Lisičić
Lisičić falu Horvátországban Zára megyében. Közigazgatásilag Benkovachoz tartozik.

Fekvése
Zárától légvonalban 37, közúton 46 km-re keletre, községközpontjától légvonalban 6, közúton 7 km-re keletre, Dalmácia északi részén, Ravni kotari és Bukovica tájegységek találkozásánál fekszik. Itt halad át a Benkovacról Knin és Skradin felé menő út.

Története
Az emberi élet első nyomai az i. e. 5000 körüli időszakra nyúlnak vissza e vidéken. A falu területén a Dalmácia területén létezett első földművelő kultúra, a Šibenik melletti Danilo faluról elnevezett daniloi kultúra régészeti leletei kerültek elő.
Az itteni lakosság megélhetésének alapját már ősidők óta a kőfejtés, kőfaragás adta. Amint azt a szakemberek megállapították, az itteni kőfejtő anyagából épültek az ókori Asseria városának falai és az a vízvezeték is, amely a római várost a čatnjai források vízével ellátta. A római uralom idejéből számos apró lelet, főként üvegedények és cseréptöredékek kerültek elő.
A mai település neve is a régmúltra megy vissza, hiszen a Lasničić annak a tizenkét horvát nemzetségnek az egyike volt, melyet a középkori források említenek. Egy legenda a nevet összefüggésbe hozza egy aranykinccsel is, melyet egy nagy kő belsejében találtak. A környékbeli településekkel együtt 1527-ben elfoglalta a török és elnéptelenedett. A török kiűzése után itt nyílt meg a vidék első iskolája. A falu ezután 1797-ig a Velencei Köztársaság része volt. Miután a francia seregek felszámolták a Velencei Köztársaságot a campo formiói béke értelmében osztrák csapatok szállták meg. 1806-ban a pozsonyi béke alapján az Első Francia Császárság Illír Tartományának része lett. 1815-ben a bécsi kongresszus újra Ausztriának adta, amely a Dalmát Királyság részeként Zárából igazgatta 1918-ig. A településnek 1857-ben 222, 1910-ben 424 lakosa volt. Az első világháború után előbb a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság, majd Jugoszlávia része lett. A második világháború idején 1941-ben a szomszédos településekkel együtt Olaszország fennhatósága alá került. Az 1943. szeptemberi olasz kapituláció után újra Jugoszlávia része lett. 1991-ben lakosságának 96 százaléka horvát nemzetiségű volt. 1991 szeptemberében a település szerb igazgatás alá került. A szerb agresszió során templomát és temetőjét lerombolták. A jugoszláv hadsereg által támogatott szerb szabadcsapatok az itt maradt lakosság körében háborús büntetteket követtek el. 1995 augusztuságban a Vihar hadművelet során foglalta vissza a horvát hadsereg. A háború után templomát újjáépítették. A falunak 2011-ben 263 lakosa volt, akik főként kőfejtéssel, mezőgazdasággal és állattartással foglalkoztak.

Lakosság

Nevezetességei
A Kisboldogasszony tiszteletére szentelt római katolikus templomát 1991-ben a szerbek lerombolták. 2000-ben a helyiek újjáépítették. A perušići plébánia filiája.

Jegyzetek

Fordítás

További információk
 Benkovac község hivatalos oldala 
 Benkovac turisztikai egyesületének honlapja 
 A zárai érsekség honlapja 

Zára megye települései
Lisičić falu Horvátországban Zára megyében . Közigazgatásilag Benkovachoz tartozik . Fekvése Zárától légvonalban közútonkm-re keletre , községközpontjától légvonalban közútonkm-re keletre , Dalmácia északi részén , Ravni kotari és Bukovica tájegységek találkozásánál fekszik . Itt halad át a Benkovacról Knin és Skradin felé menő út . Története Az emberi élet első nyomai az i. e.körüli időszakra nyúlnak vissza e vidéken . A falu területén a Dalmácia területén létezett első földművelő kultúra , a Šibenik melletti Danilo faluról elnevezett daniloi kultúra régészeti leletei kerültek elő . Az itteni lakosság megélhetésének alapját már ősidők óta a kőfejtés , kőfaragás adta . Amint azt a szakemberek megállapították , az itteni kőfejtő anyagából épültek az ókori Asseria városának falai és az a vízvezeték is , amely a római várost a čatnjai források vízével ellátta . A római uralom idejéből számos apró lelet , főként üvegedények és cseréptöredékek kerültek elő . A mai település neve is a régmúltra megy vissza , hiszen a Lasničić annak a tizenkét horvát nemzetségnek az egyike volt , melyet a középkori források említenek . Egy legenda a nevet összefüggésbe hozza egy aranykinccsel is , melyet egy nagy kő belsejében találtak . A környékbeli településekkel együttben elfoglalta a török és elnéptelenedett . A török kiűzése után itt nyílt meg a vidék első iskolája . A falu ezutánig a Velencei Köztársaság része volt . Miután a francia seregek felszámolták a Velencei Köztársaságot a campo formiói béke értelmében osztrák csapatok szállták meg.ban a pozsonyi béke alapján az Első Francia Császárság Illír Tartományának része lett.ben a bécsi kongresszus újra Ausztriának adta , amely a Dalmát Királyság részeként Zárából igazgattaig . A településnekbenbenlakosa volt . Az első világháború után előbb a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság , majd Jugoszlávia része lett . A második világháború idejénben a szomszédos településekkel együtt Olaszország fennhatósága alá került . Az szeptemberi olasz kapituláció után újra Jugoszlávia része lett.ben lakosságánakszázaléka horvát nemzetiségű volt.szeptember ében a település szerb igazgatás alá került . A szerb agresszió során templomát és temetőjét lerombolták . A jugoszláv hadsereg által támogatott szerb szabadcsapatok az itt maradt lakosság körében háborús büntetteket követtek el.augusztus ágban a Vihar hadművelet során foglalta vissza a horvát hadsereg . A háború után templomát újjáépítették . A falunakbenlakosa volt , akik főként kőfejtéssel , mezőgazdasággal és állattartással foglalkoztak . Lakosság Nevezetességei A Kisboldogasszony tiszteletére szentelt római katolikus templomátben a szerbek lerombolták.ben a helyiek újjáépítették . A perušići plébánia filiája . Jegyzetek Fordítás További információk Benkovac község hivatalos oldala Benkovac turisztikai egyesületének honlapja A zárai érsekség honlapja Zára megye települései