Mănăstirea Bociulești
Mănăstirea Bociulești (Buciulești) a fost o mănăstire ortodoxă (acum ruinată) cu hramul Cuvioasa Parascheva, ridicată în 1629 de către logofătul Dumitrașcu Ștefan împreună cu jupâneasa sa Nifia. Edificiul este situat pe teritoriul actualului județ Neamț, în arealul administrativ al comunei Podoleni, pe partea stângă a Bistriței, între vechea albie a râului și actualul canal de aducțiune hidroenergetică al acestuia.

Aici a fost și o curte a domnitorului Gheorghe Ștefan, sub forma unei fortărețe cu ziduri și turnuri înconjurate de un șanț de apă. Fortăreața a fost folosită de către acesta ca reședință în timpul luptelor pe care le-a dus cu Vasile Lupu, precum și ca locaș de surghiun pentru dușmanii săi.

Biserica (în ale cărei detalii arhitecturale se văd influențe muntenești) și restul construcțiilor au fost distruse în anul 1832 de o  puternică viitură a Bistriței, care a rupt terasa pe care ansamblul fusese ridicat. Au supraviețuit până în prezent doar câteva structuri din corpul bisericii și cel al clopotniței, precum și câteva elemente de interior, mutate și conservate în alte edificii religioase din zonă. O tentativă de refacere a obștii monahale de aici este în curs de desfășurare.

Mănăstirea se află pe Lista monumentelor istorice din România la .

Acces 

Ruinele se află în vestul satului Podoleni pe partea stângă a Bistriței, între vechea albie a râului și actualul canal de aducțiune hidroenergetică al acestuia, care le separă de zona locuită. Accesul se poate face pe un drum sătesc, ce se desprinde din DN15 din apropierea podului ce desparte comunele Zănești și Podoleni și merge limitrof canalului în paralel cu acesta.

Istoric 

Edificiul, cu hramul Cuvioasa Parascheva, a fost ridicat în 1629 (1630 după alte surse) de către logofătul Dumitrașcu Ștefan împreună cu jupâneasa sa Nifia și, ruinat de o viitură care a surpat terasa Bistriței în 1832.

Originea hramului Sfânta Paraschiva, se justifică – astfel cum scrie Melchisedec Episcopul în a sa Cronică a Romanului și a Episcopiei de Roman–, prin faptul că aici s-ar fi păstrat un deget din moaștele acesteia, adus din Țarigrad de către însuși logofătul Dumitrașcu.

Aici a fost și o curte – fortărerață cu ziduri și turnuri înconjurate de un șanț de apă, a domnitorului Gheorghe Ștefan, care a fost folosită și ca locaș de surghiun pentru dușmanii săi, dar și ca reședință de către acesta în timpul luptelor pe care le-a dus cu Vasile Lupu.

Numele de Bociulești în tradiția orală ar avea două origini, fie de la bocetele familiilor boierilor trădători ori cârcotași, surghiuniți și decapitați aici, fie de la bocetelor sătenilor ale căror case, cimitir și biserică ar fi fost distruse de viiturile Bistriței (ceea ce dealtfel a și determinat ulterior strămutarea vetrei satului pe terasele superioare ale râului).

De numele mănăstirii se leagă și o legendă locală care asociază existența unui blestem cu fictivele decapitatări ale soției domnitorului Vasile Lupu precum și ale fraților Toma (vornicul) și Iordache Cantacuzino, care ar apăsa asupra Lăcașului de cult din momentul uciderii acestora. Letopisețul Țării Moldovei al cronicarului Ion Neculce infirmă aceasta decapitări: Cronicarul continuă prin a spune că vodă a trimis prin armașul Hăbășescu în trei rânduri ordin să-i omoare, când să fie uciși însă venind din Țara Românească un căpitan cu scrisori de la vodă Constantin Șerban, prin care acesta solicita domnitorului moldovean să-i elibereze, altfel vor strica înțelegerile iar ultimul va veni cu război.

Mențiuni privind Biserica de la Bociulești s-au  mai regăsit ulterior pe harta Moldovei, întocmită de Dimitrie Cantemir, iar ultima cunoscută a fost cea făcută de Gheorghe Asachi în Calendarul pentru români pe anul 1853 al Revistei Albina (la p. 71-73).

Detalii arhitecturale

Biserica, ce are influențe muntenești, are zidurile construite din piatră și cărămidă, cu o grosime de peste 1,5 m. În timp ce piatra (bolovani de râu) este constituientul soclului și zidurilor, cărămida subțire este materialul din care sunt făcute arcurile bolților. Structura cuprinde un altar, un naos, un pronaos și două șanțuri puțin pronunțate. Pe latura sudică a fost ridicat un turn – clopotniță, cu rol de apărare a intrării.

Construcția a fost de forma unei nave rectangulare, cu două ieșiri rectangulare aflate în dreptul sânurilor și vizibile numai la exterior. Absida principală de formă circulară și mai îngustă ca naosul (acoperit de către o cupolă și prevăzut cu două ferestre), la răsărit a format altarul (unde s-a aflat o singură fereastră situată axial – de factură gotică).  Pronaosul  acoperit și el de către o cupolă  a fost mai larg decât naosul. Alăturat zidului sudic - respectiv pronaosului, s-a aflat juxtapusă clopotnița – portic, ce a avut jos trei deschideri (spre sud – pe unde se făcea intrarea propriuzisă în biserică, est și vest) iar la partea superioară încăperea destinată clopotelor, tot cu trei deschideri. Bolțile au fost susținute de arce mari de cărămidă care coborau în naos și pronaos până la jumătatea zidurilor și se sprijineau de console de formă prismatică din piatră cioplită. Naosul a fost despărțit de pronaos de un  puternic zid. Zidurile bisericii au avut grinzi de lemn înecate în zidărie și legate între ele prin mici piese transversale – aflate la nivelul solului, ceva mai sus de originea bolților și la partea superioară a zidurilor. Tot cu grinzi de lemn au fost susținute și arcurile turnurilor la nivelul clopotelor.

Jos deasupra soclului, se găsește un brâu care înconjoară clădirea, din patru rânduri de cărămizi așezate pieziș. Un brâu simplu delimitează câmpul inferior al zidurilor (împodobit cu firide mari oarbe și încununat de arcuri cintrate), de cel superior, care este pe jumătate de înalt față de precedentul. La exteriorul construcției încă de mai pot deosebi în partea inferioară firide și arhivolte ale arcadelor, adâncite în abis, iar în partea superioară două rânduri de ocnițe, care înconjoară clădirea. Cele  două rânduri de ocnițe sunt separate de discuri de cărămizi cafenii, alternând cu altele sub formă de stea. Sub cornișa superioară se află șirul firidelor oarbe mai mici, în timp ce cele mai mari sunt așezate imediat deasupra brâului. În 1946 încă se mai remarca faptul că la nivelul clopotniței, firidele mari lipseau din câmpul inferior, iar firidele mici din câmpul superior. O îngroșare dreptunghiulară a zidului exterior, relevă sânurile laterale.

Urme de tencuială  care se mai cunosc pe alocuri  arată că biserica a fost tencuită. Peste tencuială a fost aplicat atât la exterior cât și la interior un strat de var.

Catapeteasma era din lemn și cu icoane pictate tot pe lemn, având frumoase sculpturi de flori și frunze, de culoare roșie și albastră.

Ruinarea

În anul 1832, o  puternică viitură a Bistriței a rupt terasa și a ruinat construcțiile, astfel că pe la 1890 așezarea se reducea la o ruină izolată și „” a mănăstirii. Fragmente de lemn din grinzi – care se mai remarcau în prima jumătate a secolului XX, purtau urme de incendiu, care se mai găseau și pe bolovani sau cărămizi.

Din biserică rămăseseră astfel în 1994 doar absida altarului, naosul și câteva rămășițe din turnul clopotniței de pe latura sudică, situate pe o terasă de 7 m, amenințată de eroziunea laterală. Elementele de hazard geomorfologic sunt un factor care amenință chiar și ruinele rămase cu distrugerea.

Dintre elementele care au supraviețuit, două lespezi funerare (din care una se presupune a fi a ctitorului) expuse la intrarea în biserică și piatra cu pisania sunt  păstrate la biserica din Podoleni (cu hramul Înălțarea Domnului – din centru, în pridvorul acesteia), catapeteasma se găsește din 1876 la biserica veche din Frunzeni (Costișa), iar cinci icoane la Mănăstirea Agapia.

În primul deceniu al secolului XXI a început sub patronajul Mănăstirii Bistrița din județul Neamț o tentativă de refacere a obștii monahale de aici.

Referințe

Bibliografie

 Dan Mihăilescu, O ctitorie a familiei domnitorului moldovean Gheorghe Ștefan în Județul Neamț , Acta Moldaviae Meridionalis, Anuarul Muzeului Județean „Ștefan cel Mare” Vaslui, XXV-XXVI, Vol. I 2004-2006, Editura Fundației Academice Axis, 2007, p. 185-191, ISBN 978-973-7742-54-4
 Ion D. Ștefănescu, Un monument istoric uitat: biserica de la Buciulești (link), Revista istorică română, MCMXLVI VOL. XVI FASC. I, p. 63-66

Legături externe
 Mănăstirea Bociulești, detalii fotografice
 Biserica Bociulești în 1930
 Trasee de patrimoniu: Bociulești – ruine de secol XVI și chilii de secol XXI, Cristina Mircea, 12 septembrie 2015, Mesagerul de Neamț

Mănăstiri din județul Neamț
Monumente istorice din județul Neamț
Mănăstirea Bociulești ( Buciulești ) a fost o mănăstire ortodoxă ( acum ruinată ) cu hramul Cuvioasa Parascheva , ridicată înde către logofătul Dumitrașcu Ștefan împreună cu jupâneasa sa Nifia . Edificiul este situat pe teritoriul actualului județ Neamț , în arealul administrativ al comunei Podoleni , pe partea stângă a Bistriței , între vechea albie a râului și actualul canal de aducțiune hidroenergetică al acestuia . Aici a fost și o curte a domnitorului Gheorghe Ștefan , sub forma unei fortărețe cu ziduri și turnuri înconjurate de un șanț de apă . Fortăreața a fost folosită de către acesta ca reședință în timpul luptelor pe care le- a dus cu Vasile Lupu , precum și ca locaș de surghiun pentru dușmanii săi . Biserica ( în ale cărei detalii arhitecturale se văd influențe muntenești ) și restul construcțiilor au fost distruse în anulde o puternică viitură a Bistriței , care a rupt terasa pe care ansamblul fusese ridicat . Au supraviețuit până în prezent doar câteva structuri din corpul bisericii și cel al clopotniței , precum și câteva elemente de interior , mutate și conservate în alte edificii religioase din zonă . O tentativă de refacere a obștii monahale de aici este în curs de desfășurare . Mănăstirea se află pe Lista monumentelor istorice din România la \ . Acces Ruinele se află în vestul satului Podoleni pe partea stângă a Bistriței , între vechea albie a râului și actualul canal de aducțiune hidroenergetică al acestuia , care le separă de zona locuită . Accesul se poate face pe un drum sătesc , ce se desprinde din DN15 din apropierea podului ce desparte comunele Zănești și Podoleni și merge limitrof canalului în paralel cu acesta . Istoric Edificiul , cu hramul Cuvioasa Parascheva , a fost ridicat în( 1630 după alte surse ) de către logofătul Dumitrașcu Ștefan împreună cu jupâneasa sa Nifia și , ruinat de o viitură care a surpat terasa Bistriței în Originea hramului Sfânta Paraschiva , se justifică – astfel cum scrie Melchisedec Episcopul în a sa Cronică a Romanului și a Episcopiei de Roman– , prin faptul că aici s- ar fi păstrat un deget din moaștele acesteia , adus din Țarigrad de către însuși logofătul Dumitrașcu . Aici a fost și o curte – fortărerață cu ziduri și turnuri înconjurate de un șanț de apă , a domnitorului Gheorghe Ștefan , care a fost folosită și ca locaș de surghiun pentru dușmanii săi , dar și ca reședință de către acesta în timpul luptelor pe care le- a dus cu Vasile Lupu . Numele de Bociulești în tradiția orală ar avea două origini , fie de la bocetele familiilor boierilor trădători ori cârcotași , surghiuniți și decapitați aici , fie de la bocetelor sătenilor ale căror case , cimitir și biserică ar fi fost distruse de viiturile Bistriței ( ceea ce dealtfel a și determinat ulterior strămutarea vetrei satului pe terasele superioare ale râului ) . De numele mănăstirii se leagă și o legendă locală care asociază existența unui blestem cu fictivele decapitatări ale soției domnitorului Vasile Lupu precum și ale fraților Toma ( vornicul ) și Iordache Cantacuzino , care ar apăsa asupra Lăcașului de cult din momentul uciderii acestora . Letopisețul Țării Moldovei al cronicarului Ion Neculce infirmă aceasta decapitări : Cronicarul continuă prin a spune că vodă a trimis prin armașul Hăbășescu în trei rânduri ordin să -i omoare , când să fie uciși însă venind din Țara Românească un căpitan cu scrisori de la vodă Constantin Șerban , prin care acesta solicita domnitorului moldovean să -i elibereze , altfel vor strica înțelegerile iar ultimul va veni cu război . Mențiuni privind Biserica de la Bociulești s- au mai regăsit ulterior pe harta Moldovei , întocmită de Dimitrie Cantemir , iar ultima cunoscută a fost cea făcută de Gheorghe Asachi în Calendarul pentru români pe anulal Revistei Albina ( la p. 71-73 ) . Detalii arhitecturale Biserica , ce are influențe muntenești , are zidurile construite din piatră și cărămidă , cu o grosime de peste5 m . În timp ce piatra ( bolovani de râu ) este constituientul soclului și zidurilor , cărămida subțire este materialul din care sunt făcute arcurile bolților . Structura cuprinde un altar , un naos , un pronaos și două șanțuri puțin pronunțate . Pe latura sudică a fost ridicat un turn – clopotniță , cu rol de apărare a intrării . Construcția a fost de forma unei nave rectangulare , cu două ieșiri rectangulare aflate în dreptul sânurilor și vizibile numai la exterior . Absida principală de formă circulară și mai îngustă ca naosul ( acoperit de către o cupolă și prevăzut cu două ferestre ) , la răsărit a format altarul ( unde s- a aflat o singură fereastră situată axial – de factură gotică ) . Pronaosul acoperit și el de către o cupolă a fost mai larg decât naosul . Alăturat zidului sudic - respectiv pronaosului , s- a aflat juxtapusă clopotnița – portic , ce a avut jos trei deschideri ( spre sud – pe unde se făcea intrarea propriuzisă în biserică , est și vest ) iar la partea superioară încăperea destinată clopotelor , tot cu trei deschideri . Bolțile au fost susținute de arce mari de cărămidă care coborau în naos și pronaos până la jumătatea zidurilor și se sprijineau de console de formă prismatică din piatră cioplită . Naosul a fost despărțit de pronaos de un puternic zid . Zidurile bisericii au avut grinzi de lemn înecate în zidărie și legate între ele prin mici piese transversale – aflate la nivelul solului , ceva mai sus de originea bolților și la partea superioară a zidurilor . Tot cu grinzi de lemn au fost susținute și arcurile turnurilor la nivelul clopotelor . Jos deasupra soclului , se găsește un brâu care înconjoară clădirea , din patru rânduri de cărămizi așezate pieziș . Un brâu simplu delimitează câmpul inferior al zidurilor ( împodobit cu firide mari oarbe și încununat de arcuri cintrate ) , de cel superior , care este pe jumătate de înalt față de precedentul . La exteriorul construcției încă de mai pot deosebi în partea inferioară firide și arhivolte ale arcadelor , adâncite în abis , iar în partea superioară două rânduri de ocnițe , care înconjoară clădirea . Cele două rânduri de ocnițe sunt separate de discuri de cărămizi cafenii , alternând cu altele sub formă de stea . Sub cornișa superioară se află șirul firidelor oarbe mai mici , în timp ce cele mai mari sunt așezate imediat deasupra brâului . Înîncă se mai remarca faptul că la nivelul clopotniței , firidele mari lipseau din câmpul inferior , iar firidele mici din câmpul superior . O îngroșare dreptunghiulară a zidului exterior , relevă sânurile laterale . Urme de tencuială care se mai cunosc pe alocuri arată că biserica a fost tencuită . Peste tencuială a fost aplicat atât la exterior cât și la interior un strat de var . Catapeteasma era din lemn și cu icoane pictate tot pe lemn , având frumoase sculpturi de flori și frunze , de culoare roșie și albastră . Ruinarea În anul o puternică viitură a Bistriței a rupt terasa și a ruinat construcțiile , astfel că pe laașezarea se reducea la o ruină izolată și „ ” a mănăstirii . Fragmente de lemn din grinzi – care se mai remarcau în prima jumătate a secolului XX , purtau urme de incendiu , care se mai găseau și pe bolovani sau cărămizi . Din biserică rămăseseră astfel îndoar absida altarului , naosul și câteva rămășițe din turnul clopotniței de pe latura sudică , situate pe o terasă dem , amenințată de eroziunea laterală . Elementele de hazard geomorfologic sunt un factor care amenință chiar și ruinele rămase cu distrugerea . Dintre elementele care au supraviețuit , două lespezi funerare ( din care una se presupune a fi a ctitorului ) expuse la intrarea în biserică și piatra cu pisania sunt păstrate la biserica din Podoleni ( cu hramul Înălțarea Domnului – din centru , în pridvorul acesteia ) , catapeteasma se găsește dinla biserica veche din Frunzeni ( Costișa ) , iar cinci icoane la Mănăstirea Agapia . În primul deceniu al secolului XXI a început sub patronajul Mănăstirii Bistrița din județul Neamț o tentativă de refacere a obștii monahale de aici . Referințe Bibliografie Dan Mihăilescu , O ctitorie a familiei domnitorului moldovean Gheorghe Ștefan în Județul Neamț , Acta Moldaviae Meridionalis , Anuarul Muzeului Județean „ Ștefan cel Mare ” Vaslui , XXV-XXVI , Vol . I Editura Fundației Academice Axis , p. 185-191 , ISBN7742-54-4 Ion D. Ștefănescu , Un monument istoric uitat : biserica de la Buciulești ( link ) , Revista istorică română , MCMXLVI VOL. XVI FASC . I , p. 63-66 Legături externe Mănăstirea Bociulești , detalii fotografice Biserica Bociulești în Trasee de patrimoniu : Bociulești – ruine de secol XVI și chilii de secol XXI , Cristina Mircea,septembrie Mesagerul de Neamț Mănăstiri din județul Neamț Monumente istorice din județul Neamț