Conrad de Meissen
Conrad (supranumit cel Mare) (n. cca. 1097 – d. 5 februarie 1157) a fost markgraf de Meissein între 1123 și 1156. Totodată, el a fost conte de Wettin, Brehna și Camburg de dinainte de 1116.

Conrad a fost fiul lui Thimo, conte de Brehna, membru al casei de Wettin, cu Ida, fiica lui Otto de Nordheim.

În 1123, el a devenit conte de Eilenburg. În același an, Lothar de Supplinburg, duce de Saxonia, l-a numit pe Conrad ca markgraf de Meissen, în opoziție față de Wiprecht de Groitzsch, care fusese preferatul împăratului Henric al V-lea. Totodată, Lothar l-a numit pe Albert Ursul ca markgraf de Luzacia, în timp ce Henric l-a numit pe același Wiprecht și la conducerea acelei mărci. Wiprecht nu a reușit să își păstreze domeniile împotriva celor doi oponenți ai săi, astfel că în 1124 Conrad și-a asigurat stăpânirea din Meißen. În 1136, Lothar, devenit de acum împărat, l-a numit pe Conrad și la conducerea Luzaciei. Din acel moment, Luzacia Superioară a rămas parte a mărcii de Meissen, iar marca de Luzacia a fost redusă doar la cea Inferioară.

În 1143, Conrad a devenit conte de Groitzsch, Rochlitz, Vogt, Chemnitz și Naumburg. În 1147, pe când regele Conrad al III-lea era plecat pentru a participa la Cruciada a doua, Conrad cel Mare s-a raliat cauzei lui Henric Leul, Adalbert de Salzwedel, Albert Ursul și a arhiepiscopilor de Magdeburg și Bremen, pentru a organiza cruciada împotriva slavilor obodriți și wagri. În august, Conrad și Albert Ursul, alături de episcopii de Magdeburg, Havelburg și Brandenburg, și-a masat forțele la Magdeburg. Principele obodrit Niklot a fost asediat în fortărețele sale Dubin și Dimin. Atât Niklot cât și alt principe obodrit, Pribislav, au fost nevoiți să accepte creștinismul și să încheie pace.

În anii următori, el a întemeiat mănăstirea Sfântului Petru din Lauterberg (Petersberg), unde s-a retras din 30 noiembrie 1156. Când a murit, a fost înmormântat în acel lăcaș, alături de soția lui, Luitgarda (Lucarda), fiică a contelui Adalbert de Elchingen-Ravenstein cu Bertha de Hohenstaufen, fiică a ducelui Frederic I de Suabia cu Agnes de Germania.

Căsătorie și urmași
Luitgarda de Elchingen-Ravenstein, cu care Conrad s-a căsătorit înainte de 1119, i-a oferit mulți copii. Cel mai mare dintre fiii care i-au supraviețuit, Otto, i-a succedat în Meissen, iar al doilea, Dietrich I, în Luzacia. Un alt fiu, Henric I de Wettin a fost căsătorit cu Sofia de Sommerschenburg, contesă palatină de Saxonia, fiică a contelui Fredric al II-lea de Sommerschenburg și a contesei Liutgarda de Stade, regina văduvă a Danemarcei.

Urmașii săi au fost:
 Henric (decedat de tânăr)
 Otto
 Dietrich
 Dedi, devenit, ulterior fratelui său Dietrich, markgraf de Luzacia
 Henric, căsătorit prima dată cu Sofia de Sommerschenburg (d. 1189 sau 1190), fiică a contelui Fredric al II-lea de Sommerschenburg, conte palatin de Saxonia.
 Frederic
 Oda
 Adela, devenită regină a Danemarcei
 Bertha
 Sofia
 Gertruda
 Agnes, devenită principesă-abatesă de Quedlinburg

Bibliografie
Thompson, James Westfall, Feudal Germany, Volume II, New York, Frederick Ungar Publishing Co., 1928.

Legături externe 

Decese în 1157
Cruciați
Germania medievală
Conrad ( supranumit cel Mare ) ( n. cca.– d.februariea fost markgraf de Meissein întreși Totodată , el a fost conte de Wettin , Brehna și Camburg de dinainte de Conrad a fost fiul lui Thimo , conte de Brehna , membru al casei de Wettin , cu Ida , fiica lui Otto de Nordheim . În el a devenit conte de Eilenburg . În același an , Lothar de Supplinburg , duce de Saxonia , l- a numit pe Conrad ca markgraf de Meissen , în opoziție față de Wiprecht de Groitzsch , care fusese preferatul împăratului Henric al V -lea . Totodată , Lothar l- a numit pe Albert Ursul ca markgraf de Luzacia , în timp ce Henric l- a numit pe același Wiprecht și la conducerea acelei mărci . Wiprecht nu a reușit să își păstreze domeniile împotriva celor doi oponenți ai săi , astfel că înConrad și- a asigurat stăpânirea din Meißen . În Lothar , devenit de acum împărat , l- a numit pe Conrad și la conducerea Luzaciei . Din acel moment , Luzacia Superioară a rămas parte a mărcii de Meissen , iar marca de Luzacia a fost redusă doar la cea Inferioară . În Conrad a devenit conte de Groitzsch , Rochlitz , Vogt , Chemnitz și Naumburg . În pe când regele Conrad al III -lea era plecat pentru a participa la Cruciada a doua , Conrad cel Mare s- a raliat cauzei lui Henric Leul , Adalbert de Salzwedel , Albert Ursul și a arhiepiscopilor de Magdeburg și Bremen , pentru a organiza cruciada împotriva slavilor obodriți și wagri . În august , Conrad și Albert Ursul , alături de episcopii de Magdeburg , Havelburg și Brandenburg , și- a masat forțele la Magdeburg . Principele obodrit Niklot a fost asediat în fortărețele sale Dubin și Dimin . Atât Niklot cât și alt principe obodrit , Pribislav , au fost nevoiți să accepte creștinismul și să încheie pace . În anii următori , el a întemeiat mănăstirea Sfântului Petru din Lauterberg ( Petersberg ) , unde s- a retras dinnoiembrie Când a murit , a fost înmormântat în acel lăcaș , alături de soția lui , Luitgarda ( Lucarda ) , fiică a contelui Adalbert de Elchingen-Ravenstein cu Bertha de Hohenstaufen , fiică a ducelui Frederic I de Suabia cu Agnes de Germania . Căsătorie și urmași Luitgarda de Elchingen-Ravenstein , cu care Conrad s- a căsătorit înainte de i- a oferit mulți copii . Cel mai mare dintre fiii care i- au supraviețuit , Otto , i- a succedat în Meissen , iar al doilea , Dietrich I , în Luzacia . Un alt fiu , Henric I de Wettin a fost căsătorit cu Sofia de Sommerschenburg , contesă palatină de Saxonia , fiică a contelui Fredric al II -lea de Sommerschenburg și a contesei Liutgarda de Stade , regina văduvă a Danemarcei . Urmașii săi au fost : Henric ( decedat de tânăr ) Otto Dietrich Dedi , devenit , ulterior fratelui său Dietrich , markgraf de Luzacia Henric , căsătorit prima dată cu Sofia de Sommerschenburg ( d.sau fiică a contelui Fredric al II -lea de Sommerschenburg , conte palatin de Saxonia . Frederic Oda Adela , devenită regină a Danemarcei Bertha Sofia Gertruda Agnes , devenită principesă -abatesă de Quedlinburg Bibliografie Thompson , James Westfall , Feudal Germany , Volume II , New York , Frederick Ungar Publishing Co . , Legături externe Decese în Cruciați Germania medievală