Ștefan Uroș al V-lea al Serbiei
{{Infocaseta Monarh
| nume              = Ștefan Uroș al V-lea al Serbiei
| titlu             = Rege al Serbiei Împărat al sârbilor și al grecilor
| imagine           = 
| descriere         = 
| domnie            = 1346 - 1355 (rege) 1355 - 1371(ca țar)
| incoronare        = 
| altetitulaturi    = 
| nume complet      = Ștefan Uroș al V-lea
| predecesor        = Ștefan Uroș Dușan
| succesor          = Poziție abolită| casatorit cu      = 
| mostenitor        = 
| urmasi            = 
| casa regala       = dinastia Nemanjić
| imn regal         = 
| tatal             = Ștefan Uroș Dușan
| mama              = Elena a Bulgariei
| data nasterii     = cca. 1336
| locul nasterii    = 
| data mortii       = 4 decembrie 1371
| locul mortii      = 
| înmormântat       = 
| semnatura         = 
|}}
Ștefan Uroș al V-lea al Serbiei (sârbă: Свети Стефан Урош V; 1336 – 2/4 decembrie 1371), cunoscut de asemenea ca Ștefan Uroș cel Slab (Nejaki), a fost al doilea țar al Țaratului Sârb (1346–1355), fiind co-regent al tatălui său Ștefan Uroș al IV-lea Dușan Silni („cel Puternic”) și țar (1355–1371).

 Ascensiunea 
Ștefan Uroș al V-lea a fost singurul fiu al lui Ștefan Uroș al IV-lea Dușan cu Elena a Bulgariei, sora lui Ivan Alexandru al Bulgariei. A fost încoronat ca rege, în calitate de co-conducător, dar după ce Dușan a murit a fost el însuși încoronat împărat în 1346. Deși până în momentul succesiunii sale ca domnitor unic și împărat în 1355 Ștefan Uroș al V-lea nu mai era minor, a rămas în mare măsură dependent de mama sa sau diferiți membri ai curții.

 Domnia 

Incompetent pentru a susține marele imperiu creat de tatăl său, Uroș nu a putut respinge atacurile dușmanilor străini. Țaratul Sârb a lui Dușan s-a fragmentat într-un conglomerat de principate, dintre care unele nu au recunoscut nici nominal domnia sa. Prima provocare majoră pentru Ștefan Uroș a fost reprezentată de către unchiul său, Simeon Uroș Paleologul, care a încercat să ocupe tronul în 1356. Învins, Simeon Uroș s-a retras în Tesalia și Epir, unde a continuat să păstreze titlul de Imperator Raxie et Romanie, dispotus Larte et Blahie comes..

Poziția lui Ștefan Uroș nu a fost ajutată nici de mama sa Elena, care a început să conducă autonom la Serres, în alianță cu Jovan Uglješa. O poziție asemănătoare de autonomie a fost asumată de către familiile Dejanovic, Balșić, Nikola Altomanović și fratele lui Uglješa, Vukašin Mrnjavčević. În 1365, acesta din urmă s-a asociat la tron ca rege a lui Ștefan Uroș. La sfârșitul domniei sale numai terenurile de sub controlul direct al lui Ștefan Uroș au fost cele dintre munții Șar și Dunăre.

Moartea 

Ștefan Uroș al V-lea a murit fără copii, în decembrie 1371, după ce o mare parte din nobilimea sârbă a fost distrusă de turci în bătălia de la Marița la începutul acelui an. Cauza exactă a morții sale, la o vârstă relativ tânără rămâne necunoscută. Fiul lui Vukașin, prințul Marko, a moștenit titlul regal de tatăl său, dar puterea reală în nordul Serbiei, se găsea în mâinile lui Lazăr al Serbiei. Acesta din urmă nu și-a asumat titlurile imperiale sau regale (asociat cu dinastia Nemanja), iar în 1377 a fost acceptat de regele Tvrtko I al Bosniei (un nepot matern a lui Ștefan Dragutin) ca rege titular al Serbiei. Serbia a devenit un vasal al turcilor în 1390, dar a rămas condusă efectiv de familie Lazarević și apoi de către succesorii lor Brankovic până la bătălia de la Smederevo din 1459.

Moștenirea 
În umbra marilor cuceriri ale tatălui său, împăratul Ștefan Uroș al V-lea a devenit o victimă al noilor nobili din Serbia îmbogățită de războiul recent și jafuri. Menținerea instrumentelor de ordine a fost imposibilă din cauza infrastructurii slabe sau inexistente între teritoriile vechi și cele noi. Modestia excepțională și toleranță acestui conducător a fost principalul motiv pentru care a fost numit „slab”, și, de asemenea, motivul pentru care a fost canonizat peste 211 de ani de la moartea sa.

Ștefan Uroș al V-lea a fost canonizat de Biserica Ortodoxă Sârbă. Trupul său este păstrat la Mănăstirea Jazak de pe muntele Fruška Gora.

Arbore genealogic 

</div>

Note

Bibliografie
 John V.A. Fine, Jr., The Late Medieval Balkans, Ann Arbor, 1987.
 Translated with small changes from small encyclopedia "Sveznanje" published by "Narodno delo", Belgrad, in 1937 which is today in public domain.
 This article is written from the point of view of that place and time and may not reflect modern opinions or recent discoveries.

Legături externe
 Vladimir Ćorović : Istoria sârbilor 

Nașteri în 1336
Decese în 1371
Monarhi sârbi
Dinastia Nemanjić
{ { Infocaseta Monarh | nume = Ștefan Uroș al V -lea al Serbiei | titlu = Rege al Serbiei Împărat al sârbilor și al grecilor | imagine = | descriere = | domnie = -( rege) -ca țar ) | incoronare = | altetitulaturi = | nume complet = Ștefan Uroș al V -lea | predecesor = Ștefan Uroș Dușan | succesor = Poziție abolită | casatorit cu = | mostenitor = | urmasi = | casa regala = dinastia Nemanjić | imn regal = | tatal = Ștefan Uroș Dușan | mama = Elena a Bulgariei | data nasterii = cca . | locul nasterii = | data mortii =decembrie | locul mortii = | înmormântat = | semnatura = | } } Ștefan Uroș al V -lea al Serbiei ( sârbă : Свети Стефан Урош V; –4 decembrie cunoscut de asemenea ca Ștefan Uroș cel Slab ( Nejaki ) , a fost al doilea țar al Țaratului Sârb1355 ) , fiind co-regent al tatălui său Ștefan Uroș al IV -lea Dușan Silni ( „ cel Puternic ” ) și țar1371 ) . Ascensiunea Ștefan Uroș al V-lea a fost singurul fiu al lui Ștefan Uroș al IV -lea Dușan cu Elena a Bulgariei , sora lui Ivan Alexandru al Bulgariei . A fost încoronat ca rege , în calitate de co-conducător , dar după ce Dușan a murit a fost el însuși încoronat împărat în Deși până în momentul succesiunii sale ca domnitor unic și împărat înȘtefan Uroș al V -lea nu mai era minor , a rămas în mare măsură dependent de mama sa sau diferiți membri ai curții . Domnia Incompetent pentru a susține marele imperiu creat de tatăl său , Uroș nu a putut respinge atacurile dușmanilor străini . Țaratul Sârb a lui Dușan s- a fragmentat într- un conglomerat de principate , dintre care unele nu au recunoscut nici nominal domnia sa . Prima provocare majoră pentru Ștefan Uroș a fost reprezentată de către unchiul său , Simeon Uroș Paleologul , care a încercat să ocupe tronul în Învins , Simeon Uroș s- a retras în Tesalia și Epir , unde a continuat să păstreze titlul de Imperator Raxie et Romanie , dispotus Larte et Blahie comes. . Poziția lui Ștefan Uroș nu a fost ajutată nici de mama sa Elena , care a început să conducă autonom la Serres , în alianță cu Jovan Uglješa . O poziție asemănătoare de autonomie a fost asumată de către familiile Dejanovic , Balșić , Nikola Altomanović și fratele lui Uglješa , Vukašin Mrnjavčević . În acesta din urmă s- a asociat la tron ca rege a lui Ștefan Uroș . La sfârșitul domniei sale numai terenurile de sub controlul direct al lui Ștefan Uroș au fost cele dintre munții Șar și Dunăre . Moartea Ștefan Uroș al V-lea a murit fără copii , în decembrie după ce o mare parte din nobilimea sârbă a fost distrusă de turci în bătălia de la Marița la începutul acelui an . Cauza exactă a morții sale , la o vârstă relativ tânără rămâne necunoscută . Fiul lui Vukașin , prințul Marko , a moștenit titlul regal de tatăl său , dar puterea reală în nordul Serbiei , se găsea în mâinile lui Lazăr al Serbiei . Acesta din urmă nu și- a asumat titlurile imperiale sau regale ( asociat cu dinastia Nemanja ) , iar îna fost acceptat de regele Tvrtko I al Bosniei ( un nepot matern a lui Ștefan Dragutin ) ca rege titular al Serbiei . Serbia a devenit un vasal al turcilor în dar a rămas condusă efectiv de familie Lazarević și apoi de către succesorii lor Brankovic până la bătălia de la Smederevo din Moștenirea În umbra marilor cuceriri ale tatălui său , împăratul Ștefan Uroș al V-lea a devenit o victimă al noilor nobili din Serbia îmbogățită de războiul recent și jafuri . Menținerea instrumentelor de ordine a fost imposibilă din cauza infrastructurii slabe sau inexistente între teritoriile vechi și cele noi . Modestia excepțională și toleranță acestui conducător a fost principalul motiv pentru care a fost numit „ slab ” , și , de asemenea , motivul pentru care a fost canonizat pestede ani de la moartea sa . Ștefan Uroș al V-lea a fost canonizat de Biserica Ortodoxă Sârbă . Trupul său este păstrat la Mănăstirea Jazak de pe muntele Fruška Gora . Arbore genealogic </div> Note Bibliografie John V.A. Fine , Jr. , The Late Medieval Balkans , Ann Arbor , Translated with small changes from small encyclopedia " Sveznanje " published by " Narodno delo " , Belgrad , inwhich is today in public domain . This article is written from the point of view of that place and time and may not reflect modern opinions or recent discoveries . Legături externe Vladimir Ćorović \ : Istoria sârbilor Nașteri în Decese în Monarhi sârbi Dinastia Nemanjić