Expulzarea romilor din Franța
Expulzarea romilor din Franța este un program inițiat în 2008 și reactivat în iulie 2012 de către Guvernul Franței pentru a repatria mii de cetățeni români și bulgari de etnie romă. Deși cetățenii bulgari și români aveau la acea dată dreptul de a intra în Franța, deoarece țările lor aderaseră la Uniunea Europeană (UE) în 2007, ei nu aveau încă voie să muncească în Franța, deoarece România și Bulgaria nu făceau parte din zona de aplicare a principiului european de liberă concurență în câmpul muncii. Conform legilor franceze ale imigrării, cetățenii bulgari și români trebuia să dețină un permis de ședere sau de muncă dacă doreau să stea mai mult de 3 luni. Acest permis nu era acordat persoanelor fără calificare și, deoarece mulți dintre etnicii romi trăiau din muncă necalificată la negru (în agricultură), din cerșit și din delincvență, ei se aflau în situația de a fi expulzabili, deși erau cetățeni ai UE.
  
În 2009, Franța a deportat  romi înapoi în România și Bulgaria. În anul ce a urmat, cel puțin alți 8300 romi au fost deportați până în august. 
  
Din iulie 2010, cel puțin 51 de tabere ilegale de romi au fost demolate, iar Franța a repatriat cel puțin 1230 de romi în țările lor de origine.

Deși multe personalități din Bulgaria și România au subliniat faptul că valorile sociale și culturale ale comunității țigănești, înrădăcinate într-o tradiție milenară de nomadism, sunt specifice și diferite de cele ale altor comunități sedentare, precum cele bulgară sau română, deputatul francez Lionnel Luca, el însuși este origine română (prin tată), a declarat în 2010 că „România trebuie să dea socoteală pentru romii care năpădesc Franța”, în timp ce ministrul Manuel Valls declara în vara anului 2013 că „romii trebuie să stea în România sau să se întoarcă acolo”..

Reacția internațională  
Pe 6 septembrie, președintele Comisiei Europene, José Manuel Barroso, a ținut un discurs interpretat ca o critică la adresa politicii franceze, atenționând guvernele țărilor ce fac parte din Uniunea Europeană să nu adopte practici rasiste sau xenofobe. Pe 9 septembrie 2010, Parlamentul European a prezentat ca o preocupare intensă natura măsurilor luate de către autoritățile Franței și a criticat Consiliul Uniunii Europene și Comisia Europeană pentru lipsa de reacție în această problemă.  
  
Bazându-se pe raportul Direcției Centrale a Poliției Judiciare Franceze (DCPJ), Parlamentul European a arătat că rata delincvenței printre romi nu este mai ridicată (implicând 15% din populațiile de cetățeni bulgari și români fără domiciliu stabil și fără permis de ședere în Franța) decât în alte categorii sociale în aceeași situație economică și culturală defavorizată și, în concluzia acestei argumentări, a refuzat să accepte legătura făcută de oamenii politici francezi între minorități și rata criminalității. Membrii Parlamentului European au arătat că luarea amprentelor populației de etnie romă (și numai a acesteia) este ilegală și încalcă drepturile fundamentale ale cetățenilor Uniunii Europene. 
  
Viviane Reding, comisar european pentru justiție, a declarat pe data de 14 septembrie 2010 că deportările sunt o manifestare de rasism de stat împotriva romilor și aduce dezonoare Franței: „Aceasta este o situație pe care cred că Europa nu ar mai trebui să o revadă după al Doilea Război Mondial”. Ea a propus Comisiei Europene să ia măsuri legale împotriva Franței în urma deportărilor. 
  
În noiembrie 2011, Consiliul Europei a condamnat oficial expulzarea ca „discriminatorie” și „potrivnică drepturilor omului”.

Vezi și 
 Deportarea romilor în Transnistria
 Antițigănism

Note

2010 în Franța
Antițigănism
Istoria romilor
Migrație forțată
Minoritățile românești din Europa
Relațiile româno-franceze
Societatea franceză
Expulzarea romilor din Franța este un program inițiat înși reactivat în iuliede către Guvernul Franței pentru a repatria mii de cetățeni români și bulgari de etnie romă . Deși cetățenii bulgari și români aveau la acea dată dreptul de a intra în Franța , deoarece țările lor aderaseră la Uniunea Europeană ( UE ) în ei nu aveau încă voie să muncească în Franța , deoarece România și Bulgaria nu făceau parte din zona de aplicare a principiului european de liberă concurență în câmpul muncii . Conform legilor franceze ale imigrării , cetățenii bulgari și români trebuia să dețină un permis de ședere sau de muncă dacă doreau să stea mai mult deluni . Acest permis nu era acordat persoanelor fără calificare și , deoarece mulți dintre etnicii romi trăiau din muncă necalificată la negru ( în agricultură ) , din cerșit și din delincvență , ei se aflau în situația de a fi expulzabili , deși erau cetățeni ai UE . În Franța a deportat romi înapoi în România și Bulgaria . În anul ce a urmat , cel puțin alțiromi au fost deportați până în august . Din iulie cel puținde tabere ilegale de romi au fost demolate , iar Franța a repatriat cel puținde romi în țările lor de origine . Deși multe personalități din Bulgaria și România au subliniat faptul că valorile sociale și culturale ale comunității țigănești , înrădăcinate într- o tradiție milenară de nomadism , sunt specifice și diferite de cele ale altor comunități sedentare , precum cele bulgară sau română , deputatul francez Lionnel Luca , el însuși este origine română ( prin tată ) , a declarat încă „ România trebuie să dea socoteală pentru romii care năpădesc Franța ” , în timp ce ministrul Manuel Valls declara în vara anuluică „ romii trebuie să stea în România sau să se întoarcă acolo”. . Reacția internațională Peseptembrie , președintele Comisiei Europene , José Manuel Barroso , a ținut un discurs interpretat ca o critică la adresa politicii franceze , atenționând guvernele țărilor ce fac parte din Uniunea Europeană să nu adopte practici rasiste sau xenofobe . Peseptembrie Parlamentul European a prezentat ca o preocupare intensă natura măsurilor luate de către autoritățile Franței și a criticat Consiliul Uniunii Europene și Comisia Europeană pentru lipsa de reacție în această problemă . Bazându -se pe raportul Direcției Centrale a Poliției Judiciare Franceze ( DCPJ ) , Parlamentul European a arătat că rata delincvenței printre romi nu este mai ridicată ( implicând din populațiile de cetățeni bulgari și români fără domiciliu stabil și fără permis de ședere în Franța ) decât în alte categorii sociale în aceeași situație economică și culturală defavorizată și , în concluzia acestei argumentări , a refuzat să accepte legătura făcută de oamenii politici francezi între minorități și rata criminalității . Membrii Parlamentului European au arătat că luarea amprentelor populației de etnie romă ( și numai a acesteia ) este ilegală și încalcă drepturile fundamentale ale cetățenilor Uniunii Europene . Viviane Reding , comisar european pentru justiție , a declarat pe data deseptembriecă deportările sunt o manifestare de rasism de stat împotriva romilor și aduce dezonoare Franței : „ Aceasta este o situație pe care cred că Europa nu ar mai trebui să o revadă după al Doilea Război Mondial ” . Ea a propus Comisiei Europene să ia măsuri legale împotriva Franței în urma deportărilor . În noiembrie Consiliul Europei a condamnat oficial expulzarea ca „ discriminatorie ” și „ potrivnică drepturilor omului ” . Vezi și Deportarea romilor în Transnistria Antițigănism Note 2010 în Franța Antițigănism Istoria romilor Migrație forțată Minoritățile românești din Europa Relațiile româno-franceze Societatea franceză