Almageste
Almageste, uneori Almagest sau Almagesta (în latină: Almagestum sau Syntaxis mathematica) este o importantă lucrare de astronomie redactată prin anul 150 de Claudiu Ptolemeu și care mai mult de o mie de ani a constituit baza cunoștințelor astronomice ale lumii islamice și europene.

Titlul original în greaca veche era Μαθηματική σύνταξις (Mathématikế sýntaxis), adică: „Tratat de matematică”, sau Ἡ Μεγάλη Σύνταξις (Megále sýntaxis), adică: „Marele tratat”. Titlul actual, Almageste derivă din  (al-Magisṭī), la rândul său, adaptare a cuvântului grecesc Μεγίστη, (Megíste), adică: „Cea foarte mare”, „Cea mai mare”, „Maxima”, cu care era, în general, indicată lucrarea.

Istoric 
Modelul lui Ptolemeu este menționat într-o inscripție aflată la Canop, în Egipt, din 147 sau 148. Sprijinindu-se pe această inscripție, s-a datat, în mod tradițional, redactarea Almagestei. Istoricul N. T. Hamilton a arătat  că această inscripție face referire la un model anterior Almagestei, care nu a putut fi publicată, potrivit lui, înainte de anul 150.

Primele traduceri în arabă datează din secolul al IX-lea. În această epocă, deși era încă prezentă în Imperiul Bizantin, lucrarea fusese pierdută în Europa occidentală, unde i se mai păstrau doar niște vagi amintiri în cercurile astrologice. O primă traducere din greacă în latină a fost efectuată de Henri Aristippe din Catania, aflat în serviciul lui Roger al II-lea al Siciliei, prin anul 1160. Acesta a fost primul text al lui Ptolomeu difuzat în Europa occidentală, dar a avut o răspândire scăzută și, mai mult, nu s-au păstrat mai multe exemplare.

În secolul al XII-lea, a văzut lumina zilei o versiune tradusă din arabă în spaniolă care mai târziu va fi tradusă în latină, sub patronajul împăratului Frederic al II-lea. Prin 1175, o altă versiune, în latină, de data aceasta provenind direct din arabă, a fost realizată de Gerard din Cremona pornind de la un text provenind din Toledo, în Spania. A fost incapabil să traducă numeroși termen tehnici; se reține chiar numele arab Abrachir pentru Hiparh.

În secolul al XV-lea, o versiune greacă, venită din Bizanț, a apărut în Europa occidentală, iar Johannes Müller, mai bine cunoscut sub numele de Regiomontanus, i-a făcut o versiune prescurtată în latină, la îndemnul cardinalului Bessarion. În același timp, o traducere completă era făcută de Gheorghe din Trebizonda. Această versiune cuprindea un comentariu tot atât de lung ca și originalul. Această muncă de traducere, efectuată sub patronajul papei Nicolae al V-lea, era destinată să înlocuiască vechea traducere. Noua traducere era mult mai bună, însă comentariul a fost mult mai puțin apreciat și foarte criticat. Papa a refuzat să scrie dedicația, iar lucrarea lui Regiomontanus a predominat în secolul următor și încă după aceea.

Prima ediție critică a fost realizată de Erasmus în secolul al XVI-lea.

Comentarii la Almageste au fost scrise de Theon din Alexandria (complete), Pappus din Alexandria (fragmente) și Ammonius (pierdute).

Conținut

Ptolemeu a propus aici o teorie geometrică pentru descrierea mișcărilor planetelor, Lunii și a Soarelui. Această teorie a epiciclurilor și tabelele astronomice care o însoțesc sunt o dezvoltare a operei lui Hiparh. Ele vor rămâne referință timp de numeroase secole în lumile occidentale și arabe. Universul este conceput ca geocentric, ceea ce a condus lucrarea în uitare, la sfârșitul Renașterii, când modelul heliocentric al lui Copernic, Kepler și Galilei a reușit să se impună în pofida reticențelor Bisericii.

Lucrarea este constituită din treisprezece cărți:

 Cartea I. Postulate fundamentale ale astronomiei; teoria calculelor arcelor pe sferă; tabele trigonometrice; măsura oblicității eclipticii; tabele de declinație și de ascensie dreaptă pentru punctele eclipticii.
 Cartea a II-a. Teoria climatelor; tabele de ascensie oblică; determinarea orelor temporare. 
 Cartea a III-a. Definiția anului solar; Determinarea duratei sale; Tabele ale mișcării medii; Anomalia Soarelui; Tabele; Distincția dintre timpul adevărat și timpul mediu.
 Cartea a IV-a. Perioade lunare, determinarea mișcărilor lunare medii; anomalie și noduri; Tabele. 
 Cartea a V-a. A doua anomalie sau evecțiune. Corecții ale paralaxei pentru Soare și Lună; Tabele.
 Cartea a VI-a. Diametre aparente ale Soarelui și Lunii; Calcul al eclipselor; Tabele.
 Cartea a VII-a. Precesia echinocțiilor; Catalog al stelelor boreale.
 Cartea a VIII-a. Catalog al  de stele și 48 de constelații; Răsărituri și apusuri ale stelelor fixe.
 Cartea a IX-a. Preliminarii ale teoriei planetelor; Mercur.
 Cartea a X-a. Teoria lui Venus și Marte.
 Cartea a XI-a. Teoria lui Jupiter și Saturn.
 Cartea a XII-a. Calcul al retrogradațiilor, stațiuni și digresiuni maximate. 
 Cartea a XIII-a. Mișcarea planetelor în latitudine; previziunea fazelor lor de apariție și dispariție.

Ediții moderne și traduceri 
 Johan Ludvig Heiberg: Claudii Ptolemaei opera quae exstant omnia: 1 Syntaxis Mathematica, Teubner, Leipzig,1898 (conține textul latin și grec)
 Gerald J. Toomer, Ptolemy's Almagest, Univ. Pr., Princeton, 1998, ISBN 0-691-00260-6 (conține doar traducerea în limba engleză, fără textul în limba greacă)
 Traducerea cea mai recentă este de B. M. Perry, publicată de St. John's College, Annapolis, Maryland, Statele Unite ale Americii
 Prima, și până acum unica ediție cu traducere în limba franceză, este aceea a abatelui Nicolas Halma, publicată în două volume în 1813 și 1816, retipărită în 1927 (Hermann, Paris).

Note

Bibliografie 

 Dicționar enciclopedic, vol.I, A-C, Editura enciclopedică, București, 1993 ISBN 973-45-0046-5
 Otto Neugebauer, A History of ancient mathematical Astronomy, Springer, Berlin/New York, 1975.
 James Evans, The History and Practice of Ancient Astronomy, Oxford University Press, 1998 (ISBN 0-19-509539-1)
 Michael Hoskin, The Cambridge Concise History of Astronomy, Cambridge University Press, 1999 (ISBN 0-521-57291-6)
 Olaf Pedersen, A Survey of the Almagest, Odense University Press, 1974 (ISBN 87-7492-087-1. A revised edition, prepared by Alexander Jones, is due to be published by Springer on 29 noiembrie 2010.
 Olaf Pedersen, Early Physics and Astronomy: A Historical Introduction, 2nd edition, Cambridge University Press, 1993 (ISBN 0-521-40340-5)

Legături externe 

 Ptolemy. Almagest.  / translated from the Arabic by Gerard of Cremona. Digitized version of manuscript made in Northern Italy c. 1200-1225 held by the State Library of Victoria.
 University of Vienna: Almagestum (1515) PDF:s of different resolutions
 Almagest Planetary Model Animations 
 Online luni-solar & planetary ephemeris calculator based on the Almagest
 Ptolemy's Almagest. PDF scans of Heiberg's Greek edition, now in the public domain (Classical Greek)
 A podcast discussion by Prof. M Heath and Dr A. Chapman of a recent re-discovery of a 14th-century manuscript in the university of Leeds Library

Vezi și 
 Geocentrism
 Teoria pământului plat
 :fr:Juan Vernet

Istoria astronomiei
Secolul al II-lea
Cataloage astronomice
Cărți de matematică
Cărți de astronomie
Istoria matematicii
Cuvinte și expresii în limba arabă
Almageste , uneori Almagest sau Almagesta ( în latină : Almagestum sau Syntaxis mathematica ) este o importantă lucrare de astronomie redactată prin anulde Claudiu Ptolemeu și care mai mult de o mie de ani a constituit baza cunoștințelor astronomice ale lumii islamice și europene . Titlul original în greaca veche era Μ αθημ ατική σύ ντ αξις ( Mathématikế sýntaxis ) , adică : „ Tratat de matematică ” , sau Ἡ Μεγ άλη Σύ ντ αξις ( Megále sýntaxis ) , adică : „ Marele tratat ” . Titlul actual , Almageste derivă din ( al-Magisṭī ) , la rândul său , adaptare a cuvântului grecesc Μεγίστη , ( Megíste ) , adică : „ Cea foarte mare ” , „ Cea mai mare ” , „ Maxima ” , cu care era , în general , indicată lucrarea . Istoric Modelul lui Ptolemeu este menționat într- o inscripție aflată la Canop , în Egipt , dinsau Sprijinindu -se pe această inscripție , s- a datat , în mod tradițional , redactarea Almagestei . Istoricul N. T. Hamilton a arătat că această inscripție face referire la un model anterior Almagestei , care nu a putut fi publicată , potrivit lui , înainte de anul Primele traduceri în arabă datează din secolul al IX -lea . În această epocă , deși era încă prezentă în Imperiul Bizantin , lucrarea fusese pierdută în Europa occidentală , unde i se mai păstrau doar niște vagi amintiri în cercurile astrologice . O primă traducere din greacă în latină a fost efectuată de Henri Aristippe din Catania , aflat în serviciul lui Roger al II -lea al Siciliei , prin anul Acesta a fost primul text al lui Ptolomeu difuzat în Europa occidentală , dar a avut o răspândire scăzută și , mai mult , nu s- au păstrat mai multe exemplare . În secolul al XII -lea , a văzut lumina zilei o versiune tradusă din arabă în spaniolă care mai târziu va fi tradusă în latină , sub patronajul împăratului Frederic al II -lea . Prin o altă versiune , în latină , de data aceasta provenind direct din arabă , a fost realizată de Gerard din Cremona pornind de la un text provenind din Toledo , în Spania . A fost incapabil să traducă numeroși termen tehnici ; se reține chiar numele arab Abrachir pentru Hiparh . În secolul al XV -lea , o versiune greacă , venită din Bizanț , a apărut în Europa occidentală , iar Johannes Müller , mai bine cunoscut sub numele de Regiomontanus , i- a făcut o versiune prescurtată în latină , la îndemnul cardinalului Bessarion . În același timp , o traducere completă era făcută de Gheorghe din Trebizonda . Această versiune cuprindea un comentariu tot atât de lung ca și originalul . Această muncă de traducere , efectuată sub patronajul papei Nicolae al V-lea , era destinată să înlocuiască vechea traducere . Noua traducere era mult mai bună , însă comentariul a fost mult mai puțin apreciat și foarte criticat . Papa a refuzat să scrie dedicația , iar lucrarea lui Regiomontanus a predominat în secolul următor și încă după aceea . Prima ediție critică a fost realizată de Erasmus în secolul al XVI -lea . Comentarii la Almageste au fost scrise de Theon din Alexandria ( complete ) , Pappus din Alexandria ( fragmente ) și Ammonius ( pierdute ) . Conținut Ptolemeu a propus aici o teorie geometrică pentru descrierea mișcărilor planetelor , Lunii și a Soarelui . Această teorie a epiciclurilor și tabelele astronomice care o însoțesc sunt o dezvoltare a operei lui Hiparh . Ele vor rămâne referință timp de numeroase secole în lumile occidentale și arabe . Universul este conceput ca geocentric , ceea ce a condus lucrarea în uitare , la sfârșitul Renașterii , când modelul heliocentric al lui Copernic , Kepler și Galilei a reușit să se impună în pofida reticențelor Bisericii . Lucrarea este constituită din treisprezece cărți : Cartea I. Postulate fundamentale ale astronomiei ; teoria calculelor arcelor pe sferă ; tabele trigonometrice ; măsura oblicității eclipticii ; tabele de declinație și de ascensie dreaptă pentru punctele eclipticii . Cartea a II -a . Teoria climatelor ; tabele de ascensie oblică ; determinarea orelor temporare . Cartea a III -a . Definiția anului solar ; Determinarea duratei sale ; Tabele ale mișcării medii ; Anomalia Soarelui ; Tabele ; Distincția dintre timpul adevărat și timpul mediu . Cartea a IV -a . Perioade lunare , determinarea mișcărilor lunare medii ; anomalie și noduri ; Tabele . Cartea a V- a . A doua anomalie sau evecțiune . Corecții ale paralaxei pentru Soare și Lună ; Tabele . Cartea a VI -a . Diametre aparente ale Soarelui și Lunii ; Calcul al eclipselor ; Tabele . Cartea a VII -a . Precesia echinocțiilor ; Catalog al stelelor boreale . Cartea a VIII -a . Catalog al de stele șide constelații ; Răsărituri și apusuri ale stelelor fixe . Cartea a IX -a . Preliminarii ale teoriei planetelor ; Mercur . Cartea a X -a . Teoria lui Venus și Marte . Cartea a XI -a . Teoria lui Jupiter și Saturn . Cartea a XII -a . Calcul al retrogradațiilor , stațiuni și digresiuni maximate . Cartea a XIII -a . Mișcarea planetelor în latitudine ; previziunea fazelor lor de apariție și dispariție . Ediții moderne și traduceri Johan Ludvig Heiberg : Claudii Ptolemaei opera quae exstant omnia:Syntaxis Mathematica , Teubner , Leipzig,1898 ( conține textul latin și grec ) Gerald J. Toomer , Ptolemy's Almagest , Univ . Pr. , Princeton , ISBN00260-6 ( conține doar traducerea în limba engleză , fără textul în limba greacă ) Traducerea cea mai recentă este de B. M. Perry , publicată de St . John's College , Annapolis , Maryland , Statele Unite ale Americii Prima , și până acum unica ediție cu traducere în limba franceză , este aceea a abatelui Nicolas Halma , publicată în două volume înși retipărită în(Hermann , Paris ) . Note Bibliografie Dicționar enciclopedic , vol.I , A-C , Editura enciclopedică , București,ISBN0046-5 Otto Neugebauer , A History of ancient mathematical Astronomy , Springer , Berlin/New York , James Evans , The History and Practice of Ancient Astronomy , Oxford University Press , (ISBN509539-1 ) Michael Hoskin , The Cambridge Concise History of Astronomy , Cambridge University Press , (ISBN57291-6 ) Olaf Pedersen , A Survey of the Almagest , Odense University Press , (ISBN087-1 . A revised edition , prepared by Alexander Jones , is due to be published by Springer onnoiembrie Olaf Pedersen , Early Physics and Astronomy : A Historical Introduction,d edition , Cambridge University Press , (ISBN40340-5 ) Legături externe Ptolemy . Almagest . / translated from the Arabic by Gerard of Cremona . Digitized version of manuscript made in Northern Italy c.held by the State Library of Victoria . University of Vienna : AlmagestumPDF: s of different resolutions Almagest Planetary Model Animations Online luni-solar & planetary ephemeris calculator based on the Almagest Ptolemy's Almagest . PDF scans of Heiberg's Greek edition , now in the public domain ( Classical Greek ) A podcast discussion by Prof . M Heath and Dr A. Chapman of a recent re-discovery of ah-century manuscript in the university of Leeds Library Vezi și Geocentrism Teoria pământului plat \ :fr: Juan Vernet Istoria astronomiei Secolul al II -lea Cataloage astronomice Cărți de matematică Cărți de astronomie Istoria matematicii Cuvinte și expresii în limba arabă