Második kappeli háború
A második kappeli háború (németül Zweiter Kappelerkrieg) az Ósvájci Konföderáció katolikus és protestáns kantonjai közötti fegyveres konfliktus volt a reformáció idején, 1531-ben.

Előzmények

Az 1529-es első kappeli háború lezárása csak rövid időre békítette meg egymással a vallási okokból összekülönbözött svájci kantonokat. Mindkét oldalról folytatódtak a provokációk, amelyeket csak fokozott az 1530-ban megjelent ágostai hitvallás. A vallási különbségeken kívül a katolikusok azzal vádolták Zürichet, hogy az ő rovásukra akar terjeszkedni.

Miután a katolikus kantonok megtagadták, hogy segítsék a graubündeni Három Liga harcát a Milánói Hercegség ellen a Musso-háborúban, Zürich kijelentette, hogy ezt a graubündeniekkel kötött szövetségi szerződés megsértésének tekinti és embargót hirdetett az öt alpesi katolikus kanton ellen. Akciójához Bern is csatlakozott. Míg 1529-ben a konföderációs gyűlés, a Tagsatzung még sikeresen tudott közvetíteni a felek között, ezúttal a Badenben összehívott gyűlés sikertelen volt. A kudarc egyik fő oka az volt, hogy Huldrych Zwingli, a híres protestáns prédikátor és zürichi vezető a fegyverekre akarta bízni a döntést. Az élelmiszerembargó által sújtott katolikusok 1531. október 9-én hadat üzentek Zürichnek.

A kappeli csata
Két nappal a hadüzenet után, október 11-én a katolikus kantonok 7 ezer katonája Kappel mellett találkozott a zürichiek kétezres seregével, melyet maga Zwingli vezetett. A katolikus sereg parancsnoka az Uriból Hans Jauch volt. A többi protestáns kanton nem támogatta Zürichet, melynek katonái kisebb csapatokban, az erőltetett menettől kimerülten érkeztek a harcmezőre. A katolikusok támadtak és rövid ellenállás után, délután 4-re a protestánsok megfutottak. A csatában és menekülés közben mintegy 500 zürichi vesztette életét, köztük Zwingli és 24 másik lelkész. A győztesek Zwingli testét mint eretneket, máglyán elégették. Az elmenekült protestánsok Zugerberg hegyen és a Menzingen melletti Gubel-hegyen gyülekeztek.

A protestáns válasz

A kappeli vereség után Bern és a többi protestáns kanton sereget küldött Zürich felmentésére. A protestánsok október 15-21. között végigvonultak a Reuss-völgyön és elérték Baart. A katolikusok eközben a Zugerberg lejtőin táboroztak. A zürichiekkel kiegészült berni hadsereg egy ötezres kontingenst küldött Menzingenen át, hogy bekerítse a katolikusokat, katonáik azonban a fegyelmezetlenség és a fosztogatások miatt lassan haladtak. Október 23-a estéjén érték el a Menzingen melletti Gubelt, de éjszaka rajtuk ütött egy kisebb katolikus sereg, hatszázat levágtak belőlük és megfutamították őket. 

A második vereség demoralizálta a berni-zürichi erőket és egyre nőtt a dezertálók száma. November 3-án visszavonultak a Reusson egészen Bremgartenig, aminek következtében Zürich városa és a Zürichi-tó környéke védtelenné vált. Zürich hamarosan békét kért.

Következmények
Zwingli utóda Heinrich Bullinger lett, aki az ő hívének számított és aki a háború idején Bremgartenben volt lelkész. A kappeli csata után Bremgartenben a katolikusok kerekedtek felül, Bullinger pedig apjával együtt Zürichbe menekült. 

A háborút lezáró béke (Zweiter Landfrieden) kikényszerítette a protestáns szövetség feloszlatását, a közös irányítású területeken a katolicizmust ismerte el elsődlegesnek, de az addig áttért községek protestánsok maradhattak. Néhány stratégiai szempontból fontos helyet (amelyek a Schwyzből a Rajna-völgybe vezető út mentén, vagy a graubündeni hágóknál területek el) erőszakkal rekatolizáltak. A békeszerződés megengedte, hogy a kantonok saját választásuk szerint protestáns vagy katolikus vallást kövessék, vagyis Svájc az akkori Európában kimondottan ritka módon kétvallású állam lett. A katolikusok többségben maradtak; az Ósvájci Konföderáció teljes jogú tagjai közül hét teljes és két félkanton tartozott hozzájuk, míg négy teljes és két félkanton (Zürich, Bern, Bázel, Schaffhausen és Glarus és Appenzell fele) protestáns volt. A közösen irányított függő területeken (pld. Thurgau és Aargau) a két vallás híveinek meg kellett tanulniuk együttélni, sok helyen ugyanazt a templomot használták felváltva. 

1656-ban a protestánsok (főképp a zürichiek) az első villmergeni háborúban megpróbálták megváltoztatni a vallási együttélés addigi szabályait, ekkor még sikertelenül. 1712-ben a második villmergeni háborúban viszont döntő győzelmet vívtak ki és sikerült felülbírálni a második kappeli háborúban elért status quot.

Források
Acton, Baron John Emerich Edward Dalberg (1903). The Cambridge modern history. Cambridge: University Press
Kappelkriege Historisches Lexikon der Schweiz
W. Schaufelberger, Kappel - Die Hintergründe einer militärschen Katastrophe, in SAVk 51, 1955, 34-61.

Fordítás 

Svájc történelme
Polgárháborúk
A második kappeli háború ( németül Zweiter Kappelerkrieg ) az Ósvájci Konföderáció katolikus és protestáns kantonjai közötti fegyveres konfliktus volt a reformáció idején, ben . Előzmények Azes első kappeli háború lezárása csak rövid időre békítette meg egymással a vallási okokból összekülönbözött svájci kantonokat . Mindkét oldalról folytatódtak a provokációk , amelyeket csak fokozott azban megjelent ágostai hitvallás . A vallási különbségeken kívül a katolikusok azzal vádolták Zürichet , hogy az ő rovásukra akar terjeszkedni . Miután a katolikus kantonok megtagadták , hogy segítsék a graubündeni Három Liga harcát a Milánói Hercegség ellen a Musso-háborúban , Zürich kijelentette , hogy ezt a graubündeniekkel kötött szövetségi szerződés megsértésének tekinti és embargót hirdetett az öt alpesi katolikus kanton ellen . Akciójához Bern is csatlakozott . Mígben a konföderációs gyűlés , a Tagsatzung még sikeresen tudott közvetíteni a felek között , ezúttal a Badenben összehívott gyűlés sikertelen volt . A kudarc egyik fő oka az volt , hogy Huldrych Zwingli , a híres protestáns prédikátor és zürichi vezető a fegyverekre akarta bízni a döntést . Az élelmiszerembargó által sújtott katolikusok októberén hadat üzentek Zürichnek . A kappeli csata Két nappal a hadüzenet után , októberén a katolikus kantonokezer katonája Kappel mellett találkozott a zürichiek kétezres seregével , melyet maga Zwingli vezetett . A katolikus sereg parancsnoka az Uriból Hans Jauch volt . A többi protestáns kanton nem támogatta Zürichet , melynek katonái kisebb csapatokban , az erőltetett menettől kimerülten érkeztek a harcmezőre . A katolikusok támadtak és rövid ellenállás után , délutánre a protestánsok megfutottak . A csatában és menekülés közben mintegyzürichi vesztette életét , köztük Zwingli ésmásik lelkész . A győztesek Zwingli testét mint eretneket , máglyán elégették . Az elmenekült protestánsok Zugerberg hegyen és a Menzingen melletti Gubel-hegyen gyülekeztek . A protestáns válasz A kappeli vereség után Bern és a többi protestáns kanton sereget küldött Zürich felmentésére . A protestánsok október között végigvonultak a Reuss-völgyön és elérték Baart . A katolikusok eközben a Zugerberg lejtőin táboroztak . A zürichiekkel kiegészült berni hadsereg egy ötezres kontingenst küldött Menzingenen át , hogy bekerítse a katolikusokat , katonáik azonban a fegyelmezetlenség és a fosztogatások miatt lassan haladtak . Októbera estéjén érték el a Menzingen melletti Gubelt , de éjszaka rajtuk ütött egy kisebb katolikus sereg , hatszázat levágtak belőlük és megfutamították őket . A második vereség demoralizálta a berni-zürichi erőket és egyre nőtt a dezertálók száma . Novemberán visszavonultak a Reusson egészen Bremgartenig , aminek következtében Zürich városa és a Zürichi-tó környéke védtelenné vált . Zürich hamarosan békét kért . Következmények Zwingli utóda Heinrich Bullinger lett , aki az ő hívének számított és aki a háború idején Bremgartenben volt lelkész . A kappeli csata után Bremgartenben a katolikusok kerekedtek felül , Bullinger pedig apjával együtt Zürichbe menekült . A háborút lezáró béke ( Zweiter Landfrieden ) kikényszerítette a protestáns szövetség feloszlatását , a közös irányítású területeken a katolicizmust ismerte el elsődlegesnek , de az addig áttért községek protestánsok maradhattak . Néhány stratégiai szempontból fontos helyet ( amelyek a Schwyzből a Rajna-völgybe vezető út mentén , vagy a graubündeni hágóknál területek el ) erőszakkal rekatolizáltak . A békeszerződés megengedte , hogy a kantonok saját választásuk szerint protestáns vagy katolikus vallást kövessék , vagyis Svájc az akkori Európában kimondottan ritka módon kétvallású állam lett . A katolikusok többségben maradtak ; az Ósvájci Konföderáció teljes jogú tagjai közül hét teljes és két félkanton tartozott hozzájuk , míg négy teljes és két félkanton ( Zürich , Bern , Bázel , Schaffhausen és Glarus és Appenzell fele ) protestáns volt . A közösen irányított függő területeken ( pld . Thurgau és Aargau ) a két vallás híveinek meg kellett tanulniuk együttélni , sok helyen ugyanazt a templomot használták felváltva . 1656-ban a protestánsok ( főképp a zürichiek ) az első villmergeni háborúban megpróbálták megváltoztatni a vallási együttélés addigi szabályait , ekkor még sikertelenül.ben a második villmergeni háborúban viszont döntő győzelmet vívtak ki és sikerült felülbírálni a második kappeli háborúban elért status quot . Források Acton , Baron John Emerich Edward Dalberg The Cambridge modern history . Cambridge : University Press Kappelkriege Historisches Lexikon der Schweiz W. Schaufelberger , Kappel - Die Hintergründe einer militärschen Katastrophe , in SAVk Fordítás Svájc történelme Polgárháborúk