii naționale, Chișinău, 1993
 Aldea, Constantin. O istorie zbuciumată. Basarabia până  în anul 1920, București, 1993
 Mihail Paul, Mihail Zamfira, Acte în limba română tipărite în Basarabia, I, (1812-1830), precedate de Bibliografia tipăriturilor românești din Basarabia 1812-1830, București, 1993

Gubernia Basarabia
Istoria Basarabiei
Colonialism
Colonizarea guberniei Basarabiei a fost un intens proces de imigrare și colonizare ce a avut loc în Basarabia țaristă , ca parte componentă a Imperiului Rus pe parcursul anilor1917 ( cel mai activ , în prima jumătate a secolului al XIX -lea ) , proces care a avut efecte de lungă durată asupra populației și structurii etnice a teritoriului dintre Prut și Nistru . Stăpânirea rusească deani , începută în anulîn partea estică a Moldovei medievale a căutat slăbirea elementului autohton , prin aducerea unor elemnte favorabile pro- țariste , a susținut o politică de imigrare în masă din guberniile și țările vecine , fapt ce a dus la schimbări majore în structura per etnii a Basarabiei . Teritorial , imigrația nu a fost una uniformă , astfel în ținuturile din nordul și sudul Basarabiei ( de exemplu , Hotin și Akkerman ) , ucrainenii i- au depășit numeric pe autohtonii ( români ) moldoveni , în timp ce în zonele rurale din centrul guberniei au rămas majoritari ( românii ) moldovenii . Context Anexarea În momentul în care Imperiul Rus a observat slăbirea Imperiului Otoman , a ocupat jumătatea de est a Principatului Moldovei , între Prut și Nistru . Această acțiune a fost urmată de șase ani de război , care au fost încheiați prin Tratatul de pace de la București , semnat pe28 mai între Imperiul Rus și Imperiul Otoman , la încheierea războiului din1812 , Rusia ca cedare teritoriul de est al Moldovei dintre Prut și Nistru , pe care l- a alăturat Ținutului Hotin și Basarabiei/Bugeacului luate de la turci , denumind ansamblul Basarabia ( înși transformându - l într- o gubernie împărțită în zece ținuturi ( Hotin , Soroca , Bălți , Orhei , Lăpușna , Tighina , Cahul , Ismail și Cetatea Albă , capitala guberniei fiind stabilită la Chișinău . ) Situația demografică la momentul anexării Încă înainte de administrația de ocupație rusă a făcut unele aprecieri privind numărul locuitorilor din Principate , inclusiv în zona dintre Prut și Nistru . Prezentând situația anterioară anului funcționarii țariști arătau că teritoriul era populat insuficient . În perioada războiului ruso‐turc12 ) multe sate s‐ au strămutat peste Prut . La potrivit unor date incomplete culese de ruși , între Prut și Nistru locuiau199 de persoane , din care numai circa erau ne-români . Potrivit opiniei lui Zamfir Ralli-Arbore , înainte de anexare , în ținut locuiau nu mai mult dede mii de locuitori de origine ne-română . După încheierea războaielor napoleoniene , guvernul rus a organizat , în anii1817 , un recensământ care ne oferă date mai exacte despre numărul locuitorilor și structura etnică a populației . Recensământul a stabilit numărul total al populației provinciei la cifra de526 familii . Însă nici aceste informații nu sunt complete , fiindcă , așa cum raporta ispravnicul ținutului Orhei , mulți săteni , „ văzând această scriere , înspăimântându ‐se , au început a fugi de prin sate și a se dosi ” . Ținând cont de fenomenele și realitățile demografice din acea perioadă , obținem următoarele date : românii reprezentau peste din totalul populației , în timp ce a doua etnie ca număr , cea ucraineană , constituia7% , iar celelalte șapte naționalități sub . Premisele colonizării Pe parcursul stăpânirii țariste , populația ținutului a sporit de la circa000 persoane , în la687.000 , în anul Creșterea s‐ a datorat nu atât sporului natural , cât mai ales masivelor colonizări efectuate de administrația țaristă . Pentru intervalul1857 , statisticile oficiale constatau că , în medie , anual , au fost aduși în teritoriul pruto -nistrean peste000 de coloniști . Încă la începutul războiului ruso‐turc din12 , sudul Basarabiei , fiind părăsit de câteva mii de tătari nogai care s‐ au strămutat în Dobrogea , a devenit un teritoriu propice colonizărilor . În acest scop , în anii1809 , autoritățile țariste au strămutat restul tătarilor nogai în Crimeea , iar pământurile acestora au intrat în proprietatea statului rus . Pe aceste terenuri , administrația a decis să colonizeze elemente etnice care să fie recunoscătoare și fidele regimului . Românii moldoveni nu făceau parte dintre acestea . Procesul de colonizare a Basarabiei , în special a zonelor de sud , a fost inițiat cu mult timp înainte de încorporarea oficială a provinciei în cadrul imperiului . Amiralul Ciceakov îl informa , în pe țarul Alexandru I că predecesorul său , generalul Kutuzov , a creat în Basarabia condiții favorabile , ajutând coloniștii „ să se așeze ieftin și potrivit cu deprinderile oamenilor din aceste ținuturi ” . Totodată , românii care se refugiaseră peste Prut de frica „ robiei moscălești ” , au început treptat să se întoarcă la vetrele lor după ce autoritățile au promis că vor respecta vechile datini și obiceiuri moldovenești . De asemenea , în ținut au fost atrași nobili și ofițeri ruși , cărora li s‐ au acordat moșii întinse . Astfel , contele Bekendorf și contele Kankrin au primit câtemii desetine de pământ , contele Nesselrode și generalul Sabaneev câtemii desetine etc . În total , nobililor ruși le‐ au fost repartizate terenuri în ținuturile Ismail , Bender și Akkerman . Urmărind obiective multiple , autoritățile rusești au stimulat pe parcursul secolului al XIX -lea , așezarea în Basarabia a coloniștilor ( cazaci ruși , bulgari , găgăuzi , germani , elvețieni , albanezi , greci ș.a. ) și imigranților ( țărani ruși și ucraineni și evreii ) . Colonizarea Printre primii coloniști s‐ au numărat cazacii dunăreni , care au fost așezați în Bugeac în anul din ordinul lui Michelson , comandantul șef al armatei țariste de la Dunăre . Bulgari și găgăuzi Înainte , în timpul și după încheierea războiului ruso-turc12 ) , sudul Basarabiei a început să fie colonizat cu bulgari și găgăuzi . Primii erau partizani ai rușilor în perioada războaielor ruso-turce și se retrăgeau cu aceștia la încheierea păcilor , când se temeau de represiunile turcilor . Ceilalți erau niște turci creștinați din Bulgaria și Dobrogea , vorbind însă o limbă mai curată decât limba turcă propriu-zisă , amestecată cu elemente arabe . Ei , din cauza traiului greu , îi însoțeau pe bulgari în peregrinările lor de la nordul Dunării . Imigrarea bulgarilor și găgăuzilor s- a desfășurat în anii1834 , iar centrul lor a fost în jurul orașului Bolgrad . Lafebruarie Nicolae I a aprobat denumirile coloniilor bulgărești și găgăuzești : Beimagala , Burgugi , Camcic , Ciumlechioi , Chiuriutnea , Cuporom , Culevcea , Deljelere , Dragodan , Derment-Dere , Devlet-Agaci , Ferapontievca , Iscopolos , Iserli , Glavan , Ghiulmen , Golița , Pandacli , Selioglu , Tabac , Traianu Vechi , Trapoclu , Tvardița , Vaisal , etc . Bulgarii și găgăuzii au fost scutiți de recrutare pentruani . Lor li s‐ a garantat libertatea cultului și a meseriilor . În plus , ei au obținut dreptul de a produce rachiu fără vreo restricție . Până la în Bugeac au fost întemeiatede colonii bulgărești și găgăuze . O creștere semnificativă a numărului acestor etnici s‐ a produs în urma războiului ruso‐turc din29 și a războiului Crimeei56 ) . La înde colonii bulgare și găgăuze existau peste000 de locuitori ( inclusiv români ) . În mâinile bulgarilor și găgăuzilor din cele trei județe din sud , în anul se aflau6 mii desetine de pământ arabil . Germani Coloniștii germani au fost aduși mai ales din regiunile poloneze și baltice , în valuri care au cuprins anii:și Îngermanii întemeiază în sudul Basarabiei prima lor colonie , Tarutino , iar dinsunt formate coloniile nemțești : Krasna , Klöstitz , Kulm , Wittenberg , mai apoi , din s- au întemeiat localitățile nemțești : Arzis , Beresina , Borodino , Brienne și Leipzig . Colonia Katzbach a fost întemeiată în iar colonia Sărata în În acel an , prin decretul lui Alexandru I coloniștii germani și bulgari sunt scutiți de plata taxei către stat pe lemnul adus din Herson pentru a - l utiliza la construirea caselor de locuit și a clădirilor publice . Mai târziu au fost formate și coloniile : Alt-Posttal , Verschanpenaus Gnadental Friedenstaletc . Germanii au primit înlesniri speciale pentru a se așeza în sudul Basarabiei . Ei au fost scutiți de impozite și prestații pe timp de zece ani ; primeau un împrumut de la stat pe câte zece ani ; primeau un ajutor bănesc zilnic pentru hrană din momentul așezării în Basarabia până la obținerea primei recolte ; erau scutiți de orice prestație militară ; le era asigurată deplina libertate a cultului . În aceste condiții , nu era de mirare că , pe lângă coloniștii nemți veniți din Ducatul Varșoviei , au preferat să vină în Basarabia și locuitori din Germania propriu-zisă , în special din Bavaria , Württemberg , etc . Coloniștii germani au primit câtedesetine de pământ per familie , bani pentru înfiriparea propriei gospodării , au fost scutiți definitiv de recrutare și pentruani de plata dărilor și impozitelor . Coloniștii s‐ au bucurat de libertatea de a construi biserici , de a angaja clerici și a practica fără îngrădiri propria lor religie . Drept urmare , în anii1842 , au fost înființatede colonii nemțești . La în ținut locuiau159 de germani . Acești coloniști au adus metode și tehnici agricole moderne , rase superioare de animale , o seriozitate și o ordine exemplare . Așezați la început în partea de sud a provinciei , germanii se vor răspândi cu timpul și în regiunile centrale ( Strymbeni în Alt-Onesti în Balmas și Emmental în Hirtenheim în etc ) ale Basarabiei . Ucraineni ( maloruși ) Așezarea ucrainenilor în Basarabia a fost stimulată de înlesnirile acordate noilor sosiți în gubernie . Însă , țăranii din Galiția și Podolia , ca urmare a persecuțiilor religioase și a iobăgiei , se așezau în satele moldovenești , în special în cele din ținutul Hotinului , încă de la începutul secolului al XVIII -lea . După ucrainenii veneau datorită deschiderii fostei granițe a Nistrului . Mai târziu , ucrainenii au venit ca lucrători agricoli , meseriași , funcționari , militari , preoți . Primul recensământ rusescconsemna că în ținutul Hotin românii alcătuiau populația majoritară absolută , însă imigrările vor schimba treptat structura etnică în detrimentul autohtonilor . În deceniile din preajma Primului Război Mondial , Banca țărănească ( o instituție menită să sprijine dezvoltarea capitalistă a agriculturii ) a încercat să colonizeze cu ucraineni teritoriul de‐ a lungul Prutului . În ținuturile Akkerman și Hotin , ei au ajuns , în cele din urmă , să formeze o masă însemnată ( 26.7% în țin . Akkerman și , majoritari,2% în țin . Hotin ) înși să contribuie la asimilarea elementului românesc . În scurt timp , românii din Hotin au fost covârșiți numeric . Nordul și nord-vestul ținutului s- au rutenizat complet , dar în sud moldovenii ( românii ) au păstrat supremația . Ba mai mult , în zonele unde cele două etnii aveau contacte , ucrainenii se românizau . Istoricul Berg recunoștea : Nesterovski completa : . Ruși ( velicoruși ) Prima categorie de țărani ruși care au venit în Basarabia au fost așa - numiții țărani „ fugari ” . În secolele XVIII–XIX în Basarabia au imigrat „ ca lăcustele ” foarte mulți țărani ruși . În Rusia țaristă se răspândeau diferite „ zvonuri ” , „ știri false” ( „ sluhi ” ) precum că Basarabia „ are un pământ de aur ” , „ este un pământ de rai ” , „ de paradis ” . De aceea , acești țărani șerbi nu mai voiau să lucreze gratis , degeaba la boierii ruși . Ei lăsau casele lor , moșiile boierilor și se refugiau în alte gubernii , inclusiv în Basarabia . Numai în1811 au venit în Bugeac peste000 de țărani fugari ruși , dar și ucraineni . Dacă înînsate rusești din Bugeac locuiaufamilii , apoi îndeja locuiau peste248 de familii rusești . A doua categorie de țărani ruși care au colonizat Basarabia erau „ rascolnicii ” , reprezentanții credinței de rit vechi ortodox . Ei nu au acceptat reforma bisericească a patriarhului Nikon din1656 și s- au refugiat în mai multe regiuni ale țărilor vecine , de altfel și în Basarabia . Trăiau izolat de moldoveni , se ocupau cu agricultura , vităritul și manufactura de casă , nu au studiat limba română , aplicau obiceiurile ritului vechi ortodox . Înîn Basarabia locuiau800 de rascolnici . După datele publicate de I.A. Anțupov în1865 în ținutul Orhei trăiaude rascolnici , inclusivîn comuna Telenești . De asemenea mai activau în satele Ivancea și Izbiște . Dinși până înîn zona de nord a Basarabiei s- au refugiat circa000 de rascolnici . A treia categorie de țărani ruși care au venit în Basarabia au fost țăranii coloniști aduși de către administrația țaristă . Laseptembriea fost confirmată decizia cu privire la strămutarea în Basarabia a000 de țărani din guberniile Cernigău , Poltava , Oriol , Kursk , Kaluga , Tula și Riazan . Evrei Către anexarea din în Basarabia locuia o comunitate evreiască constantă ca număr , care număra în jurul a000 de oameni . Eraușcoli evreiești în număr de100 de elevi șide sinagogi . Regiunea a devenit un oarecare centru al literaturii ebraice și idiș . Către anul populația evreiască a crescut până la045 de oameni , iar în anul comunitatea număra deja620 de evrei8% din populația guberniei ) . Către sfârșitul secolului XIX , evreii constituiau circa jumătate din populația Chișinăului , în număr de000 oameni . În prima jumătate a secolului al XIX -lea , evreii basarabeni nu au fost supuși acțiunii decretelor dure ale Rusiei , îndreptate împotriva evreilor . Către anul când Basarabia începea treptat să piardă autonomia și acțiunile de rusificare se înmulțeau , legile rusești îndreptate împotriva evreilor s- au aplicat și asupra evreilor din gubernie . În anii șiau fost emise decrete despre exilarea evreilor din diferite orașe . În în perioada Zilelor de Paști , laapriliea avut loc primul pogrom evreiesc la Chișinău , în urma acestuia au fost asasinațide evrei , circaau fost răniți , au fost grav deteriorate sute de case și prăvălii evreiești , circa000 de familii evreiești rămânând fără adăpost . Un al doilea pogrom evreiesc a avut loc întreoctombrie în timpul căruiaevrei au fost asasinați șiau fost răniți . De această dată , câțiva evrei au organizat detașamente de autoapărare , pentru a -și apăra comunitatea . Cunoscuta poezie Ве -Ir ha-Haregah ( „ În orașul de masacru ” ) , autor Haim Nahman Bialik , a fost scrisă după a doilea masacru al comunității evreiești din Chișinău . Pogroamele dinșiau influențat puternic comunitatea evreiască din Basarabia , mii de evrei emigrând în Statele Unite . Elvețieni În zona de astăzi a orașului Șaba ( regiunea Odesa , Ucraina de azi ) , chiar lângă limanul Nistrului , au fost aduși coloniști elvețieni . Cei mai mulți proveneau din zona Basel -ului , care se confrunta cu mari dificultăți economice . De altfel , în Basel există chiar și în prezent o stradă care se numește Bassarabien Strasse . Alții proveneau din zona Vaud , de lângă malul lacului Geneva , renumită în epocă pentru viticultura ei . Cel care a fost artizanul aducerii elvețienilor în Basarabia a fost perceptorul împăratului rus Alexandru I , Frédéric-César de La Harpe . Acesta a obținut , în anul un ucaz imperial , care oferea elvețienilor un teritoriu însemnat pentru ferme , scutiri de serviciul militar , libertatea confesiunii și scutiri de impozite peani . Primii elvețieni au început să vină în Basarabia , în anul următor Elvețienii , de religie calvină , au construit una dintre cele mai frumoase așezări din Basarabia . Casele lor , străzile și biserica protestantă erau considerate drept repere ale arhitecturii din zona Bugeacului , iar vinurile obținute de coloniștii elvețieni erau apreciate atât la mesele magnaților din Rusia , dar și de aristocrații de la curtea țarului . Documentele arată că relațiile dintre coloniștii elvețieni și populația majoritară românească au fost tot timpul excelente . Declinul coloniei elvețiene din Bugeac a început la câteva zeci de ani de la stabilirea coloniștilor la Șaba . Autoritățile țariste au anulat o mare parte dintre privilegiile coloniștilor elvețieni . Unii dintre ei au fost deznaționalizați . Alții au părăsit Basarabia după ce această provincie a fost anexată de Uniunea Sovietică . Date statistice Structura etnică Alfabetizare Consecințe Ca urmare a politicii de colonizare , promovată cu asiduitate de autoritățile țariste , Basarabia și- a schimbat radical structura națională . Dacă la românii constituiau peste din totalul populației , ultimul recensământ țarist înregistra scăderea ponderii românilor sub6% ) , aceștia transformându ‐se din majoritate absolută în majoritate relativă . Însă datele statistice , obținute de către funcționarii ruși în epoca unui absolutism cunoscut prin politica sa de rusificare și oprimare a naționalităților , nu pot fi privite ca veridice în totalitate . Astfel , în anul Nikolai Lașcov , în lucrarea aniversară , intitulată O sută de ani de la trecerea Basarabiei către Rusia,1912 , constata : Presupunând că un anumit număr de români știutori ai limbii ruse au fost trecuți la rubrica „ ruși ” ; în acest sens , istoricul Alexandru Boldur a realizat niște calcule estimative , arătând că moldovenii ar fi putut reprezenta circa din totalul locuitorilor ținutului . Recent , în baza unei analize critice a datelor recensământului de la cercetătorul Louis Roman a ajuns la concluzia că , de facto , românii constituiau1% , ucrainenii0% , evreii45% , rușii7% , bulgarii și găgăuzii7% , alții din totalul populației . Mult mai defavorabilă pentru românii basarabeni a devenit situația în mediul urban . Politica de colonizare a ținutului , privilegiile acordate unor etnii care se așezau în târgurile și orașele basarabene , rusificarea administrației și a vieții publice au făcut ca , la populația orășenească să fie constituită din2% evrei,4% ruși,8% ucraineni și doar2% moldoveni . De asemenea , anumite mutații au survenit în structura confesională a Basarabiei . La sfârșitul secolului al XIX‐lea,36% dintre basarabeni erau ortodocși,65% erau mozaici,88% protestanți,95% catolici,13% reprezentanți ai altor culte creștine și03% musulmani . În Bugeac În urma politicii de colonizare , populația Bugeacului va crește de la circa000 de locuitori , în anul la642 , în Sub impactul măsurilor administrative rusești , structura etnică a sudului Basarabiei a devenit predominant ne-românească . Astfel , în câțiva ani , Bugeacul a devenit un veritabil mozaic de naționalități . Deja în conform unei statistici , populația sa era repartizată astfel : români6% , bulgari și găgăuzi8% , ucraineni4% , ruși și lipoveni1% , germani7% , polonezi9% , evrei4% , greci9% , armeni9% , alții3% . În mare însă , proporțiile vor rămâne aceleași pe tot parcursul secolului , românii continuând să dețină majoritatea relativă în regiune . În februarie prefectul județului Ismail raporta primului ministru I. C. Brătianu că în acest județ locuiau doar români față de ruși și bulgari . În județul Bolgrad , locuitorii români încă mai erau majoritari , cu , în timp ce bulgarii au atins deja cota de . După reanexarea sudului Basarabiei la Rusia procesul de modificare a structurii etnice a zonei a continuat . Potrivit datelor ultimului recensământ rusesc din în Bugeac locuiau436 persoane ( români , ruși , ucraineni , bulgari , găgăuzi , germani , greci , albanezi , evrei , etc. ) . Galerie de imagini Vezi și Districtele coloniale ale Basarabiei Bulgari basarabeni Găgăuzi Germani basarabeni Coloniile evreiești din Basarabia Referințe Legături externe Rusnac , Mircea . Colonizările în Basarabia Țaristă1918 ) la istoria.md Colonizarea forțată a Basarabiei după lamd Colonizarea Basarabiei la referat.ro De ce au colonizat elvețienii Bugeacul la forum.md Bibliografie Enciu , Nicolae . Demografia rurală a Basarabiei interbelice . Chișinău , Arbore , Zamfir C. Basarabia în secolul XIX , București , Bobeică , Alexandru . Sfatul Țării . Stindard alrenașterii naționale , Chișinău , Aldea , Constantin . O istorie zbuciumată . Basarabia până în anul București , Mihail Paul , Mihail Zamfira , Acte în limba română tipărite în Basarabia , I , precedate de Bibliografia tipăriturilor românești din Basarabia București , Gubernia Basarabia Istoria Basarabiei Colonialism