Gabriel Narutowicz
Gabriel Narutowicz () a fost un profesor polono-lituanian de inginerie hidroelectrică la Universitatea din Zurich, Elveția, Ministrul Lucrărilor Publice din Polonia (1920–21), Ministrul Afacerilor Externe (1922) și primul președinte din A Doua Republică Poloneză.

Familie 
Gabriel Narutowicz s-a născut într-o familie nobilă polono-lituaniană în Telšiai, Lituania, care era o parte din Imperiul Rus (după împărțită de mai devreme a Uniunii statale polono-lituaniene). Tatăl său, Jan Narutowicz, a fost un judecător local și un arendaș din satul Samogiția, Brėvikiai. Ca urmare a participării lui la Revoluția poloneză din 1863 împotriva Imperiului Rus, el a fost condamnat la un an de închisoare; el murit când Gabriel avea doar un an.

Mama lui Gabriel, Wiktoria Szczepkowska, a fost a treia soție a lui Jan. După moartea soțului ei, ea și-a crescut fii singură. O femeie educată, fascinată de filosofia  Epocii Luminilor, ea a avut o mare influență în dezvoltarea viziunea lui Gabriel și a fraților săi asupra lumii. În 1873 ea s-a mutat la Liepāja, Letonia, astfel încât copiii ei nu au fost nevoiți să învețe la o școală rusă, deoarece după revolta din 1863, procesul de rusificare s-a intensificat.

După ce Lituania și-a recâștigat independența în 1918, fratele lui Gabriel Narutowicz, Stanisław Narutowicz, a devenit un cetățean lituanian. Spre sfârșitul Primului Război Mondial, Stanisław a devenit un membru din Consiliul Lituaniei, parlamentul lituanian provizoriu. El a semnat Declarația de Independență a Lituaniei pe 16 februarie 1918.

Alegeri 

După ce a pierdut alegerile, Gabriel Narutowicz a continuat să fie Ministru al Afacerilor Externe în guvernul lui Julian Nowak. El a fost surprins de faptul că în luna decembrie a fost ales să fie unul dintre candidații la alegerile prezidențiale. Chiar Józef Piłsudski îl descuraja să candideze la alegeri. La început a vrut să refuze propunerea membrilor Partidului Popular Polonez „Wyzwolenie” () dar în cele din urmă a acceptat.

La acea vreme (conform Constituția Poloniei din 1921) președintele era ales de Adunarea Națională ( – Seim și Senat). Nu a existat nici un câștigător după primul tur de scrutin. În runda următoare, candidatul socialist, Ignacy Daszyński, a fost eliminat, dar oricum nimeni nu a câștigat. Următorii candidați care au fost eliminați din scrutin sunt: candidatul grupărilor unite ale minorităților naționale, Jan Baudouin de Courtenay și Stanisław Wojciechowski (susținut de o parte din stânga). În ultima rundă, care trebuia să fie decisivă, au rămas doi candidați: contele  Maurycy Zamoyski (având legături cu mișcarea de dreapta Democrația Națională) și Gabriel Narutowicz (susținut de unele partide de stânga și minorități naționale).

Narutowicz a câștigat datorită voturilor celor de stânga, minorităților naționale (care s-au opus mișcării Democrația Națională) și Partidului Popular Polonez „Piast” (), care (contrar așteptărilor), în ultimul tur de scrutin l-au sprijinit pe Narutowicz, nu pe candidatul de dreapta, Zamoyski. În cele din urmă, Narutowicz a primit 289 de voturi și Zamoyski - 227. Narutowicz a fost ales primul președinte din A Doua Republică Poloneză.

Victorie lui Narutowicz în alegeri a fost o surpriză pentru cei de dreapta. În urma alegerii lui Narutowicz, grupurile catolice și naționaliste au început o campanie agresivă împotriva lui. Printre altele, ei l-au acuzat a fi un ateu și un mason. Unele segmente ale presei l-au numit „președintele evreu”. Cei din dreapta, susținuți de generalul Józef Haller, de asemenea, au criticat relațiile sale cu Józef Piłsudski și sprijinul său asupra politicilor lui Piłsudski. Ca manifestarea a opoziției lor față de depunerea jurământului de președinte, membrii din mișcarea Democrația Națională au organizat demonstrații anti-guvernamentale în Varșovia.

Președinție 
Gabriel Narutowicz a fost președintele Republicii Polone doar cinci zile. El și-a depus jurământul la 11 decembrie 1922. Mai devreme, în aceeași zi, adversarii alegerii sale au încercat să-l împiedice pe președintele ales să ajungă la Seim prin blocarea străzilor și aruncarea de noroi în cortegiul său. Narutowicz se simțea stânjenit de convingerea larg răspândită că el a fost un politician de stânga. El a devenit candidat al Partidului Țărănesc polonez „Wyzwolenie” din întâmplare; de asemenea nu se aștepta ca el să câștige alegerile (în primul tur de scrutin Narutowicz a câștigat doar 62 de voturi; în timp ce Maurycy Zamoyski – 222).

În timpul primei sale zile de la preluarea mandatului, Gabriel Narutowicz s-a întâlnit cu reprezentanții Partidului Creștin Democrat și Cardinalul Aleksander Kakowski. Narutowicz și-a dat seama că ar fi imposibil să formeze un guvern majoritar în Parlament, așa că a făcut o încercare de a crea un guvern dincolo de domeniul de aplicare al Parlamentului. Ca un gest a politicii de dreapta, el a oferit postul de ministru al Afacerilor Externe recentului său oponent, Maurycy Zamoyski.

Asasinare 

La doar cinci zile după preluarea mandatului, pe 16 decembrie 1922, Narutowicz a fost asasinat în timp ce participa la o expoziție de artă, în Galeria Națională de Artă „Zachęta”. Asasinul a fost un pictor, Eligiusz Niewiadomski, care a avut legături cu aripa dreaptă a Partidului Național Democrat. Uciderea lui Narutowicz a fost punctul culminant al unei campanii de propagandă agresivă împotriva lui. Asasinul a fost condamnat la moarte și executat în afara Cetății din Varșovia la 31 ianuarie. O parte a taberei de dreapta l-au perceput ca pe un erou.

Uciderea primului președinte al celei de-A Doua Republici Polone și propagandă agresivă împotriva lui au dezvăluit efemeritatea mecanismelor democratice din Polonia din acea vreme. Decembrie 1922 a relevat un mare sentiment de intoleranță și naționalism în societatea poloneză.

Asasinarea lui Narutowicz a fost tema principală a filmului polonez 1977 Moartea Președintelui (), regizat de Jerzy Kawalerowicz.

Arbore genealogic

Vezi și 

 Lista șefilor de stat ai Poloniei
 Proiect documentar Narutowicz.pl

Referințe

Bibliografie 
 Richard M. Watt, Bitter Glory: Poland and Its Fate, 1918 to 1939, New York, Simon & Schuster, 1979, ISBN 0-671-22625-8.
 
 Andrzej Ajnenkiel, Gabriel Narutowicz w: Prezydenci Polski, 1991, ISBN 83-7059-000-4.
 Antoni Giza, Gabriel Narutowicz w: Ministrowie Polski Niepodległej 1918–1945, 2001, ISBN 83-7241-146-8.
 Marek Ruszczyc, Gabriel Narutowicz. Strzały w "Zachęcie", 1987, ISBN 83-216-0619-9.
  pełny tekst
 Franciszek Bernaś, Ofiary fanatyzmu, 1987
 Dariusz Matelski, Losy insygniów władzy Drugiej Rzeczypospolitej (11 grudzień 1922 – 22 grudzień 1990), [w:] Wojskowość – bezpieczeństwo wychowanie. Księga jubileuszowa profesora Lecha Wyszczelskiego w 70. rocznicę urodzin, t. II, Red. Małgorzata Wiśniewska, Siedlce 2012, s. 59-78, il.

Nașteri în 1865
Decese în 1922
Nobilime lituaniană
Nobili polonezi
Atei polonezi
Șefi de stat asasinați
Președinți ai Poloniei
Beneficiari ai Ordinului Vulturul Alb
Politicieni polonezi
Gabriel Narutowicz ( ) a fost un profesor polono-lituanian de inginerie hidroelectrică la Universitatea din Zurich , Elveția , Ministrul Lucrărilor Publice din Polonia21 ) , Ministrul Afacerilor Externeși primul președinte din A Doua Republică Poloneză . Familie Gabriel Narutowicz s- a născut într- o familie nobilă polono-lituaniană în Telšiai , Lituania , care era o parte din Imperiul Rus ( după împărțită de mai devreme a Uniunii statale polono-lituaniene ) . Tatăl său , Jan Narutowicz , a fost un judecător local și un arendaș din satul Samogiția , Brėvikiai . Ca urmare a participării lui la Revoluția poloneză dinîmpotriva Imperiului Rus , el a fost condamnat la un an de închisoare ; el murit când Gabriel avea doar un an . Mama lui Gabriel , Wiktoria Szczepkowska , a fost a treia soție a lui Jan . După moartea soțului ei , ea și- a crescut fii singură . O femeie educată , fascinată de filosofia Epocii Luminilor , ea a avut o mare influență în dezvoltarea viziunea lui Gabriel și a fraților săi asupra lumii . Înea s- a mutat la Liepāja , Letonia , astfel încât copiii ei nu au fost nevoiți să învețe la o școală rusă , deoarece după revolta din procesul de rusificare s- a intensificat . După ce Lituania și- a recâștigat independența în fratele lui Gabriel Narutowicz , Stanisław Narutowicz , a devenit un cetățean lituanian . Spre sfârșitul Primului Război Mondial , Stanisław a devenit un membru din Consiliul Lituaniei , parlamentul lituanian provizoriu . El a semnat Declarația de Independență a Lituaniei pefebruarie Alegeri După ce a pierdut alegerile , Gabriel Narutowicz a continuat să fie Ministru al Afacerilor Externe în guvernul lui Julian Nowak . El a fost surprins de faptul că în luna decembrie a fost ales să fie unul dintre candidații la alegerile prezidențiale . Chiar Józef Piłsudski îl descuraja să candideze la alegeri . La început a vrut să refuze propunerea membrilor Partidului Popular Polonez „ Wyzwolenie ” ( ) dar în cele din urmă a acceptat . La acea vreme ( conform Constituția Poloniei dinpreședintele era ales de Adunarea Națională ( – Seim și Senat ) . Nu a existat nici un câștigător după primul tur de scrutin . În runda următoare , candidatul socialist , Ignacy Daszyński , a fost eliminat , dar oricum nimeni nu a câștigat . Următorii candidați care au fost eliminați din scrutin sunt : candidatul grupărilor unite ale minorităților naționale , Jan Baudouin de Courtenay și Stanisław Wojciechowski ( susținut de o parte din stânga ) . În ultima rundă , care trebuia să fie decisivă , au rămas doi candidați : contele Maurycy Zamoyski ( având legături cu mișcarea de dreapta Democrația Națională ) și Gabriel Narutowicz ( susținut de unele partide de stânga și minorități naționale ) . Narutowicz a câștigat datorită voturilor celor de stânga , minorităților naționale ( care s- au opus mișcării Democrația Națională ) și Partidului Popular Polonez „ Piast ” ( ) , care ( contrar așteptărilor ) , în ultimul tur de scrutin l- au sprijinit pe Narutowicz , nu pe candidatul de dreapta , Zamoyski . În cele din urmă , Narutowicz a primitde voturi și Zamoyski - Narutowicz a fost ales primul președinte din A Doua Republică Poloneză . Victorie lui Narutowicz în alegeri a fost o surpriză pentru cei de dreapta . În urma alegerii lui Narutowicz , grupurile catolice și naționaliste au început o campanie agresivă împotriva lui . Printre altele , ei l- au acuzat a fi un ateu și un mason . Unele segmente ale presei l- au numit „ președintele evreu ” . Cei din dreapta , susținuți de generalul Józef Haller , de asemenea , au criticat relațiile sale cu Józef Piłsudski și sprijinul său asupra politicilor lui Piłsudski . Ca manifestarea a opoziției lor față de depunerea jurământului de președinte , membrii din mișcarea Democrația Națională au organizat demonstrații anti-guvernamentale în Varșovia . Președinție Gabriel Narutowicz a fost președintele Republicii Polone doar cinci zile . El și-a depus jurământul ladecembrie Mai devreme , în aceeași zi , adversarii alegerii sale au încercat să -l împiedice pe președintele ales să ajungă la Seim prin blocarea străzilor și aruncarea de noroi în cortegiul său . Narutowicz se simțea stânjenit de convingerea larg răspândită că el a fost un politician de stânga . El a devenit candidat al Partidului Țărănesc polonez „ Wyzwolenie ” din întâmplare ; de asemenea nu se aștepta ca el să câștige alegerile ( în primul tur de scrutin Narutowicz a câștigat doarde voturi ; în timp ce Maurycy Zamoyski – În timpul primei sale zile de la preluarea mandatului , Gabriel Narutowicz s- a întâlnit cu reprezentanții Partidului Creștin Democrat și Cardinalul Aleksander Kakowski . Narutowicz și- a dat seama că ar fi imposibil să formeze un guvern majoritar în Parlament , așa că a făcut o încercare de a crea un guvern dincolo de domeniul de aplicare al Parlamentului . Ca un gest a politicii de dreapta , el a oferit postul de ministru al Afacerilor Externe recentului său oponent , Maurycy Zamoyski . Asasinare La doar cinci zile după preluarea mandatului , pedecembrie Narutowicz a fost asasinat în timp ce participa la o expoziție de artă , în Galeria Națională de Artă „ Zachęta ” . Asasinul a fost un pictor , Eligiusz Niewiadomski , care a avut legături cu aripa dreaptă a Partidului Național Democrat . Uciderea lui Narutowicz a fost punctul culminant al unei campanii de propagandă agresivă împotriva lui . Asasinul a fost condamnat la moarte și executat în afara Cetății din Varșovia laianuarie . O parte a taberei de dreapta l- au perceput ca pe un erou . Uciderea primului președinte al celei de -A Doua Republici Polone și propagandă agresivă împotriva lui au dezvăluit efemeritatea mecanismelor democratice din Polonia din acea vreme . Decembriea relevat un mare sentiment de intoleranță și naționalism în societatea poloneză . Asasinarea lui Narutowicz a fost tema principală a filmului polonezMoartea Președintelui ( ) , regizat de Jerzy Kawalerowicz . Arbore genealogic Vezi și Lista șefilor de stat ai Poloniei Proiect documentar Narutowicz.pl Referințe Bibliografie Richard M. Watt , Bitter Glory : Poland and Its Fate,to New York , Simon & Schuster , ISBN22625-8 . Andrzej Ajnenkiel , Gabriel Narutowicz w : Prezydenci Polski , ISBN000-4 . Antoni Giza , Gabriel Narutowicz w : Ministrowie Polski Niepodległej1945 , ISBN146-8 . Marek Ruszczyc , Gabriel Narutowicz . Strzały w " Zachęcie " , ISBN0619-9 . pełny tekst Franciszek Bernaś , Ofiary fanatyzmu , Dariusz Matelski , Losy insygniów władzy Drugiej Rzeczypospolitejgrudzień–grudzień [ w : ] Wojskowość – bezpieczeństwo wychowanie . Księga jubileuszowa profesora Lecha Wyszczelskiego w rocznicę urodzin , t. II , Red . Małgorzata Wiśniewska , Siedlce s. il. Nașteri în Decese în Nobilime lituaniană Nobili polonezi Atei polonezi Șefi de stat asasinați Președinți ai Poloniei Beneficiari ai Ordinului Vulturul Alb Politicieni polonezi