Man Ray
Man Ray ([mæn reɪ], numele la naștere - probabil Michael Radnitzky sau Rudsitzky, în copilărie - Emmanuel Radnitzky, ) a fost fotograf, regizor de film și artist plastic american, de origine evreu, apropiat de curentele dadaismului și suprarealismului, care a trăit și activat cea mai mare parte a timpului în Franța.

Denumit de către Cocteau „marele poet al camerei obscure”, Man Ray și-a legat numele de numeroase aspecte ale artei moderne, mai ales în domeniul artei fotografice, al istoriei cinematografiei și al filmului experimental. Lucrările sale înnoitoare și abstracte, în tehnicile solarizației, „rayografiei” (denumire inspirată de propriul său nume, pe care a dat-o „fotogramei”) și al colajului, create sub impresia conexiunilor sale cu artiștii suprarealiști, i-au adus o recunoaștere mondială. Numeroasele portrete fotografice ale artiștilor contemporani cu el au rămas un document grăitor al vieții culturale din Parisul anilor 1920.

Familia și anii de tinerețe 
Primul născut al lui Meleh Radnitzky și Mania, născută Luria, emigranți evrei veniți recent din Lituania, gubernia Kovno (Kaunas) a Imperiului Rus, Man Ray s-a născut în 1890 la Philadelphia,Pennsylvania. Numele în certificatul de naștere pierdut al artistului ar fi fost Michael Radnitzki, în schimb familia i-a spus de mic copil Immanuel. În 1897, an când s-au mutat la Williamsburg,în Brooklyn, părinții și-au americanizat și simplificat numele din Rudnitzky în Ray. Ulterior artistul își va zice Man Ray, unde Man provine de la „Manny”, adică Immanuel.

Tatăl lucra într-o fabrică textilă, și în orele libere lucra acasă împreună cu soția și copiii într-un mic atelier de croitorie. Mamei artistului îi facea plăcere să-și pună imaginația la încercare pentru a confecționa haine pentru membrii familiei și născocea lucrări din petice (patchwork) din resturi de stofe și pânze. Cu toata dorința lui Man Ray de a se detașa de trecutul familiei sale, numeroase elemente din meșteșugul croitoriei și-au găsit ulterior amprenta în arta sa: manechini, fieruri de călcat, mașini de cusut, ace de cusut, ace de siguranță, ațe, resturi de stofe, etc. 
Istorici de artă au semnalat asemănări între colaj și tehnicile și stilurile sale de pictură și croitorie.
 
Immanuel a studiat în anii 1904-1909 la Liceul de băieți din Brooklyn (Brooklyn's Boys High School), unde s-a evidențiat la materiile artă și desen tehnic. În acei ani, a vizitat adesea muzeele locale de artă, unde a studiat operele vechilor maeștri. După absolvire, a primit o bursă pentru a studia arhitectura la Universitatea Columbia. Spre dezamăgirea părinților, el a preferat să se ocupe cu pictura. Părinții i-au creat în acest scop un studio într-una din odăile locuinței. El a rămas în casa părintească încă patru ani, vreme în care s-a străduit să -și cizeleze meșteșugul de pictor, imitând mai ales picturi și desene din secolul al XIX-lea, și s-a întreținut din picturi comerciale și din ilustrații tehnice pentru mai multe companii din Manhattan.

A devenit curând și un mare admirator al artei contemporane de avangardă, mai ales al maeștrilor moderniști europeni (Rodin, Cézanne, Brâncuși, Picasso, etc.) ale căror lucrări le-a văzut, pentru început, la „Galeria 291” a lui Alfred Stieglitz sau la Galeria Macbeth, precum și ale Școlii Ashcan. Dar, cu puține excepții, nu era încă în stare să integreze aceste tendințe în propriile sale lucrări.

Anii 1908 - 1912 au fost pentru el ani de învățătură. Mai întâi a asistat sporadic la unele lecții de la National Academy of Design și Art Students League din Manhattan, dar nu a putut să se adapteze metodelor conservatoare de predare de acolo, preferând începând din toamna lui 1912 cursurile mai puțin convenționale de la Centrul Ferrer (Modern School of New Yorks Ferrer Center). La această din urmă școală, inspirata de idealuri libertariene l-a avut ca mentor pe Robert Henri și a beneficiat de o intensă și rapidă evoluție artistică.

Activitatea artistică la New York 

În 1912 a părăsit domiciliul familiei, stabilindu-se mai întâi în Manhattan, apoi într-o căsuță din colonia artiștilor Grantwood de lângă Ridgefield, New Jersey, unde a lucrat în domeniul publicității. Împreună cu poetul Alfred Kreymborg a organizat acolo un grup avangardist numit „The Others”, din care au făcut parte și poeții William Carlos Williams, Minna Loy și alții.

În 1913 a avut ocazia să viziteze expoziția de avangardă de la Armory Show. Creațiile artiștilor europeni prezentate la aceasta expoziție, și mai cu seamă cele cubiste și opera lui Marcel Duchamp „Nud coborând pe scări” au fost pentru Ray o revelație. A devenit în curând prieten cu Duchamp și relațiile lor au rămas strânse în tot timpul anilor. Prima sa expoziție personală de picturi, multe din ele în stil cubist, a avut-o la Galeria Daniel din Manhattan în 1915. Cu acest  prilej un colecționar de artă i-a cumpărat șase tablouri, ceea ce i-a procurat resursele și motivația de a închiria un studio in New York.

În anii următori Man Ray a evoluat de la pictura convențională la utilizarea unei bogății de mijloace artistice alternative - colaje, obiecte de gata, fotografii, asamblări de materiale, aerograme, -  dezvoltând un stil artistic propriu, chiar dacă influențat uneori de Marcel Duchamp.

În 1916 a expus un obiect pre-dadaist intitulat „Autoportret”. Împreună cu Marcel Duchamp și Francis Picabia a întemeiat secția new yorkeză a mișcarii dadaiste. A editat și primul și unicul număr al revistei „Dada la New York” (1920). Exemple de creații din această perioadă sunt The Rope Dancer Accompanies Herself with Her Shadows (1916), influențată de asamblajul încă neterminat atunci al lui Duchamps, The Bride Stripped Bare by Her Bachelors (1915-1923) și pictată după un colaj, de asemenea The Revolving Doors (1916-1917), o serie de zece colaje însoțite de text. 
 
Pentru a se putea întreține din vânzarea picturilor, multe din ele în stil cubist, și a obiectelor de artă pe care le-a realizat, a cumpărat un aparat  de fotografiat și a început să le fotografieze. A ajuns la concluzia că nimeni nu le poate fotografia mai bine decât el însuși. În aceste împrejurări, începând din 1918 s-a ocupat serios de fotografie și cinematografie, experimentând diferite tehnici - fotograma sau rayografia, solarizarea (tehnică dezvoltată in secolul al XIX-lea de către Sabatier). 

La New York a cunoscut în 1913 pe poeta și pictorița belgiană Donna Lecoeur, zisă Adon Lacroix, mamă a unei fetițe de 7 ani și care i-a devenit soție în anul următor. Ea l-a introdus în lumea poeziei franceze, făcându-i cunoscute operele lui Baudelaire, Rimbaud, Lautréamont, Mallarme, Apollinaire. Ray i-a ilustrat poeziile și scrisorile. S-au despărțit în 1919, obținând divorțul formal în 1937.

Nemulțumit de atmosfera vieții artistice de la New York, mai ales după reacția nefavorabilă a criticii la lucrarea sa „Stateside”, Ray hotărî, în cele din urmă, să plece în Franța. „M-au tratat ca pe un traficant de droguri”.„Dada nu poate trăi la New York. Întreg New Yorkul e dada, și nu poate tolera un rival”, a afirmat artistul.

Un american la Paris 

A debarcat la 14 iulie 1921 în portul Le Havre, de unde a a plecat la Paris, fiind întâmpinat de Marcel Duchamp la Gara Saint Lazare. În aceeași seară fu deja prezentat camarazilor suprarealiști Louis Aragon, André Breton, Paul Éluard, Gala Dali, Théodore Fraenkel Jacques Rigaut, Philippe Soupault. 

S-a instalat în cartierul Montparnasse, unde a întâlnit-o pe cântăreața și modelul Alice Prin, cunoscută sub numele de Kiki de Montparnasse, "regina" cartierului, de care s-a îndrăgostit. Ea a devenit subiectul a numeroase fotografii devenite faimoase, și a apărut în filmele sale experimentale.

Din 1921 începând, i s-au comandat sute de portete și lucrari cu scop  comercial pentru revistele de modă Vogue, Vu, Harper’s Bazaar și Vanity Fair.

A colaborat și cu creatorul de modă Paul Poiret în domeniul fotografiilor de modă, care i-au fost publicate în revistele de specialitate.

În 1925 împreună cu Jean Arp, Max Ernst, André Masson, Joan Miró și Picasso, și-a prezentat operele la prima expoziție a suprarealiștilor la galeria Pierre din Paris. Una din lucrările importante pe care le-a expus în acea perioadă a fost un metronom cu ochi de femeie, intitulat la origine Obiect de distrus, alta fiind Violon d'Ingres, reprezentând-o pe Kiki de Montparnasse, cu o bonetă orientală în postura unor femei pictate de  Ingres, și având spatele nud, decorat prin tehnica supraimprimării, cu două aperturi acustice de vioară. 
 
La Paris a continuat să creeze un șir întreg de obiecte și instalații dadaiste, unele în colaborare cu alți artiști
Împrietenit cu Marie-Laure de Noailles și cu Charles, viconte de Noailles, a turnat în 1928 in vila acestora la Hyères al treilea film al său, Les Mystères du château de Dé

Vreme de câteva decenii de ședere la Montparnasse, Man Ray a revoluționat arta fotografică. 
În 1929 a început Man Ray o nouă relație de dragoste și de colaborare artistică cu fotografa Lee Miller.
Au intrat în istorie portretele fotografice pe care le-a făcut multora din celebritățile vieții culturale pariziene, inclusiv din mediul străinilor atrași ca el însuși de farmecul Orașului Luminilor:James Joyce, Gertrude Stein, Salvador Dali,Bridget Bate Tichenor, Jean Cocteau, Antonin Artaud etc 
A contribuit și la cunoașterea creațiilor lui Eugène Atget, pe care le-a revelat suprarealiștilor și asistentei sale, Berenice Abbott.
În 1934 i-a pozat Meret Oppenheim într-o serie de fotografii de nuduri devenită celebră.

Anii de refugiu 
În 1940, cu câteva zile înainte de ocuparea Parisului de către armata lui Hitler, Man Ray a reușit să plece la Lisabona, în compania lui Salvador și Gala Dali și a cineastului René Clair. De acolo a ajuns la New York, unde a petrecut câteva zile.  Apoi, ajuns pe coasta de vest, s-a stabilit la Hollywood, unde a cunoscut o nouă parteneră de viață, dansatoarea Juliet Browner, și a reînceput să picteze. Căsătoria sa cu Juliet a avut loc în 1946 la Beverly Hills.

Ultimii ani 
Reîntors în Franța în 1951, s-a dedicat mai ales picturii. Man Ray a murit în anul 1976 și a fost înmormântat la Cimitirul Montparnasse, în diviziunea 7. Pe mormânt se poate citi epitaful: "Unconcerned, but not indifferent" („Detașat, dar nu indiferent”). Arhivele sale au fost donate de văduva sa Muzeului Național Francez de Artă Modernă de la Centrului Pompidou din Paris.

Premii si distincții 
 1966,  Premiul cultural al Societății germane de fotografie 
 1974, medalia Progresului a Societății regale de fotografie

Opera

Fotografii 
 Man – Woman, 1918
 Dust Raising, 1920
 Enigme d'Isidore Ducasse , 1920 (The Riddle), 1920
 Larmes (Glass Tears),  în versiuni diferite, 1920–1933
 KEEP SMILING – dadaphoto, 1921
 Marquise Casati, 1922
 Kiki im Café, etwa 1923
 Le Violon d'Ingres, 1924  épreuve aux sels d'argent réhaussée à la mine de plomb et à l'encre de Chine et contrecollée sur papier
 Noire et blanche, 1926
 Élevage de poussière, 1920, 11,3 x 14,6 cm, Musée d'art de Toulon
 Mr and Mrs Woodman, 1927–1945
 La Prière, 1930
 African sculpture on lying woman, 1930. de fapt un portret al lui Simone Breton din 1927
 L'œuf et le coquillage, 1931
 Nature Morte, imprimare  în argint, 1933;  
 Érotique voilée, 1934
 Jeu d'échecs surréaliste, 1934, panoptic de 20 portrete de artiști suprarealiști
 Dora Maar, 1936
 Space Writings, 1937 (fotograme)
 Selfportrait, 1963
 La Télévision, 1975
 portrete fotografice ale multor artiști,oameni de cultură, persoane apropiate,  majoritatea din anii 1920:Marcel Duchamp (1916), Tristan Tzara (1921), marchiza Cesati (1922),Francis Picabia en grande vitesse (1924), Jean Cocteau (1924),Kiki de Montparnasse (1926), Antonin Artaud (1930),André Breton solarisé (1930), Lee Miller (1930), Salvador Dalí et Gala (1936), Juliet (1945)

numeroase serii de fotografii, unele fără titlu, având drept fundal imaginea „A l'heure de l'observatoire – Les Amoureux”

 Picturi The Lovers (Les Amants), ulei pe pânză, 24,7 x 35,2 cm, 1914, colecția Sylvio Perlstein, Antwerpen, * Ramapo Hills,1914/15
 Arrangement of Forms, No. 1, 1915
 The Revolving Doors, 1916/17, zece serigrafii 
 La Volière (Aviary), 1919
 Une nuit à Saint-Jean-de-Luz, 1929Autoportret (obținut printr-o solarizare), 1931
 A l'heure de l'observatoire – Les Amoureux, 1932–34 + cea mai renumită pictură a sa
 La Fortune, 1938
 Le Rebus, 1938 ulei pe pânză, 55 x 46 cm, Muzeul național de artă modernă, Centrul Pompidou, Paris
 Imaginary Portrait of D.A.F. de Sade 1938
 Le Beau Temps, 1939
 Juliet 1943
  Rue Férou,1952   la Kunsthalle din Bielefeld.Peinture naturelle, 1958

 Desene Les Mains libres, desene ilustrate de poeme ale lui Paul Éluard, Éd. Jeanne Bucher, Paris, 1937

 Obiecte Danseuse de corde s'accompagnant de son ombre, 1916 (Dansatoare pe frânghie, însoțită de umbra ei)
 Autoportret, asamblaj , 1916
 Boardwalk , 1917
 Lampshade, 1919
 Obstruction, 1920
 Schachspiel (Chessboard), 1920 (nouă versiune 1945)
 The Object to be Destroyed, 1921 (Object of Destruction, 1932, Lost Object 1945; Indestructible Object, 1958; Last Object, 1966; Perpetual Motif, 1972)
 Catherine Barometer, 1920
 Cadeau, 1921, fier de călcat cu ținte pe talpă (creația orginală nu mai  există;o versiune nouă din 1971 - se află la Muzeul de Arta Moderna din New York)
 Objet indéstructible, 1923The Fisherman's Idol , 1926, bucați de plută recuperate pe plaja din Biarritz și apoi asamblate
 Table for Two, 1944, masă de lemn
 Silent Harp, 1944, gât de vioară, oglinzi, zăbrele cu păr de cal
 Optical Hopes and Illusions, 1945, ramă de banjo cu minge și oglindă 
 Les Vingt jours de Juliette, 1952, paravent
Boule de neige 
(multe obiecte au fost create numai pentru a fi fotografiate, iar apoi au fost distruse)

Filme 
 1923 : Le Retour à la raison1924 : À quoi rêvent les jeunes filles
 1926 : Emak-Bakia
 1928 : L'Étoile de mer
 1929 : Les Mystères du château de Dé
 1935 : Essai de simulation de délire cinématographique

Cărți și monografii 
 Revolving doors, Éditions Surréalistes, Paris, 1917
 Les Champs délicieux, hors commerce, Paris, 1922
 Man Ray photographs 1920-1934, James Thrall Soby
 Facile with Paul Éluard, Éd. GLM, Paris, 1935
 La Photographie n'est pas l'art : 12 photographies, Éd. GLM, Paris, 1937, cu un cuvânt înainte de André Breton « Convulsionnaires  
 Alphabet for adults, Copley Galleries, Berverly Hills, California, 1948
 Photographs-Portraits, Édition Prisma, Paris
 Autoportrait, 1963, Robert Laffont, Paris, 1964, traduit de l'américain par Anne Guérin, réédité chez Seghers, 1986

Filmografie 
François Lévy-Kuentz, Man Ray - 2 bis, rue Férou, 1989, 23 min, éditions Dilecta. Film despre atelierul lui Man Ray, cu puțin timp inaintea distrugerii lui

Note

Lectură suplimentară 
 Neil Baldwin - American Artist:Man Ray
 Willard Wood, Marina Vanci-Perahim-  Man Ray Cameo/Abrams 1998
 Francis M.Naumann, Montclair Art Museum - Conversion to Modernism:The early works of Man Ray Rutgers University Press, 2003
 Erin C Garcia - Man Ray in Paris,
 Guido Comis - Man Ray
 Emmanuelle de l'Ecotais, Alain Sayag - Man Ray:Photography and its Double
 Valerio Deho - „Man Ray:Women”

Legături externe 
 situl oficial Man Ray Trust  - engleză 
 Man Ray în Voguepedia 
 Man Ray - Prophet of the Avant-Garde - pe situl American Masters - Educational Broadcasting Corporation 2013 ,PBS
 Miranda Orso - biografie pe situl Universității State Penn  
 biografie în Britannica on line
 pe situl imdb
 biografie din Biography Resource Center,Gale Group 2001
 Herbert Lottman - Man Ray's Montparnasse chapter I 2001 on line 
 Femeile lui Man Ray- Candy Cane - Real Life is elsewhere 7/8/2011.
 Eric Herschthal - Man Ray's Jewish Identity:'Concealing and Revealing', The Jewish Week, 11/10/2009
 Catalogul lucrărilor lui Man Ray, Biblioteca Națională a Franței
 Man Ray la Muzeul J.Paul Getty 
 Enigma lui Isadore Ducasse, exponat la Muzeul Israel din Ierusalim
 portrete fotografice de Man Ray pe blogul Mondoblogo
 portrete fotografiate in 1921-1937 pe situl retronaut 

Nașteri în 1890
Nașteri pe 27 august
Decese în 1976
Decese pe 18 noiembrie
Americani cunoscuți sub pseudonimele folosite
Americani expatriați în Franța
Artiști americani
Dadaism
Decese în Paris
Fotografi americani
Evrei americani
Înmormântări în cimitirul Montparnasse
Oameni din Philadelphia
Pictori americani
Regizori americani
Suprarealism
Man Ray ( [mæn reɪ ] , numele la naștere - probabil Michael Radnitzky sau Rudsitzky , în copilărie - Emmanuel Radnitzky , ) a fost fotograf , regizor de film și artist plastic american , de origine evreu , apropiat de curentele dadaismului și suprarealismului , care a trăit și activat cea mai mare parte a timpului în Franța . Denumit de către Cocteau „ marele poet al camerei obscure ” , Man Ray și- a legat numele de numeroase aspecte ale artei moderne , mai ales în domeniul artei fotografice , al istoriei cinematografiei și al filmului experimental . Lucrările sale înnoitoare și abstracte , în tehnicile solarizației , „ rayografiei ” ( denumire inspirată de propriul său nume , pe care a dat -o „ fotogramei ” ) și al colajului , create sub impresia conexiunilor sale cu artiștii suprarealiști , i- au adus o recunoaștere mondială . Numeroasele portrete fotografice ale artiștilor contemporani cu el au rămas un document grăitor al vieții culturale din Parisul anilor Familia și anii de tinerețe Primul născut al lui Meleh Radnitzky și Mania , născută Luria , emigranți evrei veniți recent din Lituania , gubernia Kovno ( Kaunas ) a Imperiului Rus , Man Ray s- a născut înla Philadelphia ,Pennsylvania . Numele în certificatul de naștere pierdut al artistului ar fi fost Michael Radnitzki , în schimb familia i- a spus de mic copil Immanuel . În an când s- au mutat la Williamsburg,în Brooklyn , părinții și- au americanizat și simplificat numele din Rudnitzky în Ray . Ulterior artistul își va zice Man Ray , unde Man provine de la „ Manny ” , adică Immanuel . Tatăl lucra într- o fabrică textilă , și în orele libere lucra acasă împreună cu soția și copiii într- un mic atelier de croitorie . Mamei artistului îi facea plăcere să -și pună imaginația la încercare pentru a confecționa haine pentru membrii familiei și născocea lucrări din petice ( patchwork ) din resturi de stofe și pânze . Cu toata dorința lui Man Ray de a se detașa de trecutul familiei sale , numeroase elemente din meșteșugul croitoriei și- au găsit ulterior amprenta în arta sa : manechini , fieruri de călcat , mașini de cusut , ace de cusut , ace de siguranță , ațe , resturi de stofe , etc . Istorici de artă au semnalat asemănări între colaj și tehnicile și stilurile sale de pictură și croitorie . Immanuel a studiat în aniila Liceul de băieți din Brooklyn ( Brooklyn's Boys High School ) , unde s- a evidențiat la materiile artă și desen tehnic . În acei ani , a vizitat adesea muzeele locale de artă , unde a studiat operele vechilor maeștri . După absolvire , a primit o bursă pentru a studia arhitectura la Universitatea Columbia . Spre dezamăgirea părinților , el a preferat să se ocupe cu pictura . Părinții i- au creat în acest scop un studio într- una din odăile locuinței . El a rămas în casa părintească încă patru ani , vreme în care s- a străduit să -și cizeleze meșteșugul de pictor , imitând mai ales picturi și desene din secolul al XIX -lea , și s- a întreținut din picturi comerciale și din ilustrații tehnice pentru mai multe companii din Manhattan . A devenit curând și un mare admirator al artei contemporane de avangardă , mai ales al maeștrilor moderniști europeni ( Rodin , Cézanne , Brâncuși , Picasso , etc. ) ale căror lucrări le- a văzut , pentru început , la „ Galeria a lui Alfred Stieglitz sau la Galeria Macbeth , precum și ale Școlii Ashcan . Dar , cu puține excepții , nu era încă în stare să integreze aceste tendințe în propriile sale lucrări . Anii- au fost pentru el ani de învățătură . Mai întâi a asistat sporadic la unele lecții de la National Academy of Design și Art Students League din Manhattan , dar nu a putut să se adapteze metodelor conservatoare de predare de acolo , preferând începând din toamna luicursurile mai puțin convenționale de la Centrul Ferrer ( Modern School of New Yorks Ferrer Center ) . La această din urmă școală , inspirata de idealuri libertariene l- a avut ca mentor pe Robert Henri și a beneficiat de o intensă și rapidă evoluție artistică . Activitatea artistică la New York Îna părăsit domiciliul familiei , stabilindu -se mai întâi în Manhattan , apoi într- o căsuță din colonia artiștilor Grantwood de lângă Ridgefield , New Jersey , unde a lucrat în domeniul publicității . Împreună cu poetul Alfred Kreymborg a organizat acolo un grup avangardist numit „ The Others ” , din care au făcut parte și poeții William Carlos Williams , Minna Loy și alții . Îna avut ocazia să viziteze expoziția de avangardă de la Armory Show . Creațiile artiștilor europeni prezentate la aceasta expoziție , și mai cu seamă cele cubiste și opera lui Marcel Duchamp „ Nud coborând pe scări ” au fost pentru Ray o revelație . A devenit în curând prieten cu Duchamp și relațiile lor au rămas strânse în tot timpul anilor . Prima sa expoziție personală de picturi , multe din ele în stil cubist , a avut -o la Galeria Daniel din Manhattan în Cu acest prilej un colecționar de artă i- a cumpărat șase tablouri , ceea ce i- a procurat resursele și motivația de a închiria un studio in New York . În anii următori Man Ray a evoluat de la pictura convențională la utilizarea unei bogății de mijloace artistice alternative - colaje , obiecte de gata , fotografii , asamblări de materiale , aerograme , - dezvoltând un stil artistic propriu , chiar dacă influențat uneori de Marcel Duchamp . Îna expus un obiect pre-dadaist intitulat „ Autoportret ” . Împreună cu Marcel Duchamp și Francis Picabia a întemeiat secția new yorkeză a mișcarii dadaiste . A editat și primul și unicul număr al revistei „ Dada la New York ” Exemple de creații din această perioadă sunt The Rope Dancer Accompanies Herself with Her Shadows influențată de asamblajul încă neterminat atunci al lui Duchamps , The Bride Stripped Bare by Her Bachelorsși pictată după un colaj , de asemenea The Revolving Doors o serie de zece colaje însoțite de text . Pentru a se putea întreține din vânzarea picturilor , multe din ele în stil cubist , și a obiectelor de artă pe care le- a realizat , a cumpărat un aparat de fotografiat și a început să le fotografieze . A ajuns la concluzia că nimeni nu le poate fotografia mai bine decât el însuși . În aceste împrejurări , începând dins-a ocupat serios de fotografie și cinematografie , experimentând diferite tehnici - fotograma sau rayografia , solarizarea ( tehnică dezvoltată in secolul al XIX -lea de către Sabatier ) . La New York a cunoscut înpe poeta și pictorița belgiană Donna Lecoeur , zisă Adon Lacroix , mamă a unei fetițe deani și care i- a devenit soție în anul următor . Ea l- a introdus în lumea poeziei franceze , făcându -i cunoscute operele lui Baudelaire , Rimbaud , Lautréamont , Mallarme , Apollinaire . Ray i- a ilustrat poeziile și scrisorile . S- au despărțit în obținând divorțul formal în Nemulțumit de atmosfera vieții artistice de la New York , mai ales după reacția nefavorabilă a criticii la lucrarea sa „ Stateside ” , Ray hotărî , în cele din urmă , să plece în Franța . „ M- au tratat ca pe un traficant de droguri”.„ Dada nu poate trăi la New York . Întreg New Yorkul e dada , și nu poate tolera un rival ” , a afirmat artistul . Un american la Paris A debarcat laiulieîn portul Le Havre , de unde a a plecat la Paris , fiind întâmpinat de Marcel Duchamp la Gara Saint Lazare . În aceeași seară fu deja prezentat camarazilor suprarealiști Louis Aragon , André Breton , Paul Éluard , Gala Dali , Théodore Fraenkel Jacques Rigaut , Philippe Soupault . S- a instalat în cartierul Montparnasse , unde a întâlnit -o pe cântăreața și modelul Alice Prin , cunoscută sub numele de Kiki de Montparnasse , " regina " cartierului , de care s- a îndrăgostit . Ea a devenit subiectul a numeroase fotografii devenite faimoase , și a apărut în filmele sale experimentale . Dinîncepând , i s- au comandat sute de portete și lucrari cu scop comercial pentru revistele de modă Vogue , Vu , Harper’s Bazaar și Vanity Fair . A colaborat și cu creatorul de modă Paul Poiret în domeniul fotografiilor de modă , care i- au fost publicate în revistele de specialitate . Înîmpreună cu Jean Arp , Max Ernst , André Masson , Joan Miró și Picasso , și- a prezentat operele la prima expoziție a suprarealiștilor la galeria Pierre din Paris . Una din lucrările importante pe care le- a expus în acea perioadă a fost un metronom cu ochi de femeie , intitulat la origine Obiect de distrus , alta fiind Violon d'Ingres , reprezentând -o pe Kiki de Montparnasse , cu o bonetă orientală în postura unor femei pictate de Ingres , și având spatele nud , decorat prin tehnica supraimprimării , cu două aperturi acustice de vioară . La Paris a continuat să creeze un șir întreg de obiecte și instalații dadaiste , unele în colaborare cu alți artiști Împrietenit cu Marie-Laure de Noailles și cu Charles , viconte de Noailles , a turnat înin vila acestora la Hyères al treilea film al său , Les Mystères du château de Dé Vreme de câteva decenii de ședere la Montparnasse , Man Ray a revoluționat arta fotografică . Îna început Man Ray o nouă relație de dragoste și de colaborare artistică cu fotografa Lee Miller . Au intrat în istorie portretele fotografice pe care le- a făcut multora din celebritățile vieții culturale pariziene , inclusiv din mediul străinilor atrași ca el însuși de farmecul Orașului Luminilor:James Joyce , Gertrude Stein , Salvador Dali,Bridget Bate Tichenor , Jean Cocteau , Antonin Artaud etc A contribuit și la cunoașterea creațiilor lui Eugène Atget , pe care le- a revelat suprarealiștilor și asistentei sale , Berenice Abbott . Îni-a pozat Meret Oppenheim într- o serie de fotografii de nuduri devenită celebră . Anii de refugiu În cu câteva zile înainte de ocuparea Parisului de către armata lui Hitler , Man Ray a reușit să plece la Lisabona , în compania lui Salvador și Gala Dali și a cineastului René Clair . De acolo a ajuns la New York , unde a petrecut câteva zile . Apoi , ajuns pe coasta de vest , s- a stabilit la Hollywood , unde a cunoscut o nouă parteneră de viață , dansatoarea Juliet Browner , și a reînceput să picteze . Căsătoria sa cu Juliet a avut loc înla Beverly Hills . Ultimii ani Reîntors în Franța în s- a dedicat mai ales picturii . Man Ray a murit în anulși a fost înmormântat la Cimitirul Montparnasse , în diviziunea Pe mormânt se poate citi epitaful : " Unconcerned , but not indifferent " ( „ Detașat , dar nu indiferent ” ) . Arhivele sale au fost donate de văduva sa Muzeului Național Francez de Artă Modernă de la Centrului Pompidou din Paris . Premii si distincții Premiul cultural al Societății germane de fotografie medalia Progresului a Societății regale de fotografie Opera Fotografii Man – Woman , Dust Raising , Enigme d'Isidore Ducasse , ( The Riddle ) , Larmes ( Glass Tears ) , în versiuni diferite,1933 KEEP SMILING – dadaphoto , Marquise Casati , Kiki im Café , etwa Le Violon d'Ingres , épreuve aux sels d'argent réhaussée à la mine de plomb et à l'encre de Chine et contrecollée sur papier Noire et blanche , Élevage de poussière,3 x6 cm , Musée d'art de Toulon Mr and Mrs Woodman,1945 La Prière , African sculpture on lying woman , de fapt un portret al lui Simone Breton din L'œuf et le coquillage , Nature Morte , imprimare în argint , Érotique voilée , Jeu d'échecs surréaliste , panoptic deportrete de artiști suprarealiști Dora Maar , Space Writings,( fotograme ) Selfportrait , La Télévision , portrete fotografice ale multor artiști,oameni de cultură , persoane apropiate , majoritatea din aniiMarcel Duchamp Tristan Tzara marchiza CesatiFrancis Picabia en grande vitesse Jean CocteauKiki de Montparnasse Antonin ArtaudAndré Breton solarisé Lee Miller Salvador Dalí et Gala Juliet numeroase serii de fotografii , unele fără titlu , având drept fundal imaginea „ A l'heure de l'observatoire – Les Amoureux ” Picturi The Lovers ( Les Amants ) , ulei pe pânză,7 x2 cm , colecția Sylvio Perlstein , Antwerpen , * Ramapo Hills,1914/15 Arrangement of Forms , No . The Revolving Doors,17 , zece serigrafii La Volière ( Aviary ) , Une nuit à Saint-Jean-de-Luz,utoportret ( obținut printr- o solarizare ) , A l'heure de l'observatoire – Les Amoureux,34 + cea mai renumită pictură a sa La Fortune , Le Rebus ,ulei pe pânză ,xcm , Muzeul național de artă modernă , Centrul Pompidou , Paris Imaginary Portrait of D.A.F. de Sade Le Beau Temps , Juliet Rue Férou,1952 la Kunsthalle din Bielefeld.Peinture naturelle , Desene Les Mains libres , desene ilustrate de poeme ale lui Paul Éluard , Éd. Jeanne Bucher , Paris , Obiecte Danseuse de corde s'accompagnant de son ombre , ( Dansatoare pe frânghie , însoțită de umbra ei ) Autoportret , asamblaj , Boardwalk , Lampshade , Obstruction , Schachspiel ( Chessboard ) , ( nouă versiune The Object to be Destroyed , ( Object of Destruction , Lost Object Indestructible Object , Last Object , Perpetual Motif , Catherine Barometer , Cadeau , fier de călcat cu ținte pe talpă ( creația orginală nu mai există ; o versiune nouă din- se află la Muzeul de Arta Moderna din New York ) Objet indéstructible,he Fisherman's Idol , bucați de plută recuperate pe plaja din Biarritz și apoi asamblate Table for Two , masă de lemn Silent Harp , gât de vioară , oglinzi , zăbrele cu păr de cal Optical Hopes and Illusions , ramă de banjo cu minge și oglindă Les Vingt jours de Juliette , paravent Boule de neige ( multe obiecte au fost create numai pentru a fi fotografiate , iar apoi au fost distruse ) Filme : Le Retour à la raison1924 \ : À quoi rêvent les jeunes filles : Emak-Bakia : L'Étoile de mer : Les Mystères du château de Dé : Essai de simulation de délire cinématographique Cărți și monografii Revolving doors , Éditions Surréalistes , Paris , Les Champs délicieux , hors commerce , Paris , Man Ray photographs James Thrall Soby Facile with Paul Éluard , Éd. GLM , Paris , La Photographie n'est pas l'art\:photographies , Éd. GLM , Paris , cu un cuvânt înainte de André Breton « Convulsionnaires Alphabet for adults , Copley Galleries , Berverly Hills , California , Photographs-Portraits , Édition Prisma , Paris Autoportrait , Robert Laffont , Paris , traduit de l'américain par Anne Guérin , réédité chez Seghers , Filmografie François Lévy-Kuentz , Man Ray -bis , rue Férou,min , éditions Dilecta . Film despre atelierul lui Man Ray , cu puțin timp inaintea distrugerii lui Note Lectură suplimentară Neil Baldwin - American Artist:Man Ray Willard Wood , Marina Vanci-Perahim - Man Ray Cameo/Abrams Francis M.Naumann , Montclair Art Museum - Conversion to Modernism:The early works of Man Ray Rutgers University Press , Erin C Garcia - Man Ray in Paris , Guido Comis - Man Ray Emmanuelle de l'Ecotais , Alain Sayag - Man Ray:Photography and its Double Valerio Deho - „ Man Ray:Women ” Legături externe situl oficial Man Ray Trust - engleză Man Ray în Voguepedia Man Ray - Prophet of the Avant-Garde - pe situl American Masters - Educational Broadcasting Corporation,PBS Miranda Orso - biografie pe situl Universității State Penn biografie în Britannica on line pe situl imdb biografie din Biography Resource Center,Gale Group Herbert Lottman - Man Ray's Montparnasse chapter Ion line Femeile lui Man Ray - Candy Cane - Real Life is elsewhere8/2011 . Eric Herschthal - Man Ray's Jewish Identity:'Concealing and Revealing' , The Jewish Week,10/2009 Catalogul lucrărilor lui Man Ray , Biblioteca Națională a Franței Man Ray la Muzeul J.Paul Getty Enigma lui Isadore Ducasse , exponat la Muzeul Israel din Ierusalim portrete fotografice de Man Ray pe blogul Mondoblogo portrete fotografiate inpe situl retronaut Nașteri în Nașteri peaugust Decese în Decese penoiembrie Americani cunoscuți sub pseudonimele folosite Americani expatriați în Franța Artiști americani Dadaism Decese în Paris Fotografi americani Evrei americani Înmormântări în cimitirul Montparnasse Oameni din Philadelphia Pictori americani Regizori americani Suprarealism