Valeriu Pantazi
Valeriu Pantazi, pe numele său real Valeriu Pantazie Constantinescu, () a fost un poet, scriitor, topograf și pictor român, membru al Uniunii Artiștilor Plastici  din București și al Uniunii Scriitorilor din România. Valeriu Pantazi a fost un apropiat al lui Nichita Stănescu, Sorin Dumitrescu, Ștefan Agopian, al graficianului Valentin Popa, al pictorului Radu Darânga și l-a avut ca profesor pe Octavian Angheluță. Cel mai bun prieten al său a fost pictorul piteștean Gheorghe Pantelie. Valeriu Pantazi a fost  căsătorit cu arhitecta și autoarea de literatură pentru copii Francisca Stoenescu.<ref>Pentru Nichita - colecție de amintiri (în „Amintiri din scriitorie”), Ștefan Agopian, Academia Cațavencu, 06.08.2008-24.12.2008 (preluare de la www.catavencu.ro: amintiri-pagina2])</ref>

În pictura sa, printr-o tematică bogată ancorată în operele înaintașilor români și internaționali, Valeriu Pantazi a probat a fi un adept al picturii clasice. Asemenea înaintașilor săi Dărăscu, Petrașcu și Pallady, maeștri ai impresionismului și postimpresionismului, Valeriu Pantazi a reușit să integreze stiluri, tehnici și abordări din opere clasice, fără a le frauda.

„... Eu îmi permit doar să afirm că nu există nici un fel de „alchimie” între cuvânt și culoare (ocolesc fascinantele revelații ale unor Rimbaud, Bacovia) în ceea ce mă privește. Fiind modalități de expresie total diferite, cu o „semiotică și semantică” aparte, mă rezum la gândul că există o minunată „școală” a poeziei române și universale, așa cum există și pentru pictură și că la acestea se mai adaugă „ingredientele” numite temperament, aptitudine, voință și inteligență artistică, și nu altfel. Sigur că există un albastru evocator în pictură, care nu are nicio legătură cu cuvântul „albastru”, că există un verde plin de vitalitate sau ofilit, dar cuvântul „verde” poate fi „de albastru”, cum spunea Nichita Stănescu; există fel de fel de roșuri în pictură, dar niciunul nu este „Roșu vertical” !Și totuși... atât pagina nescrisă cât și pânza neîncepută sunt infinit de albe și de imaculate și de aici, dacă vreți, poate începe o „alchimie” care le unește etern.”--- Interviu cu Valeriu Pantazi în „Jurnalul de Argeș”, 1992 - rubrica „Dialoguri de Argeș”

Împătimit pescar în Delta Dunării și foarte atașat de Dobrogea, Valeriu Pantazi a pictat satele de pescari unde a poposit, vegetația, bărcile, casele și siluetele umane specifice. El a abordat și tematici abstracte pe pânze unde se poate observa interferența liniilor cu tăieturi geometrice cu culori și tușe apăsate, luxuriant de luminoase și vii. Aceste lucrări se alătură stilistic expresionismului. Deși opera sa în domeniul expresionismului abstract l-a atras, el a rămas fidel figurativului.

 Biografie 
 Anii timpurii 

Valeriu Pantazi (Constantinescu) s-a născut la 17 mai 1940 în localitatea Urechești, județul Vrancea, în acei ani județul Râmnicu Sărat. Mama lui era tânăra Maria Oprescu, absolventă a Pensionului de fete din Focșani, iar tatăl ofițerul de gardă (absolvent de Filozofie) Octavian Constantinescu (Perianu) de 28 de ani, ce avea să plece în curând pe front, la Odessa. Tradiția orală spune că Valeriu Pantazi ar fi fost botezat cum era obiceiul în armata română de un triumvirat de înalți ofițeri, coloneii Codreanu, Haină-Roșie și generalul Pantazi. Familia s-a refugiat din Focșani pe dealurile de la Faraoanele, unde bunicul dinspre mamă avea o mică moșie cu vie nobilă, pădure și terenuri de vânătoare. Acolo a crescut Valeriu Pantazi cu mama și fratele lui Nicolae până la întoarcerea tatălui din cel de-al Doilea Război Mondial. Spre sfârșitul războiului, tatăl lui Valeriu s-a întors pe jos de la Odessa rătăcind mii de kilometri, înfometat și rănit. Epurat din armată, urmărit de sovietici, s-a refugiat în Școala de Șefi de Gară CFR, apoi și-a luat familia și cu serviciul s-a mutat din gară-n gară (Mărășești, Focșani, Nehoiu, Buzău, Râmnicu Sărat, Galați, Ulmeni), până la pensie. Tânărul Valeriu Pantazi a făcut școala „pe bucățele” prin toate aceste orașe, iar liceul la „B.P. Hașdeu”, un liceu de băieți din Buzău. Valeriu Pantazi învățase să scrie și să citească de la 4 ani. Mama lui așteptându-și soțul de pe front, l-a învățat scrisul, cititul și limba franceză învățată la Pension. Încă de pe atunci copilul citea din biblioteca bunicului „Misterele Parisului”, „Aventurile submarinului Dox”, „Viața lui Alexandru cel Mare” și alte cărți de istorie. Adolescent fiind a scris două romane și câteva poezii pe niște caiete care s-au pierdut. La liceu s-a remarcat la istorie, limba română, științele naturale și matematică. Tot atunci a scris un amplu poem: Răspuns la Scrisoarea a III-a a lui Eminescu, care a fost dezbătut prin cenaclurile bucureștene, dar care s-a pierdut deoarece (pe atunci poetul Pantazi) s-a mutat de 17 ori prin subsoluri, mansarde și camere de închiriat în București.

 Studii 

Când a venit în București, la 18 ani, avea de ales între matematică, arte plastice sau filologie. A ales Institutul Nicolae Grigorescu, secția de pictură, unde a făcut doar două luni pregătire de specialitate cu maeștrii Corneliu Baba și Alexandru Ciucurencu. A obținut nota generală 7,22 cu patru zecimi sub ultima notă de intrare. De frica armatei (2 ani și 4 luni) s-a înscris la examenele Școlii de Drumuri și Poduri din București, unde a reușit cu note de bursier. După absolvire a dat din nou examen la proaspăt înființata Facultate de Arte Plastice a Institutului Pedagogic, Universitatea București, unde a reușit de data aceasta cu nota 10  și a fost pregătit de către Octavian Angheluță. Între timp se pregătise, făcând mult desen în cărbune, crochiuri, naturi statice și nuduri în ulei. Era fericit pentru că noul Institut era supranumit „Mica Sorbonă” iar acolo a întâlnit colegi care aveau să devină renumiți. I-a avut colegi de an pe Eugen Stănculescu, Barbu Nițescu (Paris), Augustin Costinescu, Radu Darânga, sculptorița Valentina Boștină, Doru Covrig, Ion Dumitriu și Horia Bernea. La sfârșitul anului întâi a deschis împreună cu Eugen Stănculescu, fără voia Decanatului, o expoziție pe holul Institutului, cu picturi mari, cubiste, în stilul Picasso. Pantazi a expus și un nud pictat cu cremă de ghete. Amândoi studenți au fost exmatriculați pentru „huliganism” și trimiși un an la „munca de jos”. Eugen Stănculescu s-a angajat ca vitrinier la „OCL Alimentara” iar Pantazi, care avea o diplomă de absolvire a Școlii de Drumuri și Poduri București, pe un șantier de Drumuri și Poduri. Adeseori, Valeriu Pantazi s-a lăudat că el a mers cu mașina pe un drum făcut chiar de el pe valea Mureșului. Despre studiile sale a vorbit Ștefan Agopian astfel:

„... Avea 30 de ani în 1970, când ne-am cunoscut, și nu lucra nicăieri. Considera că un scriitor nu trebuie să muncească decât la opera lui, asta ocupându-i tot timpul. Așa că nu muncea și gata. Făcuse liceul la Buzău, apoi Școala de Drumuri și Poduri din București, o instituție foarte serioasă, cu o veche tradiție, fiind înființată în 1851 de Știrbei Vodă. După aceea a făcut trei ani la Institutul Pedagocic, secția de pictură, dar n-a apucat să-și dea diploma, fiind exmatriculat pentru huliganism, un cuvânt care pe vremea aia putea să însemne orice.”---Ștefan Agopian: Scriitor în comunism, Editura Polirom, București, 14 ian. 2014 - 229 pagini

În vremea studenției a debutat și ca poet în revista „Luceafărul” (1961) la „Poșta Redacției”. Apoi a publicat frecvent și a luat chiar și un premiu al revistei în anul 1972. Tot în acea perioadă a cunoscut și s-a împrietenit cu maeștrii Dumitru Ghiață, Lucian Grigorescu, Henry Catargi, critici de artă Eugen Schileru, Nicolae Argintescu-Amza, Radu Ionescu și viitorul profesor și istoric al artei George Oprescu, cu care era vecin pe b-dul Republicii. Frecventând Cenaclul literar de la Universitate și de la Casa Scriitorilor, a asistat la debutul lui Adrian Păunescu, Ioan Alexandru, Virgil Mazilescu, Gabriela Melinescu, Leonid Dimov, Paul Goma și Tudor Octavian. La Cenaclul lui Miron Radu Paraschivescu lua mereu cuvântul, devenise „un critic de temut” (după cum scrie Eugen Barbu în a sa „Istorie a literaturii”). Atunci l-a cunoscut pe Ștefan Agopian (cu care a legat o strânsă prietenie), pe Iolanda Malamen (poetă, prozatoare și critic de artă), pe Daniel Turcea, Adi Cusin, Ion Mircea, Eva Lendvay (poetă de limbă maghiară care scria poezii în limba română), Gabriela Melinescu și poeta Violeta Zamfirescu, pe Sânziana Pop, Ilie Constantin și Gigi Astaloș (dramaturgul), pe Alexandru (Alecu) Paleologu, Ștefan Augustin Doinaș, Nicu Filip, pe criticii Nicolae Ciobanu și Eugen Negrici, pe Pâcă și Pucă, Mircea Ciobanu poetul și Mircea Ciobanu pictorul și pe Corneliu Vadim Tudor.http://www.romaniamare.info: Jurnalul (R)evoluției lui Corneliu Vadim Tudor, de la naștere pînă în zilele noastre (72) - de Corneliu Vadim Tudor în Revista România Mare, accesat 30 aprilie 2017

 Debut literar 

Debutul literar l-a avut în anul 1961 cu o poezie publicată în revista Luceafărul, intitulată „Poem către bunicul din Faraoanele”, de pe urma căreia a câștigat o sumă de bani. Acest eveniment i-a schimbat viața ca urmare a deciziei de a se face poet. Ca orice poet boem, Valeriu Pantazi s-a mutat în anul 1970 într-o cămăruță de 3 m x 4 m în subsolului unui bloc de pe strada Sfinților nr.8, pentru a-și urma destinul alături de iubita sa, Iolanda Malamen. În această perioadă a legat o strânsă prietenie cu Ștefan Agopian.

Cartea de debut a fost volumul de poezii „Estimp” (1972) publicat la Editura Cartea Românească.

Carieră

Valeriu Pantazi a înființat în anul 1967 „Cenaclul de picto-poezie Mihai Eminescu” la Casa de Cultură și pe strada cu același nume. Eugen Barbu, locuind pe aceeași stradă („Mihai Eminescu”) și dorind să aibă un cenaclu al lui, aproape de casă, a început să-l critice pe Pantazi, invocând faptul că acesta promovează doar poezia și proza modernă „capitalistă”, picturi cubiste și abstracte etc. Organele de partid i-au încredințat lui Eugen Barbu cenaclul, sub pretextul că acesta practică proza realistă. Conflictul dintre Valeriu Pantazi și Eugen Barbu a dus la o decimare reciprocă, astfel „Cenaclul lui Barbu” s-a stins încet, încet, iar Pantazi a luat-o de la capăt cu o altă „încercare” la Ateneul Tineretului (Casa Malaxa de pe aleea Alexandru, la Șosea). Între timp a lucrat la „Revista Cutezătorii”, a fost îndrumător cultural la „Vatra Luminoasă” și la „Almanahul Literar”. A locuit, cu totul întâmplător, în „Hanul Galben”, locul acțiunii din romanul lui Mateiu Caragiale „Craii de Curtea Veche”. Aici a avut condiții bune de lucru, a pictat, a scris și a citit mult: Constant Tonegaru, Dimitrie Stelaru, poeții antici, poezia franceză, Friedrich Hölderlin, Robert Frost, T.S. Eliot, Odysseas Elytis. La „Ateneul Tineretului”, în afară de cenaclul de poezie unde citeau Virgil Mazilescu, Daniel Turcea, Mircea Popa, Ion Marin Tudose, Iolanda Malamen, Marin Tarangul, Ștefan Agopian și Nichita Stănescu, Pantazi a inițiat „Clubul de Jazz”, balet modern, seri de lectură de teatru (George Astaloș), o pinacotecă și expoziții de pictură și sculptură. În anul 1972 a fost premiat de „Revista Luceafărul” și a devenit membru al Fondului Literar. La scurt timp, Ateneul Tineretului a fost desființat deoarece avea tentă prea occidentală și Casa Malaxa era în dispută de interese imobiliare.

După patru ani de așteptare editura Editura Cartea Românească a publicat volumul de poezii “Estimp” (1972), cartea de debut a lui Pantazi care a adunat peste 20 de cronici laudative, criticul și poetul Nicolae Prelipceanu declarându-l cel mai bun volum. În același an a depus la editură volumul „Celebrări” după apariția căruia a devenit membru al Uniunii Scriitorilor din România, membru de onoare al Societății Culturale Astra și membru al PEN-Clubului. A participat la expoziții de grup și a vândut primele tablouri. Pe altele le-a făcut cadou. Nichita Stănescu l-a apreciat și s-au văzut aproape zilnic până în anul 1982, au mers împreună la mare la „2 Mai” și au participat la întâlniri cu cititorii iubitori de poezie din București și din țară.

În anul 1978 a fost publicat cel de-al treilea volum de poezie, „Aerul tare de dragoste”, care a evidențiat latura lirică a poetului. Tot în acel an s-a căsătorit cu scriitoarea și arhitecta Francisca Stoenescu, și-a adunat manuscrisele și picturile de prin subsoluri și mansarde și s-a mutat pe strada Haga nr.4 unde a avut la dispoziție un atelier luminos și un living mare, cu ferestre enorme. Ca urmare, a adoptat o linie mai fermă în compoziții dar a rămas același colorist. A vândut lucrări unor greci, polonezi, suedezi și unor colecționari români. A lucrat împreună cu Barbu Nițescu o tapiserie, cu Cornel Rikman vitralii, l-a ajutat pe sculptorul Constantin Popovici să termine o comandă monumentală, a învățat mult de la Neagu Anghel, Benone Șuvăilă, profesorul Constantin Crișan, Bogdan Pietriș cu care a mers în fiecare vară, săptămâni întregi în Delta Dunării la Mila 23 și mai apoi la Casa de Creație de la Partizani (pe brațul Sulina).

În perioada 1978 – 1983, viața lui Valeriu Pantazi a fost marcată de prietenia (și emulația) cu „poetul național” Nichita Stănescu și grupul de scriitori și pictori din jurul acestuia. A pictat și a vândut lucrări direct din atelier, dar a și scris intens, pregătind cel de-al patrulea volum de poezie, „Tu, Secole!”, care a fost ilustrat de graficianul Mircia Dumitrescu. Volumul a apărut în anul 1984 la Editura Cartea Românească și i-a adus statutul de membru titular al Uniunii Scriitorilor din România. Între timp, s-a despărțit de prietenul său, graficianul Valentin Popa, cu care colaborase câțiva ani și care a ales să rămână în Franța, și de poetul și prietenul său Nichita Stănescu, care a decedat în anul 1983. În următorii doi ani, Pantazi s-a închis în sine, a pictat adoptând o factură „sintetică și conceptuală”.

Evenimentele care au urmat s-au dovedit a fi hotărâtoare în viața și creația artistului. În anul 1985, soția sa Francisca Stoenescu a făcut o călătorie în occident și a rămas în Olanda. Valeriu Pantazi nu a obținut pașaport deoarece în dosarul său de la Uniune scria că “nu prezintă garanții morale și politice”. Artistul a rămas „zălog” în strada Haga nr.4 din București, amenințat de autorități că va fi aruncat în stradă, că nu va mai publica nimic, că nu va mai expune și a fost chemat lunar la „serviciul de pașapoarte” să dea declarații despre „ce face soția lui în Olanda”. Fără niciun mijloc de existență, Valeriu Pantazi a primit ajutor de la prietenii lui din Pitești (din timpul studenției) care i-au oferit sala „Metopa” unde a putut să expună clandestin, vara, când custodele galeriei era plecat în concediu. Sprijinit de maestrul Gheorghe Pantelie care l-a și găzduit în Pitești, a vândut aproape toate lucrările expuse (1985 – 1989) și a fost sfătuit de către acesta să înceapă să abordeze expresionismul abstract. Ca urmare a vânzării lucrărilor pe care le-a realizat a avut din ce trăi, dar nu i s-a publicat nimic în nicio revistă până la Revoluția Română din 1989. În anul 1990 a plecat în Olanda, la Nijmegen, unde și-a revăzut soția după cinci ani de despărțire. Avea 50 de ani, 7 expoziții, 4 cărți cărți publicate, numeroase articole și interviuri.

În Olanda, a vizitat multe galerii, Muzeul Van Gogh, Muzeul Regal din Amsterdam și a încheiat un contract pentru două expoziții cu „Leon ArtGalery”. A lucrat cu asiduitate pânze mari expresionist-abstracte. Prima expoziție de la „Leon ArtGalery” a fost un succes. În scurt timp presa de specialitate l-a declarat „cel mai mare COBRA din Est”. A deschis apoi o expoziție la „Galeria MILL” cu lucrări figurative și nuduri. A vândut din nou tot. În anul următor, la a doua expoziție din Quick era deja un clasic al „expresionismului abstract liric”. A fost invitat peste tot, a cunoscut mulți artiști olandezi, iranieni, unguri, greci și și-a făcut mulți prieteni. În anul 1992 s-a reîntors în România convins că pictura românească se oprise la „Școala de la Balcic”, tot „realismul socialist” fiind un episod nesemnificativ.

Valeriu Pantazi avea un crez: 

Valeriu Pantazi a decedat pe 25 iulie 2015 după o lungă suferință și a fost înmormântat pe 28 iulie în Cimitirul Străulești 2 pe Aleea Scriitorilor, între mormântul poetului Mihai Elin și cel al lui Ion Murgeanu .

 Operă literară 
Valeriu Pantazi a scris de-a lungul carierei 6 cărți, după cum urmează:
 Estimp - Editura Cartea Românească, 1972, coperta de Dumitru Ristea;
 Celebrări - Editura Cartea Românească, București, 1978, lector Mircea Ciobanu, tehnoredactare Gheorghe Chiru,  Intreprinderea poligrafică „Filaret”;
 Aerul tare de dragoste - Editura Eminescu, București, 1980, cu copertă realizată grafic de Francisca Stoenescu;
 Antologia Zilele care se nasc - Traducere, 1982;
 Tu secole! - Editura Cartea Românească, București, 1984, coperta și șase ilustrații de Mircia Dumitrescu<ref>http://www.primariasector1.ro: [http://www.primariasector1.ro/download/centenar/CV%20Dumitrescu.pdf CV Mircia Dumitrescu, pag. 3, coperta și șase ilustrații</ref>, lector Mircea Ciobanu, tehnoredactare Constanța Vulcănescu,  Intreprinderea poligrafică „13 Decembrie 1918”;
 Accidentul OZN (Science fiction), 1996, Editura Karat-Cartimex, sub pseudonimul William P. Sanders, ISBN 973-97493-1-3;
 Prăbușirea în viitor (Science fiction), 1994 - 2000, Editura Karat-Cartimex, sub pseudonimul William P. Sanders, ISBN 973-98178-0-7;
 Foamea și setea, Colecția Impasuri și semne, Editura Anastasia, 2000, traducere de Zanaida Luca după Christos Yannaras, ediție îngrjită de Valeriu Pantazi care a scris și prefața volumului, ISBN 973-9374-73-5.

Valeriu Pantazi a devenit și subiect de roman. George Colpit a descris în romanul său „Nebunul”, editat în anul 2011 (ISBN 978-606-92963-8-7) viața aventuroasă și boemă pe care Pantazi a avut-o în tinerețe. Scriitorul Ștefan Agopian, începând din anul 2011 până în 2012, a publicat în revista Cațavencii un serial numit „Scriitor în comunism” în care unul din personajele principale este poetul Valeriu Pantazi. În anul 2014, scriitoarea piteșteană Maria Mona Vâlceanu a publicat romanul „Egor - o iubire imposibilă”Egor, o iubire imposibilă, Cartea scriitoarei Maria Mona Vâlceanu în Revista Cultura vâlceană, ianurie 2015, pag. 5 - recenzie de Ștefan I. Stăiculescu la Editura Zodia Fecioarei, Pitești, ISBN 978-973-9388-61-0. Coperta I-a a romanului are ca ilustrație pictura „Natașa după baie” (vezi galeria de imagini), realizată de Valeriu Pantazi.

Mai jos sunt transcrise câteva poezii din volumul „Celebrări” din anul 1978:

 Critică literară 

 Eugen Barbu criticând debutul literar cu placheta Estimp  - Editura Cartea Românească, 1972:

 Pictură 

Valeriu Pantazi a participat la expoziții de pictură, personale și de grup, după cum urmează:„Luceafărul de dimineață” NR 7. 2015 - Sentimentul tradiției - de Iolanda Malamen, cu ocazia apariției albumului de pictură PANTAZI, mai 2015.
 1968 - Picto-poezie - expoziție de grup București;
 1970 - Expoziție de grup la Ateneul Tineretului, București;
 1986 - 2004 - expoziții personale la Galeria de artă „Metopa” Pitești;
 1990 - 1992 - expune în Olanda la Mill Galerie, Xenia Weesenhof și Leon'Art Galerie în Wegedoorm - Cuijik;
 1993 - Expresionism Abstract - Credit Bank, București și Phoenix, statul Arizona;
 1994 - Art Expo - Bienala de pictură, București;
 2003 - 2008 - Galeria de artă „Metopa” - Art Point - Căminul Artei - expoziții personale;
 2004 - A reprezentat România la Bruxelles, Strasburg și Roma cu cinci peisaje;
 2005 - Expoziție personală la Galeriile Muzeului de Artă Slatina;
 2008 - Expoziție personală Galeria de artă „Metopa” și Silva - Bușteni;
 2009 - Expoziție de grup Silva - Bușteni;
 2010 - Expoziție la Pinecoteca Dacia - Pantazii '70;
 2010 - Expoziția Interferențe de la Hotel Silva din Bușteni;
 2012 - Expoziție Galeria de artă „Metopa” - Pitești și Galeria de Artă - Biblioteca Județeană Argeș.
 2013 - Expoziție Galeria de artă „Metopa” - Pitești, „Clasic și Modern” - Valeriu Pantazi și Paul Mecet.
 2015 (1 - 21 iunie) - Expoziție la Galeria de artă „Metopa” intitulată PANTAZI '75 - „Locuri și melacolii”, invitat Paul Mecet, organizator Ion Pantilie din partea UAP filiala Pitești.
Picturile sale se regăsesc în colecții private din Australia, Belgia, Israel, Canada, Polonia, Olanda, Suedia, SUA, România și la Muzeul Național al Literaturii Române din București.

 Critica de artă
Referitor la artă, Valeriu Pantazi rezuma totul în butada următoare:

Printr-o tematică bogată, ancorată în operele înaintașilor români și internaționali, Valeriu Pantazi a probat a fi un adept al picturii clasice. În acest sens sunt menționate desenul precis și rafinat, armonia cromatică și soluțiile compoziționale care se întâlnesc în creația sa. Artistul a pictat o serie de „Veneții” care prin panoramarea peisajelor culminează cu Marea Lagună cu aer vetust ce se pierde treptat în Eterna Cetate Venețiană. Cromatica folosită se suprapune pe motivele abordate, într-un registru care confirmă stăpânirea unei tușe nonconfigurativă și dinamice, ce ține marginal de arealul „abstractului”. Despre ciclul de venețiene care înglobează peisaje ale Pieței San Marco, Canalului Grande, Ponte Vigo-Ghioggia, Veneția - Campanella, Veneția San Tropaso, criticul de artă Augustin Macarie a remarcat: „Italia este datoare cu un monument pentru Valeriu Pantazi”. Se mai poate observa un joc al imaginii „reale sau oglindite în ape” etern mișcătoare, totul reflectând o exuberanță narativă specifică impresionismului. Opera sa venețiană reprezintă de fapt un cumul de energii, jocuri de lumini, transparențe și umbre precum și dorința de a nu se îndepărta de un subiect atât de empatic. Venețiile sale „nu tânjesc după o originalitate emfatică” și de asemenea „nu vor a găsi neapărat metode și formulări ce pot duce la un pitoresc facil”.

Alături de peisajele venețiene, o altă tematică predilectă pentru Valeriu Pantazi a fost peisajele Balcicului. Imaginile venețiene și mai ales cele din Balcic arată realitatea istorică a locurilor, percepția lor fiind, în schimb, foarte actuală. Pictorul prin opera sa a încercat să explice că lumea de ieri nu poate fi pricepută decât cu mintea de astăzi și că devorarea convențiilor temporale sunt cauzate de permanentizarea prezentului. Soluția adusă de către artist a fost îndrumarea privitorului într-un exercițiu de aducere a acelui timp istoric în actualitatea sensibilității celui care percepe astăzi prezentul existent dintotdeauna și nu impune o călătorie în trecutul invocat (nu evocat). În expozițiile la care a luat parte, Valeriu Pantazi a oferit imaginea unui artist „stăpân pe uneltele sale”, matur și care, chiar dacă a părut a fi un clasic al începutului de secol al XX-lea, a reușit să depășească aerul de perimare care pândea astfel de demersuri. El a făcut apel la sensibilitatea umană care contractă și nu evocă timpul.

O altă tematică intens abordată de Pantazi a ținut de tradiționalismul abordării naturilor statice și a florilor din pictura românească, utilizând noi abordări. Florile sunt ingenios incluse printre peisaje, întregind imaginile despre natură. Valeriu Pantazi a afișat o operă cu o paletă sclipitoare, în care complementaritățile sunt controlate fără derapaje care să iasă în evidență, pictorul dispunând abil fiecare culoare la locul ei, într-o bună vecinătate cu celelalte. Totul se conjugă în final „într-un izvor de lumină plină de vrajă și mister”.

Asemenea înaintașilor săi Dărăscu, Petrașcu și Pallady, maeștri ai impresionismului și postimpresionismului, Valeriu Pantazi a reușit să integreze stiluri, tehnici și abordări din opere clasice, fără a le frauda. Împătimit pescar în Delta Dunării și foarte atașat de Dobrogea, Valeriu Pantazi a pictat satele de pescari unde a poposit, vegetația, bărcile, casele și siluetele umane specifice.

Valeriu Pantazi a abordat și tematici abstracte pe pânze unde se poate observa interferența liniilor cu tăieturi geometrice cu culori și tușe apăsate, luminoase și vii. Aceste lucrări se alătură stilistic expresionismului. Deși a fost ademenit de expresionismului abstract, el a rămas fidel figurativului.

 Premii 

 Laureat al Revistei „Luceafărul” în anul 1972.

 Galerie de imagini 
Valeriu Pantazi spunea despre el însuși:

Cu ocazia expoziției deschise în Wegedoorm-Cuijik, Olanda (1991), la Leon Art Galerie, Henk de Moll spunea cu privire la pictura lui Pantazi: 

George Colpit surprinde, în romanul său „Nebunul”, viață boemă din care făcea parte Valeriu Pantazi:

În domeniul picturii expresionist-abstracte sunt de menționat cele 14 opere din seria de 24 de pânze abstracte realizate și vândute în Olanda, între anii 1991 - 1992, pentru care presa olandeză l-a definit pe Valeriu Pantazi ca aparținând stilului expresionist abstract „liric”:

In memoriam
 Maestrul Valeriu Pantazi - In memoriam - 28 iulie 2015
 Portret Valeriu Pantazi - „Un gând pus în poveste” - la wikisursă - articol de Octavian Stoica, în Revista Cafeneaua Literară Pitești, nr. 5/160, 16 mai 2016, Anul XIII, pag. 28 - 29
 Expoziția retrospectivă Valeriu Pantazi intitulată „Un gând pus în poveste” - 12 - 30 octombrie 2016 de la Galeria de Artă Calea Victoriei 33, sub patronajul Teatrului de revistă „Constantin Tănase” din București, invitat special profesorul Ion Pantilie. Vezi fotografiile expoziției și câteva din picturile care au fost expuse pe simeze.

 Pictorul din strada Mecet numărul 15 - articol de Ion Pantilie în Revista Cafeneaua Literară Pitești, nr. 11/166, 14 noiembrie 2016, Anul XIII, pag. 28
 Valeriu Pantazi - Portret - „Templul frumosului” - la wikisursă - articol de Octavian Stoica, în Revista  Cafeneaua Literară a Centrului Cultural Român din Pitești, Argeș – nr. 12/167, 9 decembrie 2016, Anul XIII, pag. 26 - 27
 www.radiometafora.ro: Eveniment Remember Valeriu Pantazi - 19 august 2017  - La Expoziția Națională Canadiană de la  Toronto (18 august - 4 septembrie 2017), Ziarul Observatorul de Toronto a organizat, prin cărți și reviste, o mică imagine a României - publicat de Puiu Popescu, director al ziarului - accesat 30 august 2017
 În anul 2018 a apărut cartea de povestiri intitulată Moartea calului Andrei scrisă de Dinu Petrescu și Gabriel Petrescu, S.C. Print ATU Srl, Sibiu, ISBN 978-973-0-27494-3. Autorii i-au dedicat lui Valeriu Pantazi patru capitole, după cum urmează:
 In memoriam Valeriu Pantazi - de Gabriel Petrescu, pag. 112-114;
 Cu Pantazi la 2 Mai - de Gabriel Petrescu, pag. 115-118;
 Pantazi 70 de ani - de Florin Petrescu, pag. 119-120;
 Valeriu Pantazi trăia viața prin artă - de Dinu Petrescu, pag. 121-125.
  În iulie 2020 a apărut cartea de amintiri intitulată La margine de București scrisă de Gabriel Petrescu, S.C. Print ATU Srl Sibiu, 285 pagini, ISBN 978-973-0-32185-2, cu următoarele capitole dedicate lui Valeriu Pantazi:
 Amintiri cu Valeriu Pantazi, pag. 233-236;
 Pantalonii, pag. 237-238;
 Autoportretul, pag. 239;
 Cu Pantazi la 2 Mai, pag. 240-243 (republicată);
 Amintiri de la 2 Mai, Gazdă nouă, pag. 244-246;
 Amintiri de la 2 Mai. Costel lipoveanul, pag. 247-250;
 Amintiri de la 2 Mai. Radu cel obraznic, pag. 251-254'
 Amintiri de la 2 Mai. Măgarul lui nea Tănase, pag. 255-257.
  19 - 23 octombrie 2020 — la Centrul Cultural Pitești a avut loc prelegerea cu tema „Doi Maeștri ai Penelului - Gheorghe Pantelie și Valeriu Pantazi”, susținută de scriitoarea și editorul Mona Vâlceanu, în cadrul proiectului cultural-educativ sub genericul “Oameni cari au fost”.Curierul zilei: Centrul Cultural Pitești - accesat 19 octombrie 2020
  15 noiembrie - 7 decembrie 2021 - a avut loc la Galeria Artelor a Palatului Cercului Militar Național expoziția „Paul Mecet și invitații săi” - pictorul Valeriu Pantazi și sculptorul Alexandru Călinescu. A fost lansat albumul de pictură „Paul Mecet - Nașterea unei picturi” și au fost expuse peste 100 de tablouri Mecet, 19 lucrări Pantazi și 5 sculpturi Călinescu.Cercul Militar Național: Nuanțe ale echilibrului - cronică de Octavian Mihalcea, 2 decembrie 25021, accesat 12 decembrie 2021

Mărturii

 Gabriel Petrescu:
 „... V. Pantazi nu era numai un poet tăios și sclipitor ca o lamă de oțel. Sau un pictor perfect acordat la vibrația aparte a peisajelor dobrogene și purtând în sânge ADN-ul coloristic al lui Dărăscu și Petrașcu. Era mai mult decât atât. Era un om pitoresc, un povestitor fabulos și fabulatoriu, cu un umor coroziv ca un acid și un polemist redutabil căruia puțini îi făceau față... Îți pornea o poveste dintr-un punct banal sau o întâmplare neînsemnată și o rotea spiralat, în cercuri din ce în ce mai largi, ca și cum i-ar fi ieșit din gură sincron cu fuioarele de fum. Pe parcursul poveștii, se întorcea ritmic la un anumit personaj sau cheie narativă și puncta, cumva ca în muzică, acele reîntoarceri pe dominantă, cu o scurtă pauză... Alteori, narațiunile nu erau concentrice, ci curgeau larg și sinuos, ca un fluviu pe care îl alimentau mici râuri divagatorii. Când și când, Pantazi deschidea paranteze narative, în care... nu se încurca niciodată și pe care le încheia mereu la momentul oportun. Iar când povestea revenea la matcă, era reîncărcată cu o nouă doză de energie fabulatorie.”

Vezi și
 Articolul Valeriu Pantazi - Arte poetice (fragmente), februarie 2015;
 Citate de critică de artă ale diverșilor cronicari.

 Referințe 

 Bibliografie 
 Constantin Toni Dârțu - Personalități române și faptele lor, 1950 - 2010, volumul 56 (volum de colecție), Editura Studis, Iași, 2013, pag. 442 - 459, ISBN 978-606-624-002-4

 PANTAZI - Album de pictură, Editura Zodia Fecioarei, București, Tipografia Rapidocolor CreativeArt, mai 2015, 172 pagini, ISBN 978-973-9388-63-4: 166 de imagini color după picturile lui Valeriu Pantazi în domeniul picturii figurative
 Album „Valeriu Pantazi”, Colecția Artiști români contemporani, Ediție redactată de către Iolanda Malamen, Editura Tracus Arte, București, decembrie 2015, 160 pagini, ISBN 978-606-664-576-8
 conține o scurtă biografie bilingvă, română și engleză, asociate unor comentarii critice de artă
 dedicat cu predilecție desenelor făcute de către Valeriu Pantazi în peniță, creion, marker, tuș sau cariocă sau în tehnică mixtă de acuarelă cu laviu, creioane colorate sau cărbune. Include un capitol intitulat Perioada olandeză 1990 - 1992, cu imagini după lucrările expresionist-abstracte din acea perioadă. Include de asemenea un capitol separat dedicat picturile cubiste și altor picturi figurative necuprinse în precedentul album din 2015.
 Eugen Barbu - O istorie polemică și antologică a literaturii române, Editura Eminescu, București, 1976.
 Gabriel Petrescu: La margine de București, S.C. Print ATU Srl, Sibiu, 285 pagini, pag. 233-257, ISBN 978-973-0-32185-2
 Mass-media:
 Săptămânalul de cultură al Uniunii Scriitorilor din România - Luceafărul de dimineață, nr.44, 23 dec 2009.
 Săptămânalul independent - Națiunea, nr. 246, 20 aprilie 2004
 Ziarul Dimineața nr. 3888, 12 august 2004
Lectură suplimentară
 Colecție aflată la Biblioteca Academiei Române din București, de peste 500 de imagini cu picturi aparținând întregului parcurs artistic al lui Valeriu Pantazi

 Legături externe 

 Artindex - Valeriu Pantazi
 Un careu de ași, pag. 20 - de Aurel Sibiceanu, decembrie 2012, accesat 16 octombrie 2018
 Valeriu Pantazi - In memoriam (video)
 Pentru Nichita - NECUVINTE - de Ștefan Agopian
 Google books - Scriitor în comunism de Ștefan Agopian, Editura Polirom, București, 2013
 "Ut pictura Poesis..." de Iolanda Malamen
 "Mansarda din strada Mecet, numărul 15" în Revista Luceafărul, de Iolanda Malamen
 - Pentru micul burghez eram niște neterminați - de Iolanda Malamen
 Expoziția „Clasic și modern”, vernisajul din 6 septembrie 2013, cu discursuri ținute de Iolanda Malamen și Ion Pantilie. S-a comemorat în partea a 2-a personalitatea lui Gheorghe Pantelie:
 Vernisajul din 6 septembrie 2013 al expoziției „Clasic și Modern” de la Galeria Metopa din Pitești, partea 1
 Vernisajul din 6 septembrie 2013 al expoziției „Clasic și Modern” de la Galeria Metopa din Pitești, partea 2
 Evocare radiofonică, Nichita Stănescu, invitat Valeriu Pantazi, realizatori: Costin Tuchila, Pușa Roth, Antena  Bucureștilor (București FM), 30/03/1996
 Expoziția jubiliară de 75 de ani a pictorului Valeriu Pantazi @ Galeria de Artă Metopa din Pitești
 Aniversare - Valeriu PANTAZI - 75 / Farmecul tutelar al tradiției, în Revista Cafeneaua Literară Pitești, 7/150, iulie 2015, Anul XII, pag.29, articol semnat de Iolanda Malamen. Coperta I-a a Revistei Cafeneaua Literară are reprodusă pictura „Piața San Marco inundată” realizată de către Valeriu Pantazi. Coperta a II-a a revistei are reprodusă pictura „Veneția” realizată de Paul Mecet și marchează expoziția jubiliară „Locuri și melancolii - PANTAZI 75” din iunie 2015, de la Galeria Metopa din Pitești.
 „Luceafărul de dimineață” NR 7. 2015 - Sentimentul tradiției - de Iolanda Malamen, cu ocazia apariției albumului de pictură PANTAZI.
 Piesă în două acte la AraArt: un nou tablou secționat în licitație - Ariadna Zeck
 icr.ro: Desenul din atelier/The drawing in the atelier/Le dessin dans l’atelier - de Iolanda Malamen, Vol. 1.— 2017. — ISBN 978-973-577-710-4, accesat 15 ianuarie 2017
  Ion Lazu pe books.google.ro: Scene din viața literară'', Editura IDEEA EUROPEANA, 2007-2012 ISBN 978-606-594-030-7 - accesat 16 iunie 2022

Nașteri în 1940
Decese în 2015
Nașteri pe 17 mai
Decese pe 25 iulie
Absolvenți ai Universității din București
Absolvenți ai Radboud University Nijmegen
Membri ai Uniunii Artiștilor Plastici din România
Membri ai Uniunii Scriitorilor din România
Poeți români contemporani
Scriitori români de literatură științifico-fantastică
Traducători români
Scriitori români din secolul al XX-lea
Pictori din secolul al XX-lea
Pictori din secolul al XXI-lea
Români cunoscuți sub pseudonimele folosite
Cimitirul Străulești 2
Pictori români
Valeriu Pantazi , pe numele său real Valeriu Pantazie Constantinescu , ( ) a fost un poet , scriitor , topograf și pictor român , membru al Uniunii Artiștilor Plastici din București și al Uniunii Scriitorilor din România . Valeriu Pantazi a fost un apropiat al lui Nichita Stănescu , Sorin Dumitrescu , Ștefan Agopian , al graficianului Valentin Popa , al pictorului Radu Darânga și l- a avut ca profesor pe Octavian Angheluță . Cel mai bun prieten al său a fost pictorul piteștean Gheorghe Pantelie . Valeriu Pantazi a fost căsătorit cu arhitecta și autoarea de literatură pentru copii Francisca Stoenescu.<ref>Pentru Nichita - colecție de amintiri ( în „ Amintiri din scriitorie ” ) , Ștefan Agopian , Academia Cațavencu,08.2008-24.12.2008 ( preluare de la www.catavencu.ro: amintiri-pagina2])</ref> În pictura sa , printr- o tematică bogată ancorată în operele înaintașilor români și internaționali , Valeriu Pantazi a probat a fi un adept al picturii clasice . Asemenea înaintașilor săi Dărăscu , Petrașcu și Pallady , maeștri ai impresionismului și postimpresionismului , Valeriu Pantazi a reușit să integreze stiluri , tehnici și abordări din opere clasice , fără a le frauda . „ ... Eu îmi permit doar să afirm că nu există nici un fel de „ alchimie ” între cuvânt și culoare ( ocolesc fascinantele revelații ale unor Rimbaud , Bacovia ) în ceea ce mă privește . Fiind modalități de expresie total diferite , cu o „ semiotică și semantică” aparte , mă rezum la gândul că există o minunată „ școală” a poeziei române și universale , așa cum există și pentru pictură și că la acestea se mai adaugă „ ingredientele ” numite temperament , aptitudine , voință și inteligență artistică , și nu altfel . Sigur că există un albastru evocator în pictură , care nu are nicio legătură cu cuvântul „ albastru ” , că există un verde plin de vitalitate sau ofilit , dar cuvântul „ verde” poate fi „ de albastru ” , cum spunea Nichita Stănescu ; există fel de fel de roșuri în pictură , dar niciunul nu este „ Roșu vertical ” !Și totuși. . . atât pagina nescrisă cât și pânza neîncepută sunt infinit de albe și de imaculate și de aici , dacă vreți , poate începe o „ alchimie” care le unește etern . ” - -- Interviu cu Valeriu Pantazi în „ Jurnalul de Argeș” , - rubrica „ Dialoguri de Argeș ” Împătimit pescar în Delta Dunării și foarte atașat de Dobrogea , Valeriu Pantazi a pictat satele de pescari unde a poposit , vegetația , bărcile , casele și siluetele umane specifice . El a abordat și tematici abstracte pe pânze unde se poate observa interferența liniilor cu tăieturi geometrice cu culori și tușe apăsate , luxuriant de luminoase și vii . Aceste lucrări se alătură stilistic expresionismului . Deși opera sa în domeniul expresionismului abstract l- a atras , el a rămas fidel figurativului . Biografie Anii timpurii Valeriu Pantazi ( Constantinescu ) s- a născut lamaiîn localitatea Urechești , județul Vrancea , în acei ani județul Râmnicu Sărat . Mama lui era tânăra Maria Oprescu , absolventă a Pensionului de fete din Focșani , iar tatăl ofițerul de gardă ( absolvent de Filozofie ) Octavian Constantinescu ( Perianu ) dede ani , ce avea să plece în curând pe front , la Odessa . Tradiția orală spune că Valeriu Pantazi ar fi fost botezat cum era obiceiul în armata română de un triumvirat de înalți ofițeri , coloneii Codreanu , Haină-Roșie și generalul Pantazi . Familia s- a refugiat din Focșani pe dealurile de la Faraoanele , unde bunicul dinspre mamă avea o mică moșie cu vie nobilă , pădure și terenuri de vânătoare . Acolo a crescut Valeriu Pantazi cu mama și fratele lui Nicolae până la întoarcerea tatălui din cel de- al Doilea Război Mondial . Spre sfârșitul războiului , tatăl lui Valeriu s- a întors pe jos de la Odessa rătăcind mii de kilometri , înfometat și rănit . Epurat din armată , urmărit de sovietici , s- a refugiat în Școala de Șefi de Gară CFR , apoi și- a luat familia și cu serviciul s- a mutat din gară -n gară ( Mărășești , Focșani , Nehoiu , Buzău , Râmnicu Sărat , Galați , Ulmeni ) , până la pensie . Tânărul Valeriu Pantazi a făcut școala „ pe bucățele ” prin toate aceste orașe , iar liceul la „ B.P. Hașdeu ” , un liceu de băieți din Buzău . Valeriu Pantazi învățase să scrie și să citească de laani . Mama lui așteptându -și soțul de pe front , l- a învățat scrisul , cititul și limba franceză învățată la Pension . Încă de pe atunci copilul citea din biblioteca bunicului „ Misterele Parisului ” , „ Aventurile submarinului Dox ” , „ Viața lui Alexandru cel Mare ” și alte cărți de istorie . Adolescent fiind a scris două romane și câteva poezii pe niște caiete care s- au pierdut . La liceu s- a remarcat la istorie , limba română , științele naturale și matematică . Tot atunci a scris un amplu poem : Răspuns la Scrisoarea a III -a a lui Eminescu , care a fost dezbătut prin cenaclurile bucureștene , dar care s- a pierdut deoarece ( pe atunci poetul Pantazi ) s- a mutat deori prin subsoluri , mansarde și camere de închiriat în București . Studii Când a venit în București , laani , avea de ales între matematică , arte plastice sau filologie . A ales Institutul Nicolae Grigorescu , secția de pictură , unde a făcut doar două luni pregătire de specialitate cu maeștrii Corneliu Baba și Alexandru Ciucurencu . A obținut nota generală22 cu patru zecimi sub ultima notă de intrare . De frica armateiani șiluni ) s- a înscris la examenele Școlii de Drumuri și Poduri din București , unde a reușit cu note de bursier . După absolvire a dat din nou examen la proaspăt înființata Facultate de Arte Plastice a Institutului Pedagogic , Universitatea București , unde a reușit de data aceasta cu nota și a fost pregătit de către Octavian Angheluță . Între timp se pregătise , făcând mult desen în cărbune , crochiuri , naturi statice și nuduri în ulei . Era fericit pentru că noul Institut era supranumit „ Mica Sorbonă ” iar acolo a întâlnit colegi care aveau să devină renumiți . I- a avut colegi de an pe Eugen Stănculescu , Barbu Nițescu ( Paris ) , Augustin Costinescu , Radu Darânga , sculptorița Valentina Boștină , Doru Covrig , Ion Dumitriu și Horia Bernea . La sfârșitul anului întâi a deschis împreună cu Eugen Stănculescu , fără voia Decanatului , o expoziție pe holul Institutului , cu picturi mari , cubiste , în stilul Picasso . Pantazi a expus și un nud pictat cu cremă de ghete . Amândoi studenți au fost exmatriculați pentru „ huliganism ” și trimiși un an la „ munca de jos ” . Eugen Stănculescu s- a angajat ca vitrinier la „ OCL Alimentara” iar Pantazi , care avea o diplomă de absolvire a Școlii de Drumuri și Poduri București , pe un șantier de Drumuri și Poduri . Adeseori , Valeriu Pantazi s- a lăudat că el a mers cu mașina pe un drum făcut chiar de el pe valea Mureșului . Despre studiile sale a vorbit Ștefan Agopian astfel : „ ... Aveade ani în când ne- am cunoscut , și nu lucra nicăieri . Considera că un scriitor nu trebuie să muncească decât la opera lui , asta ocupându -i tot timpul . Așa că nu muncea și gata . Făcuse liceul la Buzău , apoi Școala de Drumuri și Poduri din București , o instituție foarte serioasă , cu o veche tradiție , fiind înființată înde Știrbei Vodă . După aceea a făcut trei ani la Institutul Pedagocic , secția de pictură , dar n- a apucat să -și dea diploma , fiind exmatriculat pentru huliganism , un cuvânt care pe vremea aia putea să însemne orice . ” - --Ștefan Agopian : Scriitor în comunism , Editura Polirom , București,ian.-pagini În vremea studenției a debutat și ca poet în revista „ Luceafărul”la „ Poșta Redacției ” . Apoi a publicat frecvent și a luat chiar și un premiu al revistei în anul Tot în acea perioadă a cunoscut și s- a împrietenit cu maeștrii Dumitru Ghiață , Lucian Grigorescu , Henry Catargi , critici de artă Eugen Schileru , Nicolae Argintescu-Amza , Radu Ionescu și viitorul profesor și istoric al artei George Oprescu , cu care era vecin pe b-dul Republicii . Frecventând Cenaclul literar de la Universitate și de la Casa Scriitorilor , a asistat la debutul lui Adrian Păunescu , Ioan Alexandru , Virgil Mazilescu , Gabriela Melinescu , Leonid Dimov , Paul Goma și Tudor Octavian . La Cenaclul lui Miron Radu Paraschivescu lua mereu cuvântul , devenise „ un critic de temut ” ( după cum scrie Eugen Barbu în a sa „ Istorie a literaturii ” ) . Atunci l- a cunoscut pe Ștefan Agopian ( cu care a legat o strânsă prietenie ) , pe Iolanda Malamen ( poetă , prozatoare și critic de artă ) , pe Daniel Turcea , Adi Cusin , Ion Mircea , Eva Lendvay ( poetă de limbă maghiară care scria poezii în limba română ) , Gabriela Melinescu și poeta Violeta Zamfirescu , pe Sânziana Pop , Ilie Constantin și Gigi Astaloș ( dramaturgul ) , pe Alexandru ( Alecu ) Paleologu , Ștefan Augustin Doinaș , Nicu Filip , pe criticii Nicolae Ciobanu și Eugen Negrici , pe Pâcă și Pucă , Mircea Ciobanu poetul și Mircea Ciobanu pictorul și pe Corneliu Vadim Tudor.http://www.romaniamare.info : Jurnalul ( R)evoluției lui Corneliu Vadim Tudor , de la naștere pînă în zilele noastre- de Corneliu Vadim Tudor în Revista România Mare , accesataprilie Debut literar Debutul literar l- a avut în anulcu o poezie publicată în revista Luceafărul , intitulată „ Poem către bunicul din Faraoanele ” , de pe urma căreia a câștigat o sumă de bani . Acest eveniment i- a schimbat viața ca urmare a deciziei de a se face poet . Ca orice poet boem , Valeriu Pantazi s- a mutat în anulîntr- o cămăruță dem xm în subsolului unui bloc de pe strada Sfinților nr.8 , pentru a -și urma destinul alături de iubita sa , Iolanda Malamen . În această perioadă a legat o strânsă prietenie cu Ștefan Agopian . Cartea de debut a fost volumul de poezii „ Estimp”publicat la Editura Cartea Românească . Carieră Valeriu Pantazi a înființat în anul „ Cenaclul de picto-poezie Mihai Eminescu” la Casa de Cultură și pe strada cu același nume . Eugen Barbu , locuind pe aceeași stradă ( „ Mihai Eminescu ” ) și dorind să aibă un cenaclu al lui , aproape de casă , a început să -l critice pe Pantazi , invocând faptul că acesta promovează doar poezia și proza modernă „ capitalistă ” , picturi cubiste și abstracte etc . Organele de partid i- au încredințat lui Eugen Barbu cenaclul , sub pretextul că acesta practică proza realistă . Conflictul dintre Valeriu Pantazi și Eugen Barbu a dus la o decimare reciprocă , astfel „ Cenaclul lui Barbu” s- a stins încet , încet , iar Pantazi a luat -o de la capăt cu o altă „ încercare ” la Ateneul Tineretului ( Casa Malaxa de pe aleea Alexandru , la Șosea ) . Între timp a lucrat la „ Revista Cutezătorii ” , a fost îndrumător cultural la „ Vatra Luminoasă ” și la „ Almanahul Literar ” . A locuit , cu totul întâmplător , în „ Hanul Galben ” , locul acțiunii din romanul lui Mateiu Caragiale „ Craii de Curtea Veche ” . Aici a avut condiții bune de lucru , a pictat , a scris și a citit mult : Constant Tonegaru , Dimitrie Stelaru , poeții antici , poezia franceză , Friedrich Hölderlin , Robert Frost , T.S. Eliot , Odysseas Elytis . La „ Ateneul Tineretului ” , în afară de cenaclul de poezie unde citeau Virgil Mazilescu , Daniel Turcea , Mircea Popa , Ion Marin Tudose , Iolanda Malamen , Marin Tarangul , Ștefan Agopian și Nichita Stănescu , Pantazi a inițiat „ Clubul de Jazz ” , balet modern , seri de lectură de teatru ( George Astaloș ) , o pinacotecă și expoziții de pictură și sculptură . În anula fost premiat de „ Revista Luceafărul ” și a devenit membru al Fondului Literar . La scurt timp , Ateneul Tineretului a fost desființat deoarece avea tentă prea occidentală și Casa Malaxa era în dispută de interese imobiliare . După patru ani de așteptare editura Editura Cartea Românească a publicat volumul de poezii “ Estimp” cartea de debut a lui Pantazi care a adunat pestede cronici laudative , criticul și poetul Nicolae Prelipceanu declarându -l cel mai bun volum . În același an a depus la editură volumul „ Celebrări ” după apariția căruia a devenit membru al Uniunii Scriitorilor din România , membru de onoare al Societății Culturale Astra și membru al PEN-Clubului . A participat la expoziții de grup și a vândut primele tablouri . Pe altele le- a făcut cadou . Nichita Stănescu l- a apreciat și s- au văzut aproape zilnic până în anul au mers împreună la mare la „ 2 Mai ” și au participat la întâlniri cu cititorii iubitori de poezie din București și din țară . În anula fost publicat cel de- al treilea volum de poezie , „ Aerul tare de dragoste ” , care a evidențiat latura lirică a poetului . Tot în acel an s- a căsătorit cu scriitoarea și arhitecta Francisca Stoenescu , și- a adunat manuscrisele și picturile de prin subsoluri și mansarde și s- a mutat pe strada Haga nr.4 unde a avut la dispoziție un atelier luminos și un living mare , cu ferestre enorme . Ca urmare , a adoptat o linie mai fermă în compoziții dar a rămas același colorist . A vândut lucrări unor greci , polonezi , suedezi și unor colecționari români . A lucrat împreună cu Barbu Nițescu o tapiserie , cu Cornel Rikman vitralii , l- a ajutat pe sculptorul Constantin Popovici să termine o comandă monumentală , a învățat mult de la Neagu Anghel , Benone Șuvăilă , profesorul Constantin Crișan , Bogdan Pietriș cu care a mers în fiecare vară , săptămâni întregi în Delta Dunării la Milași mai apoi la Casa de Creație de la Partizani ( pe brațul Sulina ) . În perioada– viața lui Valeriu Pantazi a fost marcată de prietenia ( și emulația ) cu „ poetul național ” Nichita Stănescu și grupul de scriitori și pictori din jurul acestuia . A pictat și a vândut lucrări direct din atelier , dar a și scris intens , pregătind cel de- al patrulea volum de poezie , „ Tu , Secole ! ” , care a fost ilustrat de graficianul Mircia Dumitrescu . Volumul a apărut în anulla Editura Cartea Românească și i- a adus statutul de membru titular al Uniunii Scriitorilor din România . Între timp , s- a despărțit de prietenul său , graficianul Valentin Popa , cu care colaborase câțiva ani și care a ales să rămână în Franța , și de poetul și prietenul său Nichita Stănescu , care a decedat în anul În următorii doi ani , Pantazi s- a închis în sine , a pictat adoptând o factură „ sintetică și conceptuală ” . Evenimentele care au urmat s- au dovedit a fi hotărâtoare în viața și creația artistului . În anul soția sa Francisca Stoenescu a făcut o călătorie în occident și a rămas în Olanda . Valeriu Pantazi nu a obținut pașaport deoarece în dosarul său de la Uniune scria că “ nu prezintă garanții morale și politice ” . Artistul a rămas „ zălog” în strada Haga nr.4 din București , amenințat de autorități că va fi aruncat în stradă , că nu va mai publica nimic , că nu va mai expune și a fost chemat lunar la „ serviciul de pașapoarte ” să dea declarații despre „ ce face soția lui în Olanda ” . Fără niciun mijloc de existență , Valeriu Pantazi a primit ajutor de la prietenii lui din Pitești ( din timpul studenției ) care i- au oferit sala „ Metopa” unde a putut să expună clandestin , vara , când custodele galeriei era plecat în concediu . Sprijinit de maestrul Gheorghe Pantelie care l- a și găzduit în Pitești , a vândut aproape toate lucrările expuse–și a fost sfătuit de către acesta să înceapă să abordeze expresionismul abstract . Ca urmare a vânzării lucrărilor pe care le- a realizat a avut din ce trăi , dar nu i s- a publicat nimic în nicio revistă până la Revoluția Română din În anula plecat în Olanda , la Nijmegen , unde și- a revăzut soția după cinci ani de despărțire . Aveade ani,expoziții,cărți cărți publicate , numeroase articole și interviuri . În Olanda , a vizitat multe galerii , Muzeul Van Gogh , Muzeul Regal din Amsterdam și a încheiat un contract pentru două expoziții cu „ Leon ArtGalery ” . A lucrat cu asiduitate pânze mari expresionist-abstracte . Prima expoziție de la „ Leon ArtGalery” a fost un succes . În scurt timp presa de specialitate l- a declarat „ cel mai mare COBRA din Est ” . A deschis apoi o expoziție la „ Galeria MILL” cu lucrări figurative și nuduri . A vândut din nou tot . În anul următor , la a doua expoziție din Quick era deja un clasic al „ expresionismului abstract liric ” . A fost invitat peste tot , a cunoscut mulți artiști olandezi , iranieni , unguri , greci și și- a făcut mulți prieteni . În anuls-a reîntors în România convins că pictura românească se oprise la „ Școala de la Balcic ” , tot „ realismul socialist ” fiind un episod nesemnificativ . Valeriu Pantazi avea un crez : Valeriu Pantazi a decedat peiuliedupă o lungă suferință și a fost înmormântat peiulie în Cimitirul Străuleștipe Aleea Scriitorilor , între mormântul poetului Mihai Elin și cel al lui Ion Murgeanu \ . Operă literară Valeriu Pantazi a scris de- a lungul cariereicărți , după cum urmează : Estimp - Editura Cartea Românească , coperta de Dumitru Ristea ; Celebrări - Editura Cartea Românească , București , lector Mircea Ciobanu , tehnoredactare Gheorghe Chiru , Intreprinderea poligrafică „ Filaret ” ; Aerul tare de dragoste - Editura Eminescu , București , cu copertă realizată grafic de Francisca Stoenescu ; Antologia Zilele care se nasc - Traducere , Tu secole ! - Editura Cartea Românească , București , coperta și șase ilustrații de Mircia Dumitrescu<ref>http : //www.primariasector1.ro : [ http://www.primariasector1.ro/download/centenar/CV%20Dumitrescu.pdf CV Mircia Dumitrescu , pag. coperta și șase ilustrații</ref > , lector Mircea Ciobanu , tehnoredactare Constanța Vulcănescu , Intreprinderea poligrafică „ 13 Decembrie ; Accidentul OZN ( Science fiction ) , Editura Karat-Cartimex , sub pseudonimul William P. Sanders , ISBN1-3 ; Prăbușirea în viitor ( Science fiction ) , - Editura Karat-Cartimex , sub pseudonimul William P. Sanders , ISBN0-7 ; Foamea și setea , Colecția Impasuri și semne , Editura Anastasia , traducere de Zanaida Luca după Christos Yannaras , ediție îngrjită de Valeriu Pantazi care a scris și prefața volumului , ISBN73-5 . Valeriu Pantazi a devenit și subiect de roman . George Colpit a descris în romanul său „ Nebunul ” , editat în anul (ISBN92963-8-7 ) viața aventuroasă și boemă pe care Pantazi a avut -o în tinerețe . Scriitorul Ștefan Agopian , începând din anulpână în a publicat în revista Cațavencii un serial numit „ Scriitor în comunism ” în care unul din personajele principale este poetul Valeriu Pantazi . În anul scriitoarea piteșteană Maria Mona Vâlceanu a publicat romanul „ Egor - o iubire imposibilă”Egor , o iubire imposibilă , Cartea scriitoarei Maria Mona Vâlceanu în Revista Cultura vâlceană , ianurie pag.- recenzie de Ștefan I. Stăiculescu la Editura Zodia Fecioarei , Pitești , ISBN9388-61-0 . Coperta I- a a romanului are ca ilustrație pictura „ Natașa după baie” ( vezi galeria de imagini ) , realizată de Valeriu Pantazi . Mai jos sunt transcrise câteva poezii din volumul „ Celebrări ” din anul Critică literară Eugen Barbu criticând debutul literar cu placheta Estimp - Editura Cartea Românească , Pictură Valeriu Pantazi a participat la expoziții de pictură , personale și de grup , după cum urmează :„ Luceafărul de dimineață ” NR - Sentimentul tradiției - de Iolanda Malamen , cu ocazia apariției albumului de pictură PANTAZI , mai - Picto-poezie - expoziție de grup București ; - Expoziție de grup la Ateneul Tineretului , București ; - - expoziții personale la Galeria de artă „ Metopa ” Pitești ; - - expune în Olanda la Mill Galerie , Xenia Weesenhof și Leon'Art Galerie în Wegedoorm - Cuijik ; - Expresionism Abstract - Credit Bank , București și Phoenix , statul Arizona ; - Art Expo - Bienala de pictură , București ; - - Galeria de artă „ Metopa ” - Art Point - Căminul Artei - expoziții personale ; - A reprezentat România la Bruxelles , Strasburg și Roma cu cinci peisaje ; - Expoziție personală la Galeriile Muzeului de Artă Slatina ; - Expoziție personală Galeria de artă „ Metopa” și Silva - Bușteni ; - Expoziție de grup Silva - Bușteni ; - Expoziție la Pinecoteca Dacia - Pantazii '70 ; - Expoziția Interferențe de la Hotel Silva din Bușteni ; - Expoziție Galeria de artă „ Metopa ” - Pitești și Galeria de Artă - Biblioteca Județeană Argeș . - Expoziție Galeria de artă „ Metopa ” - Pitești , „ Clasic și Modern” - Valeriu Pantazi și Paul Mecet . ( 1 -iunie ) - Expoziție la Galeria de artă „ Metopa” intitulată PANTAZI '75 - „ Locuri și melacolii ” , invitat Paul Mecet , organizator Ion Pantilie din partea UAP filiala Pitești . Picturile sale se regăsesc în colecții private din Australia , Belgia , Israel , Canada , Polonia , Olanda , Suedia , SUA , România și la Muzeul Național al Literaturii Române din București . Critica de artă Referitor la artă , Valeriu Pantazi rezuma totul în butada următoare : Printr- o tematică bogată , ancorată în operele înaintașilor români și internaționali , Valeriu Pantazi a probat a fi un adept al picturii clasice . În acest sens sunt menționate desenul precis și rafinat , armonia cromatică și soluțiile compoziționale care se întâlnesc în creația sa . Artistul a pictat o serie de „ Veneții ” care prin panoramarea peisajelor culminează cu Marea Lagună cu aer vetust ce se pierde treptat în Eterna Cetate Venețiană . Cromatica folosită se suprapune pe motivele abordate , într- un registru care confirmă stăpânirea unei tușe nonconfigurativă și dinamice , ce ține marginal de arealul „ abstractului ” . Despre ciclul de venețiene care înglobează peisaje ale Pieței San Marco , Canalului Grande , Ponte Vigo-Ghioggia , Veneția - Campanella , Veneția San Tropaso , criticul de artă Augustin Macarie a remarcat : „ Italia este datoare cu un monument pentru Valeriu Pantazi ” . Se mai poate observa un joc al imaginii „ reale sau oglindite în ape” etern mișcătoare , totul reflectând o exuberanță narativă specifică impresionismului . Opera sa venețiană reprezintă de fapt un cumul de energii , jocuri de lumini , transparențe și umbre precum și dorința de a nu se îndepărta de un subiect atât de empatic . Venețiile sale „ nu tânjesc după o originalitate emfatică ” și de asemenea „ nu vor a găsi neapărat metode și formulări ce pot duce la un pitoresc facil ” . Alături de peisajele venețiene , o altă tematică predilectă pentru Valeriu Pantazi a fost peisajele Balcicului . Imaginile venețiene și mai ales cele din Balcic arată realitatea istorică a locurilor , percepția lor fiind , în schimb , foarte actuală . Pictorul prin opera sa a încercat să explice că lumea de ieri nu poate fi pricepută decât cu mintea de astăzi și că devorarea convențiilor temporale sunt cauzate de permanentizarea prezentului . Soluția adusă de către artist a fost îndrumarea privitorului într- un exercițiu de aducere a acelui timp istoric în actualitatea sensibilității celui care percepe astăzi prezentul existent dintotdeauna și nu impune o călătorie în trecutul invocat ( nu evocat ) . În expozițiile la care a luat parte , Valeriu Pantazi a oferit imaginea unui artist „ stăpân pe uneltele sale ” , matur și care , chiar dacă a părut a fi un clasic al începutului de secol al XX -lea , a reușit să depășească aerul de perimare care pândea astfel de demersuri . El a făcut apel la sensibilitatea umană care contractă și nu evocă timpul . O altă tematică intens abordată de Pantazi a ținut de tradiționalismul abordării naturilor statice și a florilor din pictura românească , utilizând noi abordări . Florile sunt ingenios incluse printre peisaje , întregind imaginile despre natură . Valeriu Pantazi a afișat o operă cu o paletă sclipitoare , în care complementaritățile sunt controlate fără derapaje care să iasă în evidență , pictorul dispunând abil fiecare culoare la locul ei , într- o bună vecinătate cu celelalte . Totul se conjugă în final „ într- un izvor de lumină plină de vrajă și mister ” . Asemenea înaintașilor săi Dărăscu , Petrașcu și Pallady , maeștri ai impresionismului și postimpresionismului , Valeriu Pantazi a reușit să integreze stiluri , tehnici și abordări din opere clasice , fără a le frauda . Împătimit pescar în Delta Dunării și foarte atașat de Dobrogea , Valeriu Pantazi a pictat satele de pescari unde a poposit , vegetația , bărcile , casele și siluetele umane specifice . Valeriu Pantazi a abordat și tematici abstracte pe pânze unde se poate observa interferența liniilor cu tăieturi geometrice cu culori și tușe apăsate , luminoase și vii . Aceste lucrări se alătură stilistic expresionismului . Deși a fost ademenit de expresionismului abstract , el a rămas fidel figurativului . Premii Laureat al Revistei „ Luceafărul ” în anul Galerie de imagini Valeriu Pantazi spunea despre el însuși : Cu ocazia expoziției deschise în Wegedoorm-Cuijik , Olanda la Leon Art Galerie , Henk de Moll spunea cu privire la pictura lui Pantazi : George Colpit surprinde , în romanul său „ Nebunul ” , viață boemă din care făcea parte Valeriu Pantazi : În domeniul picturii expresionist-abstracte sunt de menționat celeopere din seria dede pânze abstracte realizate și vândute în Olanda , între anii- pentru care presa olandeză l- a definit pe Valeriu Pantazi ca aparținând stilului expresionist abstract „ liric ” : In memoriam Maestrul Valeriu Pantazi - In memoriam -iulie Portret Valeriu Pantazi - „ Un gând pus în poveste” - la wikisursă - articol de Octavian Stoica , în Revista Cafeneaua Literară Pitești , nr.160,mai Anul XIII , pag.- Expoziția retrospectivă Valeriu Pantazi intitulată „ Un gând pus în poveste ” -- octombriede la Galeria de Artă Calea Victoriei sub patronajul Teatrului de revistă „ Constantin Tănase ” din București , invitat special profesorul Ion Pantilie . Vezi fotografiile expoziției și câteva din picturile care au fost expuse pe simeze . Pictorul din strada Mecet numărul- articol de Ion Pantilie în Revista Cafeneaua Literară Pitești , nr.166,noiembrie Anul XIII , pag . Valeriu Pantazi - Portret - „ Templul frumosului ” - la wikisursă - articol de Octavian Stoica , în Revista Cafeneaua Literară a Centrului Cultural Român din Pitești , Argeș – nr.167,decembrie Anul XIII , pag.- www.radiometafora.ro: Eveniment Remember Valeriu Pantazi - august - La Expoziția Națională Canadiană de la Torontoaugust -septembrie Ziarul Observatorul de Toronto a organizat , prin cărți și reviste , o mică imagine a României - publicat de Puiu Popescu , director al ziarului - accesataugust În anula apărut cartea de povestiri intitulată Moartea calului Andrei scrisă de Dinu Petrescu și Gabriel Petrescu , S.C. Print ATU Srl , Sibiu , ISBN0-27494-3 . Autorii i- au dedicat lui Valeriu Pantazi patru capitole , după cum urmează : In memoriam Valeriu Pantazi - de Gabriel Petrescu , pag . Cu Pantazi laMai - de Gabriel Petrescu , pag . Pantazide ani - de Florin Petrescu , pag . Valeriu Pantazi trăia viața prin artă - de Dinu Petrescu , pag . În iuliea apărut cartea de amintiri intitulată La margine de București scrisă de Gabriel Petrescu , S.C. Print ATU Srl Sibiu,pagini , ISBN0-32185-2 , cu următoarele capitole dedicate lui Valeriu Pantazi : Amintiri cu Valeriu Pantazi , pag . Pantalonii , pag . Autoportretul , pag . Cu Pantazi laMai , pag.( republicată ) ; Amintiri de laMai , Gazdă nouă , pag . Amintiri de laMai . Costel lipoveanul , pag . Amintiri de laMai . Radu cel obraznic , pag . Amintiri de laMai . Măgarul lui nea Tănase , pag. -octombrie— la Centrul Cultural Pitești a avut loc prelegerea cu tema „ Doi Maeștri ai Penelului - Gheorghe Pantelie și Valeriu Pantazi ” , susținută de scriitoarea și editorul Mona Vâlceanu , în cadrul proiectului cultural-educativ sub genericul “ Oameni cari au fost”.Curierul zilei : Centrul Cultural Pitești - accesatoctombrie noiembrie -decembrie- a avut loc la Galeria Artelor a Palatului Cercului Militar Național expoziția „ Paul Mecet și invitații săi ” - pictorul Valeriu Pantazi și sculptorul Alexandru Călinescu . A fost lansat albumul de pictură „ Paul Mecet - Nașterea unei picturi ” și au fost expuse pestede tablouri Mecet,lucrări Pantazi șisculpturi Călinescu. Cercul Militar Național : Nuanțe ale echilibrului - cronică de Octavian Mihalcea,decembrie accesatdecembrie Mărturii Gabriel Petrescu : „ ... V. Pantazi nu era numai un poet tăios și sclipitor ca o lamă de oțel . Sau un pictor perfect acordat la vibrația aparte a peisajelor dobrogene și purtând în sânge ADN -ul coloristic al lui Dărăscu și Petrașcu . Era mai mult decât atât . Era un om pitoresc , un povestitor fabulos și fabulatoriu , cu un umor coroziv ca un acid și un polemist redutabil căruia puțini îi făceau față.. . Îți pornea o poveste dintr- un punct banal sau o întâmplare neînsemnată și o rotea spiralat , în cercuri din ce în ce mai largi , ca și cum i- ar fi ieșit din gură sincron cu fuioarele de fum . Pe parcursul poveștii , se întorcea ritmic la un anumit personaj sau cheie narativă și puncta , cumva ca în muzică , acele reîntoarceri pe dominantă , cu o scurtă pauză. . . Alteori , narațiunile nu erau concentrice , ci curgeau larg și sinuos , ca un fluviu pe care îl alimentau mici râuri divagatorii . Când și când , Pantazi deschidea paranteze narative , în care. . . nu se încurca niciodată și pe care le încheia mereu la momentul oportun . Iar când povestea revenea la matcă , era reîncărcată cu o nouă doză de energie fabulatorie . ” Vezi și Articolul Valeriu Pantazi - Arte poetice ( fragmente ) , februarie Citate de critică de artă ale diverșilor cronicari . Referințe Bibliografie Constantin Toni Dârțu - Personalități române și faptele lor , - volumul( volum de colecție ) , Editura Studis , Iași , pag.- ISBN624-002-4 PANTAZI - Album de pictură , Editura Zodia Fecioarei , București , Tipografia Rapidocolor CreativeArt , maipagini , ISBN9388-63-4:de imagini color după picturile lui Valeriu Pantazi în domeniul picturii figurative Album „ Valeriu Pantazi ” , Colecția Artiști români contemporani , Ediție redactată de către Iolanda Malamen , Editura Tracus Arte , București , decembriepagini , ISBN664-576-8 conține o scurtă biografie bilingvă , română și engleză , asociate unor comentarii critice de artă dedicat cu predilecție desenelor făcute de către Valeriu Pantazi în peniță , creion , marker , tuș sau cariocă sau în tehnică mixtă de acuarelă cu laviu , creioane colorate sau cărbune . Include un capitol intitulat Perioada olandeză- cu imagini după lucrările expresionist-abstracte din acea perioadă . Include de asemenea un capitol separat dedicat picturile cubiste și altor picturi figurative necuprinse în precedentul album din Eugen Barbu - O istorie polemică și antologică a literaturii române , Editura Eminescu , București , Gabriel Petrescu : La margine de București , S.C. Print ATU Srl , Sibiu,pagini , pag. ISBN0-32185-2 Mass-media : Săptămânalul de cultură al Uniunii Scriitorilor din România - Luceafărul de dimineață , nr.44,dec Săptămânalul independent - Națiunea , nr.aprilie Ziarul Dimineața nr.august Lectură suplimentară Colecție aflată la Biblioteca Academiei Române din București , de pestede imagini cu picturi aparținând întregului parcurs artistic al lui Valeriu Pantazi Legături externe Artindex - Valeriu Pantazi Un careu de ași , pag.- de Aurel Sibiceanu , decembrie accesatoctombrie Valeriu Pantazi - In memoriam ( video ) Pentru Nichita - NECUVINTE - de Ștefan Agopian Google books - Scriitor în comunism de Ștefan Agopian , Editura Polirom , București , " Ut pictura Poesis . . . " de Iolanda Malamen " Mansarda din strada Mecet , numărul în Revista Luceafărul , de Iolanda Malamen - Pentru micul burghez eram niște neterminați - de Iolanda Malamen Expoziția „ Clasic și modern ” , vernisajul dinseptembrie cu discursuri ținute de Iolanda Malamen și Ion Pantilie . S- a comemorat în partea aa personalitatea lui Gheorghe Pantelie : Vernisajul dinseptembrieal expoziției „ Clasic și Modern” de la Galeria Metopa din Pitești , partea 1 Vernisajul dinseptembrieal expoziției „ Clasic și Modern” de la Galeria Metopa din Pitești , partea 2 Evocare radiofonică , Nichita Stănescu , invitat Valeriu Pantazi , realizatori : Costin Tuchila , Pușa Roth , Antena Bucureștilor ( București FM),03/1996 Expoziția jubiliară dede ani a pictorului Valeriu Pantazi @ Galeria de Artă Metopa din Pitești Aniversare - Valeriu PANTAZI -/ Farmecul tutelar al tradiției , în Revista Cafeneaua Literară Pitești,150 , iulie Anul XII , pag.29 , articol semnat de Iolanda Malamen . Coperta I- a a Revistei Cafeneaua Literară are reprodusă pictura „ Piața San Marco inundată ” realizată de către Valeriu Pantazi . Coperta a II -a a revistei are reprodusă pictura „ Veneția” realizată de Paul Mecet și marchează expoziția jubiliară „ Locuri și melancolii - PANTAZI din iunie de la Galeria Metopa din Pitești . „ Luceafărul de dimineață ” NR - Sentimentul tradiției - de Iolanda Malamen , cu ocazia apariției albumului de pictură PANTAZI . Piesă în două acte la AraArt : un nou tablou secționat în licitație - Ariadna Zeck icr.ro: Desenul din atelier/The drawing in the atelier/Le dessin dans l’atelier - de Iolanda Malamen , Vol.— — ISBN577-710-4 , accesatianuarie Ion Lazu pe books.google.ro: Scene din viața literară ' ' , Editura IDEEA EUROPEANA,ISBN594-030-7 - accesatiunie Nașteri în Decese în Nașteri pemai Decese peiulie Absolvenți ai Universității din București Absolvenți ai Radboud University Nijmegen Membri ai Uniunii Artiștilor Plastici din România Membri ai Uniunii Scriitorilor din România Poeți români contemporani Scriitori români de literatură științifico-fantastică Traducători români Scriitori români din secolul al XX -lea Pictori din secolul al XX -lea Pictori din secolul al XXI -lea Români cunoscuți sub pseudonimele folosite Cimitirul Străulești 2 Pictori români