Leccinum aurantiacum
Leccinum aurantiacum (Pierre Bulliard, 1791 ex Samuel Frederick Gray, 1821), sin. Boletus aurantiacus (Pierre Bulliard, 1791), din încrengătura Basidiomycota în familia Boletaceae și de genul Leccinum, este o specie de ciuperci comestibile, denumită în popor hribă de plop, pâlnioară de plop sau pitarcă portocalie.. Acest burete coabitează, fiind un simbiont micoriza (formează micorize pe rădăcinile arborilor). În România, Basarabia și Bucovina de Nord se dezvoltă în păduri de foioase în special sub plopi tremurători, dar și sub plopi precum sălcii, din iunie până în octombrie.

Taxonomie 

Primul savant care a descris această specie sub denumirea Boletus rufus a fost Jacob Christian Schäffer în volumul 2 al operei sale Fungorum qui in Bavaria et Palatinatu circa Ratisbonam nascuntur Icones din 1763. Referitor la el, în 1886, renumitul Lucien Quélet i-a dat numele Gyroporus rufus, apoi micologul german Hanns Kreisel Leccinum rufum (1984). Dar taxonul cu adjectivul rufus, -um nu s-a impus, ci cel al lui Pierre Bulliard.

Neindependent de Schäffer, botanistul și micologul francez Pierre Bulliard (1752-1793) a descris acest burete în opera sa (editată parțial postum) Histoire des champignons de la France, ou Traité élémentaire renfermant dans un ordre méthodique les descriptions et les figures des champignons qui croissent naturellement en France ca Boletus aurantiacus (1791).

În anul 1821, în lucrarea sa A natural arrangement of British plant (Editura Baldwin, Cradock & Joy, Londra 1821), botanistul, farmacistul și micologul englez Samuel Frederick Gray (1766-1828) a creat numele generic Leccinum nou, adăugând această specie sub denumirea Leccinum aurantiacum. Mai departe, micologul francez Édouard-Jean Gilbert a denumit specia Krombholzia aurantiaca in onoarea marelui micolog german Julius Vincenz von Krombholz. S-au mai încercat multe alte denumiri care însă pot fi neglijate.

Descriere 

 Pălăria: are un diametru de 6-25 cm, este, la început semisferică, apoi convexă și mai mult sau mai puțin plată precum foarte regulată, cu marginea mai întâi răsfrântă spre picior și la bătrânețe destinsă. Cuticula este netedă, catifelată pe vreme uscată, dar lucioasă pe vreme umedă, fiind puțin danturată și atârnând ușor deasupra sfârșitul pălăriei. Culoarea ei este portocalie până la roșu de cărămidă, câteodată chiar roșu-maro.
 Tuburile și porii: cu sporifere lungi și subțiri, împinse în jos spre picior, parând spongioși la pipăit și de culoare albuie. Porii sunt foarte mici, rotunzi, relativ deși și colorați gri, mai târziu gri-măsliniu. Sporii sunt fusiformi, de culoare brun-măslinie. 
 Piciorul: are o înălțime de 10 până la 20 cm și o lățime de  până la 5 cm, fiind cilindric și ușor evazat în partea superioară, foarte tare, gros și aproape bulbos, de culoare albicioasă până alb-cenușie, cu suprafața acoperită de solzișori groși, alterați și aspri, tineri albicioși, schimbând mai târziu la roșu-maroniu, dispuși în șiruri longitudinale.
 Carnea: este în tinerețe compactă și tare, devenind moale la maturitate avansată, cu miros slab dar plăcut și gust delicios. Carnea albă se decolorează, odată tăiată, spre negru, nu spre albastru. De asemenea schimbă culoarea prin adăugare de Sulfat de fier în gri-verzui, iar cu formol în roz apoi maro-violet.
 Caracteristici microscopice: are spori cilindric-fusiformi și palid gălbui până clorici, netezi, prevăzuți cu o proeminență situată la bază (apicul), având o mărime de 14-18 x 5-6 microni. Bazidiile de 25-30 x 10-12 microni cu 4 sterigme fiecare sunt claviforme (îngroșate de la bază spre vârf și cu extremități rotunjite în formă de măciucă). Cistidele (elemente sterile situate în stratul himenal sau printre celulele din pielița pălăriei și a piciorului, probabil cu rol de excreție) sunt fusiforme și ventricoase, măsurând 40-55 x 8-12 microni.
 Reacții chimice: Buretele se decolorează cu fenol violet purpuriu, mai târziu maro închis și cu sulfat de fier verde.

Confuzii 
Buretele nu poate fi confundat cu ciuperci necomestibile sau chiar otrăvitoare, ci numai cu specii aproape înrudite, ca de exemplu cu Leccinellum crocipodium sin. Leccinum crocipodium (comestibil), Leccinum carpini, Leccinum griseum, Leccinum holopus, Leccinum pseudoscabrum (trăiește în păduri de foioase în special sub carpeni dar și sub aluni, mesteceni sau plopi), Leccinum duriusculum (se dezvoltă sub plopi tremurători), Leccinum melaneum, Leccinum piceinum (se dezvoltă în păduri de conifere, mai ales sub molizi pe lângă afine),<ref>Bruno Cetto: „Der große Pilzführer”, vol. 3, Editura BLV Verlagsgesellschaft, München, Berna, Viena 1980, p. 436-437, ISBN 3-405-12124-8</ref> Leccinum quercinum (crește sub stejari), Leccinum roseofracta (trăiește sub mesteceni), Leccinum scabrum (crește în păduri de foioase, în special sub mesteceni), Leccinum thalassinum (se dezvoltä sub mesteceni pe teren nisipos și umed, destul de răspândit, dar numai puțin cunoscut), Leccinum versipelle (crește în păduri și parcuri, pajiști sub mesteceni, păduri de foioase în special sub plopi precum plopi tremurători, dar de asemenea pe sub sălcii), Leccinum vulpinum sau Porphyrellus pseudoscaber sin. Boletus porphyraceus (crește în păduri foioase sau mixte, pe teren nisipos, pe lângă drumuri cu macadam, comestibil dar cam fibros).

 Galerie de imagini (specii asemănătoare) 

 Valorificare 

Această ciupercă are avantajul că este rareori atacată de viermi. Bureții proaspeți pot fi pregătiți ca ciulama, de asemenea împreună cu alte ciuperci de pădure sau adăugați la un sos de carne de vită sau vânat.Sanda Marin: „Carte de bucate”, Editura Orizonturi, București 1995, p. 185, ISBN 973-95583-2-1 În afară de aceasta, ei pot fi tăiați felii și congelați. De asemenea este posibilă, după tăierea în felii, uscarea lor. Culoarea bureților va fi atunci negricioasă. Foarte gustoși sunt preparați ca Duxelles (un fel de zacuscă).Luce Höllthaler: „Pilzdelikatessen”, Editura Wilhelm Heyne Verlag, München 1982, p. 26-30 ISDN 3-453-40334-7 

S-a afirmat, că, specia Leccinum aurantiacum'', consumată crudă, poate să genereze incompatibilități la copii precum persoane cu un aparat digestiv sensibil. Astfel, ciupercile acestui soi ar trebui să fie consumate numai bine prăjite sau gătite.

Note

Bibliografie 
 Marcel Bon: “Pareys Buch der Pilze”, Editura Kosmos, Halberstadt 2012, ISBN 978-3-440-13447-4
 Bruno Cetto: „Der große Pilzführer”, vol. 1-4, vezi sub "Note"
 H. Clémençon: „Pilze im Wandel der Jahreszeiten”, vol. 1 și 2, Editura Éditions Piantanida, Lausanne 1981
 Rose Marie și Sabine Maria Dähncke: „Pilze”, Editura Silva, Zürich 1986
 Rose Marie Dähncke: „1200 Pilze in Farbfotos”, Editura AT Verlag, Aarau 2004, ISBN 3-8289-1619-8
 Ewald Gerhard: „Der große BLV Pilzführer“ (cu 1200 de specii descrise și 1000 fotografii), Editura BLV Buchverlag GmbH & Co. KG, ediția a 9-a, München 2018, ISBN 978-3-8354-1839-4
 Jean-Louis Lamaison & Jean-Marie Polese: „Der große Pilzatlas“, Editura Tandem Verlag GmbH, Potsdam 2012, ISBN 978-3-8427-0483-1
 Hans E. Laux: „Der große Pilzführer, Editura Kosmos, Halberstadt 2001, ISBN 978-3-440-14530-2
 Csaba Locsmándi, Gizella Vasas: „Ghidul culegătorului de ciuperci”, Editura Casa, Cluj-Napoca 2013, ISBN 9786068527147
 Meinhard Michael Moser: „Röhrlinge und Blätterpilze - Kleine Kryptogamenflora Mitteleuropas” ediția a 5-ea, vol. 2, Editura Gustav Fischer, Stuttgart 1983
 Rolf Singer: „Die Pilze Mitteleuropas”, vol. 5 și 6: „Die Röhrlinge, pârțile 1 și 2”, Editura Justus Klinkhardt, Bad Heilbrunn 1965-1967

Legături externe 
 
 Hribă de plop, film
Leccinum
Micoriză
Ciuperci comestibile
1763 în știință
Leccinum aurantiacum ( Pierre Bulliard,ex Samuel Frederick Gray , sin . Boletus aurantiacus ( Pierre Bulliard , din încrengătura Basidiomycota în familia Boletaceae și de genul Leccinum , este o specie de ciuperci comestibile , denumită în popor hribă de plop , pâlnioară de plop sau pitarcă portocalie. . Acest burete coabitează , fiind un simbiont micoriza ( formează micorize pe rădăcinile arborilor ) . În România , Basarabia și Bucovina de Nord se dezvoltă în păduri de foioase în special sub plopi tremurători , dar și sub plopi precum sălcii , din iunie până în octombrie . Taxonomie Primul savant care a descris această specie sub denumirea Boletus rufus a fost Jacob Christian Schäffer în volumulal operei sale Fungorum qui in Bavaria et Palatinatu circa Ratisbonam nascuntur Icones din Referitor la el , în renumitul Lucien Quélet i- a dat numele Gyroporus rufus , apoi micologul german Hanns Kreisel Leccinum rufum Dar taxonul cu adjectivul rufus , -um nu s- a impus , ci cel al lui Pierre Bulliard . Neindependent de Schäffer , botanistul și micologul francez Pierre Bulliarda descris acest burete în opera sa ( editată parțial postum ) Histoire des champignons de la France , ou Traité élémentaire renfermant dans un ordre méthodique les descriptions et les figures des champignons qui croissent naturellement en France ca Boletus aurantiacus În anul în lucrarea sa A natural arrangement of British plant ( Editura Baldwin , Cradock & Joy , Londra botanistul , farmacistul și micologul englez Samuel Frederick Graya creat numele generic Leccinum nou , adăugând această specie sub denumirea Leccinum aurantiacum . Mai departe , micologul francez Édouard-Jean Gilbert a denumit specia Krombholzia aurantiaca in onoarea marelui micolog german Julius Vincenz von Krombholz . S- au mai încercat multe alte denumiri care însă pot fi neglijate . Descriere Pălăria : are un diametru decm , este , la început semisferică , apoi convexă și mai mult sau mai puțin plată precum foarte regulată , cu marginea mai întâi răsfrântă spre picior și la bătrânețe destinsă . Cuticula este netedă , catifelată pe vreme uscată , dar lucioasă pe vreme umedă , fiind puțin danturată și atârnând ușor deasupra sfârșitul pălăriei . Culoarea ei este portocalie până la roșu de cărămidă , câteodată chiar roșu-maro . Tuburile și porii : cu sporifere lungi și subțiri , împinse în jos spre picior , parând spongioși la pipăit și de culoare albuie . Porii sunt foarte mici , rotunzi , relativ deși și colorați gri , mai târziu gri- măsliniu . Sporii sunt fusiformi , de culoare brun-măslinie . Piciorul : are o înălțime depână lacm și o lățime de până lacm , fiind cilindric și ușor evazat în partea superioară , foarte tare , gros și aproape bulbos , de culoare albicioasă până alb-cenușie , cu suprafața acoperită de solzișori groși , alterați și aspri , tineri albicioși , schimbând mai târziu la roșu-maroniu , dispuși în șiruri longitudinale . Carnea : este în tinerețe compactă și tare , devenind moale la maturitate avansată , cu miros slab dar plăcut și gust delicios . Carnea albă se decolorează , odată tăiată , spre negru , nu spre albastru . De asemenea schimbă culoarea prin adăugare de Sulfat de fier în gri-verzui , iar cu formol în roz apoi maro-violet . Caracteristici microscopice : are spori cilindric-fusiformi și palid gălbui până clorici , netezi , prevăzuți cu o proeminență situată la bază ( apicul ) , având o mărime dexmicroni . Bazidiile dexmicroni custerigme fiecare sunt claviforme ( îngroșate de la bază spre vârf și cu extremități rotunjite în formă de măciucă ) . Cistidele ( elemente sterile situate în stratul himenal sau printre celulele din pielița pălăriei și a piciorului , probabil cu rol de excreție ) sunt fusiforme și ventricoase , măsurândxmicroni . Reacții chimice : Buretele se decolorează cu fenol violet purpuriu , mai târziu maro închis și cu sulfat de fier verde . Confuzii Buretele nu poate fi confundat cu ciuperci necomestibile sau chiar otrăvitoare , ci numai cu specii aproape înrudite , ca de exemplu cu Leccinellum crocipodium sin . Leccinum crocipodium ( comestibil ) , Leccinum carpini , Leccinum griseum , Leccinum holopus , Leccinum pseudoscabrum ( trăiește în păduri de foioase în special sub carpeni dar și sub aluni , mesteceni sau plopi ) , Leccinum duriusculum ( se dezvoltă sub plopi tremurători ) , Leccinum melaneum , Leccinum piceinum ( se dezvoltă în păduri de conifere , mai ales sub molizi pe lângă afine),<ref>Bruno Cetto : „ Der große Pilzführer ” , vol . Editura BLV Verlagsgesellschaft , München , Berna , Viena p. ISBN12124-8</ref> Leccinum quercinum ( crește sub stejari ) , Leccinum roseofracta ( trăiește sub mesteceni ) , Leccinum scabrum ( crește în păduri de foioase , în special sub mesteceni ) , Leccinum thalassinum ( se dezvoltä sub mesteceni pe teren nisipos și umed , destul de răspândit , dar numai puțin cunoscut ) , Leccinum versipelle ( crește în păduri și parcuri , pajiști sub mesteceni , păduri de foioase în special sub plopi precum plopi tremurători , dar de asemenea pe sub sălcii ) , Leccinum vulpinum sau Porphyrellus pseudoscaber sin . Boletus porphyraceus ( crește în păduri foioase sau mixte , pe teren nisipos , pe lângă drumuri cu macadam , comestibil dar cam fibros ) . Galerie de imagini ( specii asemănătoare ) Valorificare Această ciupercă are avantajul că este rareori atacată de viermi . Bureții proaspeți pot fi pregătiți ca ciulama , de asemenea împreună cu alte ciuperci de pădure sau adăugați la un sos de carne de vită sau vânat.Sanda Marin : „ Carte de bucate ” , Editura Orizonturi , București p. ISBN2-1 În afară de aceasta , ei pot fi tăiați felii și congelați . De asemenea este posibilă , după tăierea în felii , uscarea lor . Culoarea bureților va fi atunci negricioasă . Foarte gustoși sunt preparați ca Duxelles ( un fel de zacuscă ) .Luce Höllthaler : „ Pilzdelikatessen ” , Editura Wilhelm Heyne Verlag , München p.ISDN 40334-7 S- a afirmat , că , specia Leccinum aurantiacum' ' , consumată crudă , poate să genereze incompatibilități la copii precum persoane cu un aparat digestiv sensibil . Astfel , ciupercile acestui soi ar trebui să fie consumate numai bine prăjite sau gătite . Note Bibliografie Marcel Bon : “ Pareys Buch der Pilze ” , Editura Kosmos , Halberstadt ISBN440-13447-4 Bruno Cetto : „ Der große Pilzführer ” , vol . vezi sub " Note " H. Clémençon : „ Pilze im Wandel der Jahreszeiten ” , vol.și Editura Éditions Piantanida , Lausanne Rose Marie și Sabine Maria Dähncke : „ Pilze ” , Editura Silva , Zürich Rose Marie Dähncke : „ 1200 Pilze in Farbfotos ” , Editura AT Verlag , Aarau ISBN1619-8 Ewald Gerhard : „ Der große BLV Pilzführer “ ( cude specii descrise șifotografii ) , Editura BLV Buchverlag GmbH & Co . KG , ediția aa , München ISBN8354-1839-4 Jean-Louis Lamaison & Jean-Marie Polese : „ Der große Pilzatlas “ , Editura Tandem Verlag GmbH , Potsdam ISBN8427-0483-1 Hans E. Laux : „ Der große Pilzführer , Editura Kosmos , Halberstadt ISBN440-14530-2 Csaba Locsmándi , Gizella Vasas : „ Ghidul culegătorului de ciuperci ” , Editura Casa , Cluj-Napoca ISBN Meinhard Michael Moser : „ Röhrlinge und Blätterpilze - Kleine Kryptogamenflora Mitteleuropas ” ediția aea , vol . Editura Gustav Fischer , Stuttgart Rolf Singer : „ Die Pilze Mitteleuropas ” , vol.și „ Die Röhrlinge , pârțileși , Editura Justus Klinkhardt , Bad Heilbrunn Legături externe Hribă de plop , film Leccinum Micoriză Ciuperci comestibile 1763 în știință