Decapolis
Decapolis a fost un grup de zece orașe la frontiera de est a Imperiului Roman în aproprierea provincilor romane  Iudea și Siria, unite datorită limbii, culturii, locației și statutului politic comun. Cu excepția orașului Scitopolis, toate se aflau la est de râul Iordan, fiind un izvor de cultură greacă și romană. Această uniune a fost fondată în 64 î.Hr. în timpul cuceririi Siriei de către Pompei și dizolvată în 135 d.Hr. la sfârșitul revoltei lui Bar Kohba.

Orașe 

Numele celor zece orașe tradiționale din Decapolis coform descrierii din Istoriei naturale a lui Pliniu cel Bătrân. Ele sunt:

  Gerasa (Jerash) în Iordania
  Dium mai târziu Capitolias de asemenea Dion, Aydoun în arabă, în Iordania
 Scythopolis (Beit She'an) în Israel, singurul oraș la vest de Râul Iordan
 Hippos (de asemenea Hippus sau Sussita; Al-Husn în arabă) pe Înălțimile Golan
 Gadara (Umm Qais) în Iordania
 Pella (la vest de Irbid) în Iordania
 Philadelphia, în zilele noastre Amman, capitala Iordaniei
 Canatha (Qanawat) în Siria
 Raphana, de obicei identificat cu Abila în Iordania
 Damascus, capitala modernă a Sirieiref></ref>

Damascul era mai la nord decât celelalte și uneori se crede că a fost un membru „de onoare”. Josephus a declarat că Scythopolis a fost cel mai mare dintre cele zece orașe. Comentatorul biblic Edward Plumptre a sugerat, prin urmare, că Damascul nu a fost inclus în lista lui Josephus. Potrivit altor surse, este posibil să fi existat până la optsprezece sau nouăsprezece orașe greco-romane numărate ca parte a Decapolisului.

Istoric

Epoca elenistică 
Perioada elenistică a Decapolisului începe în 323 î.Hr., la moartea lui Alexandru cel Mare, până în 63 î.Hr., când orașele intră în sfera de influență romană. 

Cu excepția Damascului ( cu o vechime de peste 9.000 de ani), celelalte orașe din Decapolis au fost fondate, unele în timpul dominației ptolemeice a regiunii, alte sub conducerea Imperiului Seleucid.

În regiune au interacționat două culturi: cultura greacă și cultura semitică locală. Fiecare împrumutând celeilate diverse valori materiale și spirituale, elenii au adoptat unii zei fenicieni și nabatieni, în timp ce Zeus a devenit și stăpânul zeilor locali. De asemenea, grecii au fost șocați de practica semitică a circumciziei. Zona Decapolisului se distingea de împrejurimi, datorită culturii greco-semitice.

Epoca elenistică se sfârșește odată cu supunerea Regatului Hasmonean de către Pompei în 63 î.Hr., populația Decapolisului întâmpinându-i cu mult fast pe romani.

Dominația romană 
După cucerirea Iudeei și Siriei de către romani, Roma a dorit dezvoltarea culturii romane în cele mai îndepărtate regiuni din sfera sa de influență (inclusiv, Decapolis). Imperiul Roman le-a permis acestor orașe o autonomie regională, funcționând ca niște orașe-stat. Pe monezile proprii bătute de membrele Decapolisului, erau inscripționate cuvinte ca autonomă, liber, suveran, dovadă a autoguvernării permisă de împărat.

Romanii și-au lăsat puternic amprenta asupra regiunii, orașele au fost reconstruite după modelul celor romane, tiparul străzilor, templelor și clădirilor era asemănător. Cultul împăratului a fost o practică comună întregului Decapolis. Comerțul înflorise datorită noilor drumuri romane, formând o puternică rețea comercială.

Decapolisul a fost unul dintre puținele ținuturi cu o populație mică de evrei unde, conform Evangheliilor lui Marcu, Matei și Luca, Iisus a propăvăduit credința creștină.

Sfârșitul 
Orașele au fost împărțite între provincile Siria, Iudaea și Arabia Petraea, dar regiunea a rămas să fie cunoscută ca Decapolis, fiind distinctă față de provinciile romane deoarece foloseau calendarul Pompei, care începea cu cucerirea Regatului Hasmonean în 63 î.Hr.

Creștinismul a fost adoptat diferit de fiecare oraș, unele l-au acceptat, altele au rămas păgâne o lungă perioadă de timp. Multe așezări au dispărut o dată cu cucerirea ținutului de către arabi în 641 d.Hr, dar puține (precum Damascul) au introdus cultul mahomedan existând mult după acest eveniment.

Vezi și 
 Damasc
 Israel
 Imperiul Roman
 Siria (provincie romană)

Note

Bibliografie
 Chancey, Mark A. and Adam Porter.  “The Archaeology of Roman Palestine.”  Near Eastern Archaeology, Vol. 64, No. 4.  December 2001.  pp. 164–198.
 Epstein, Claire.  “Hippos (Sussita).”  The New Encyclopedia of Archaeological Excavations in the Holy Land.  Vol. 2.  Ed. Ephraim Stern.  Jerusalem: Israel Exploration Society & Carta, 1993.
 Mare, W. Harold.  "Decapolis."  Eerdman's Dictionary of the Bible.  Ed. David Noel Freedman.  Grand Rapids, Michigan: William B. Eerdman's Publishing Company, 2000.
 Parker, S. Thomas.  “The Byzantine Period: An Empire’s New Holy Land.”  Near Eastern Archaeology, Vol. 62, No. 3.  September 1999.  pp. 134–171.
 Segal, Arthur.  "The 'Kalybe' Structures."  Zinman Institute of Archaeology, Haifa University.  Online.

Legături externe 

 Scholarly review of a 2003 book, Kulte und Kultur der Dekapolis (Cultele și cultura Decapolisului).  Recenzia conține informații despre sincretismul religios din Decapolisul elenistic și roman.  Conține câteva pasaje în limba germană.
 Decapolis. Atlas Tours.
  Decapolis pe BibArch 
  Decapolis pe Catholic Encyclopedia

Istorie antică
Decapolis
State și teritorii desființate în secolul al II-lea
Colonii ptolemaice
Orașe romane din Israel
Orașe romane din Iordania
Orașe romane din Siria
Colonii seleucide
Secolul I î.Hr. în Republica Romană
Secolul I î.Hr. în Imperiul Roman
Secolul I în Imperiul Roman
Secolul al II-lea în Imperiul Roman
Oraşe din Noul Testament
Decapolis a fost un grup de zece orașe la frontiera de est a Imperiului Roman în aproprierea provincilor romane Iudea și Siria , unite datorită limbii , culturii , locației și statutului politic comun . Cu excepția orașului Scitopolis , toate se aflau la est de râul Iordan , fiind un izvor de cultură greacă și romană . Această uniune a fost fondată înî.Hr. în timpul cuceririi Siriei de către Pompei și dizolvată înd.Hr. la sfârșitul revoltei lui Bar Kohba . Orașe Numele celor zece orașe tradiționale din Decapolis coform descrierii din Istoriei naturale a lui Pliniu cel Bătrân . Ele sunt : Gerasa ( Jerash ) în Iordania Dium mai târziu Capitolias de asemenea Dion , Aydoun în arabă , în Iordania Scythopolis ( Beit She'an ) în Israel , singurul oraș la vest de Râul Iordan Hippos ( de asemenea Hippus sau Sussita ; Al- Husn în arabă ) pe Înălțimile Golan Gadara ( Umm Qais ) în Iordania Pella ( la vest de Irbid ) în Iordania Philadelphia , în zilele noastre Amman , capitala Iordaniei Canatha ( Qanawat ) în Siria Raphana , de obicei identificat cu Abila în Iordania Damascus , capitala modernă a Sirieiref></ref> Damascul era mai la nord decât celelalte și uneori se crede că a fost un membru „ de onoare ” . Josephus a declarat că Scythopolis a fost cel mai mare dintre cele zece orașe . Comentatorul biblic Edward Plumptre a sugerat , prin urmare , că Damascul nu a fost inclus în lista lui Josephus . Potrivit altor surse , este posibil să fi existat până la optsprezece sau nouăsprezece orașe greco-romane numărate ca parte a Decapolisului . Istoric Epoca elenistică Perioada elenistică a Decapolisului începe înî.Hr. , la moartea lui Alexandru cel Mare , până înî.Hr. , când orașele intră în sfera de influență romană . Cu excepția Damascului ( cu o vechime de peste000 de ani ) , celelalte orașe din Decapolis au fost fondate , unele în timpul dominației ptolemeice a regiunii , alte sub conducerea Imperiului Seleucid . În regiune au interacționat două culturi : cultura greacă și cultura semitică locală . Fiecare împrumutând celeilate diverse valori materiale și spirituale , elenii au adoptat unii zei fenicieni și nabatieni , în timp ce Zeus a devenit și stăpânul zeilor locali . De asemenea , grecii au fost șocați de practica semitică a circumciziei . Zona Decapolisului se distingea de împrejurimi , datorită culturii greco-semitice . Epoca elenistică se sfârșește odată cu supunerea Regatului Hasmonean de către Pompei înî.Hr. , populația Decapolisului întâmpinându -i cu mult fast pe romani . Dominația romană După cucerirea Iudeei și Siriei de către romani , Roma a dorit dezvoltarea culturii romane în cele mai îndepărtate regiuni din sfera sa de influență ( inclusiv , Decapolis ) . Imperiul Roman le- a permis acestor orașe o autonomie regională , funcționând ca niște orașe -stat . Pe monezile proprii bătute de membrele Decapolisului , erau inscripționate cuvinte ca autonomă , liber , suveran , dovadă a autoguvernării permisă de împărat . Romanii și- au lăsat puternic amprenta asupra regiunii , orașele au fost reconstruite după modelul celor romane , tiparul străzilor , templelor și clădirilor era asemănător . Cultul împăratului a fost o practică comună întregului Decapolis . Comerțul înflorise datorită noilor drumuri romane , formând o puternică rețea comercială . Decapolisul a fost unul dintre puținele ținuturi cu o populație mică de evrei unde , conform Evangheliilor lui Marcu , Matei și Luca , Iisus a propăvăduit credința creștină . Sfârșitul Orașele au fost împărțite între provincile Siria , Iudaea și Arabia Petraea , dar regiunea a rămas să fie cunoscută ca Decapolis , fiind distinctă față de provinciile romane deoarece foloseau calendarul Pompei , care începea cu cucerirea Regatului Hasmonean înî.Hr . Creștinismul a fost adoptat diferit de fiecare oraș , unele l- au acceptat , altele au rămas păgâne o lungă perioadă de timp . Multe așezări au dispărut o dată cu cucerirea ținutului de către arabi înd.Hr , dar puține ( precum Damascul ) au introdus cultul mahomedan existând mult după acest eveniment . Vezi și Damasc Israel Imperiul Roman Siria ( provincie romană ) Note Bibliografie Chancey , Mark A. and Adam Porter . “ The Archaeology of Roman Palestine . ” Near Eastern Archaeology , Vol . No . December pp. 164–198 . Epstein , Claire . “Hippos ( Sussita ) . ” The New Encyclopedia of Archaeological Excavations in the Holy Land . Vol . Ed . Ephraim Stern . Jerusalem : Israel Exploration Society & Carta , Mare , W. Harold . " Decapolis . " Eerdman's Dictionary of the Bible . Ed . David Noel Freedman . Grand Rapids , Michigan : William B. Eerdman's Publishing Company , Parker , S. Thomas . “ The Byzantine Period : An Empire’s New Holy Land. ” Near Eastern Archaeology , Vol . No . September pp. 134–171 . Segal , Arthur . " The 'Kalybe' Structures . " Zinman Institute of Archaeology , Haifa University . Online . Legături externe Scholarly review of abook , Kulte und Kultur der Dekapolis ( Cultele și cultura Decapolisului ) . Recenzia conține informații despre sincretismul religios din Decapolisul elenistic și roman . Conține câteva pasaje în limba germană . Decapolis . Atlas Tours . Decapolis pe BibArch Decapolis pe Catholic Encyclopedia Istorie antică Decapolis State și teritorii desființate în secolul al II -lea Colonii ptolemaice Orașe romane din Israel Orașe romane din Iordania Orașe romane din Siria Colonii seleucide Secolul I î.Hr. în Republica Romană Secolul I î.Hr. în Imperiul Roman Secolul I în Imperiul Roman Secolul al II -lea în Imperiul Roman Oraşe din Noul Testament