Két igazság tana
A két igazság tana (tibeti: bden pa gnyis) a buddhizmusban az igazság két szintje között tesz különbsége: relatív vagy hétköznapi értelemben vett igazság, valamint abszolút vagy legvégső igazság. A tibeti buddhizmusban a legvégső valóság az üresség szinonimája

A két igazság tanát legelőször Nágárdzsuna, ókori buddhista filozófus fogalmazta meg teljes formájában.

Eredete és kialakulása
Annak ellenére, hogy a két igazság fogalmát a madhjamaka iskolával szokás azonosítani, az eredete egészen a buddhizmus legkorábbi formájáig nyúlik  vissza.

Páli kánon
A páli kánonban nem „alacsonyabb” és „magasabb” szintű igazságot különböztetnek meg, hanem ugyan azon igazságot kétféleképpen magyarázzák. Ez alapján egy szövegrész vagy egy egész szutta lehet nejjattha, szamuti vagy vohára. A nítattha (páli; szanszkrit: nítártha), "végérvényes, végleges jelentésű" és nejjattha (páli; szanszkrit: nejártha), „további következtetésre, értelmezésre szorul”. Ezekkel a fogalmakkal jelölték a szövegeket, hogy további következtetésre, értelmezésre szorulnak-e:

A szammuti vagy szamuti (páli; szanszkrit: szamvritti, azaz "általános vélemény, konvenció", és a paramattha (páli; szanszkrit: paramártha), azaz "legvégső" igazságokat különböztetik meg egymástól. A vohára (páli; szanszkrit: vjavahára, "konvenció, szokás" kifejezés is használatos, amelynek jelentése megegyezik a szammuti-val.

Théraváda
A théravádin szövegek magyarázói kibővítették ezeket a kategóriákat és nem csak kifejezésekre használták őket, hanem a kifejezett igazságokra is:

Pradzsnyáptiváda
A pradzsnyaptiváda iskola konvencionális és legvégső értelemben tett különbséget és a fogalmat kibővítette a metafizikai-fenomenológiai alkotóelemekre (dharmas) is. A különbség tehát a ténylegesen létező (tattva) és a kizárólag fogalmi valóságok közé helyeződött.

Madhjamaka

A két igazság közötti különbséget (szatjadvajavibhága) részletesen kifejtették a madhjamaka iskolában. Nágárdzsuna Múlamadhjamakakáriká című művében arra használja ezt, hogy megvédje a függő keletkezés (pratítjaszamutpáda) értelmezését az ürességgel (súnjata) szemben:

Nágárdzsuna szavaival:

Nágárdzsuna saját állítását a Kaccsájanagotta-szuttára alapozta, amelyben Buddha egy Kaccsájana Gotta nevű szerzetesnek beszél a helyes szemléletről a nihilizmus és az eternalizmus közötti középúton keresztül:

A buddhista hagyományokban

Jógácsára
A jógácsára iskola a megkülönbözteti a tudat három jelleget (laksana) egymástól. Az első a nyelvhasználat, s az ehhez kapcsolódó gondolkodás és a képzelt jelleg (parikalpita-laksana), ami a tapasztalt tárgyat látszólagos minőségekkel ruházza fel. A második, függő jelleg (paratantra-laksana) a függő keletkezés elve. A harmadik a beteljesült jelleg (pari-nispanna-laksana), amely által felismerhető a tartamok üressége, önvalótlansága és az Olyanság trikája (amely szerint s buddháknak három teste van).

Lankávatára szútra
A szigetre-lépés szútrája (Lankávatára szútra) a legelső iratok közé tartozik, amelyekben már egységes filozófiai koncepcióvá érett a jógácsára tanítás. Ez tartalmazza a nyolcféle tudat ismeretelméleti rendszerét, az előbbiekben ismertetett három jelleget, valamint az ezekhez kapcsolt szellemi megvalósítási út koncepcióját.  A buddhista iskolák előszeretettel foglalkoztak a tudatállapotok, tudatfajták és tudattartalmak osztályozásával, amely nemcsak az abhidharma filozófiában tekintett vissza nagy hagyományokra, hanem a mahájána bölcseleti alapját képező pradzsnyá-páramitá-irodalomban is. A Lankávatára szútra nyolcféle tudatot (vidzsnyána) sorol fel. A hat, érzékszervekhez kapcsolódó tudaton és a gondolkodó tudaton (manasz) túl új elemnek számít a minden tudomások alapját képező tárház-tudat (álaja-vidzsnyána).

Hua-jen buddhizmus

A kínai Tang-dinasztia korában virágzó, mahájána buddhista filozófiához tartozó hua-jen iskola (vagy „virágfüzér”) a szanszkrit Virágfüzér szútrán (kínai: Hua-jen csing) és a hozzátartozó terjedelmes szövegmagyarázatokon alapszik. A virágfüzér kifejezés a mély megértés megkoronázó dicsfényét szimbolizálja. A hua-jen iskola legfontosabb filozófiai jelentősége a metafizika területén mutatkozik meg. Ez a kölcsönös elégedettség és a minden jelenség értelmezésének tana, ahogy az Indra hálójában is szerepel. Egy dolog tartalmaz minden más létező dolgot és minden létező dolog tartalmazza azt az egy dolgot.

A hua-jen egyik tanítása a négy dharma-dhátu (négy elválasztottság), amelyben a valóságra négyféleképpen tekintenek:
 minden dharma egy egyedüli, különálló esemény;
 minden esemény az abszolút kifejeződésének számít;
 az események és az esszencia (lényeg) egymásba olvadnak;
 az események egymásba olvadnak.

Az abszolút és a relatív a zen buddhizmusban

A zen buddhizmus tanításai bizonyos polaritások mentén vannak kifejtve: Buddha-természet - súnjata, abszolút és relatív, hirtelen és fokozatos megvilágosodás.

A Pradzsnyápáramitá szútrák és a madhjamaka kihangsúlyozzák a forma és az üresség nondualitását: a Szív szútrában foglaltak szerint a forma üresség, az üresség forma.
Az az elképzelés, hogy a végső valóság jelen van a hétköznapi relatív valóságban jól beleillett a kínai kultúrába, amelyben kiemelt fontosságú volt a világi élet és a társadalom. Viszont korábban azt nem határozták meg, miképp van jelen a végső valóság a relatív valóságban. Ezekre adnak magyarázatot Tozan öt rangja és a tíz bika történetek.

Koreai buddhizmus

Az előbb említett abszolút és relatív valóság polaritását szintén kifejezi „az esszencia és a funkció” elmélete. Az abszolút az esszencia és a relatív a funkció. Ezekre nem különálló valóságként tekintenek, hanem ezek egymásba olvadóként. Ez a megkülönböztetés nem zár ki más gondolatrendszereket, mint például a neng-szo vagy az „alany-tárgy konstrukciók” elméleteit, még ha a kettő egymástól teljesen különbözik is.

A koreai buddhizmusban az esszencia-funkciót szintén kifejezi a „test” és a „test funkciói”. Az egyik használatos metafora a „lámpa és a fénye” (Platform szútra), ahol a lámpa az esszencia és a fénye a funkció.

Tibeti buddhizmus

Nyingma
A tibeti buddhizmusban a nyingma hagyomány a legkorábbi buddhista iskola, amelyet a legelső szanszkrit szövegek tibeti nyelvre történő lefordítása után alapítottak a 8. században. Csu Mipham (1846–1912) Sántaraksita (725–788) Madhjamálamkára című művéhez készített szövegmagyarázatában a következőket írja:

Dzogcsen
A dzogcsen filozófia úgy tekint a két igazságra, hogy az végső soron beleolvad a nondualitásba és megélt élményként nem különböznek egymástól.

Kapcsolódó szócikkek 
 Nágárdzsuna
 Tetralemma
 Upaja

Megjegyzések

Jegyzetek

Források

Nyomtatott források
 Conze, Edward (1959). Buddhism: Its Essence and Development. New York, USA: Harper and Row.
 
 
 Gethin, Rupert. Foundations of Buddhism. pp. 207, 235–245
 Jayatilleke, K.N. Early Buddhist Theory of Knowledge. George Allen and Unwin, 1963
 
 Keown, Damien. Dictionary of Buddhism. Oxford University Press, 2003
 
 Lopez, Donald S., "A Study of Svatantrika", Snow Lion Publications, 1987, pp. 192–217.
 McCagney, Nancy. The Philosophy of Openness. Rowman and Littlefield, 1997
 
 Monier-Williams, Monier; Leumann, Ernst; Cappeller, Carl (1899). A Sanskrit-English Dictionary, etymologically and philologically arranged with special reference to cognate Indo-European languages, Oxford: The Clarendon press
 Newland, Guy (1992). The Two Truths: in the Mādhyamika Philosophy of the Ge-luk-ba Order of Tibetan Buddhism. Ithaca, New York, USA: Snow Lion Publications. 
 
 
 Suzuki, Daisetz Teitaro, The Lankavatara Sutra, A Mahayana Text Routledge Kegan Paul, 1932

Internetes források

További információk
 Barbara O'Brien: The Two Truths. What Is Reality?  

Buddhista filozófia
Tibeti buddhizmus
Vadzsrajána
Madhjamaka
A két igazság tana ( tibeti : bden pa gnyis ) a buddhizmusban az igazság két szintje között tesz különbsége : relatív vagy hétköznapi értelemben vett igazság , valamint abszolút vagy legvégső igazság . A tibeti buddhizmusban a legvégső valóság az üresség szinonimája A két igazság tanát legelőször Nágárdzsuna , ókori buddhista filozófus fogalmazta meg teljes formájában . Eredete és kialakulása Annak ellenére , hogy a két igazság fogalmát a madhjamaka iskolával szokás azonosítani , az eredete egészen a buddhizmus legkorábbi formájáig nyúlik vissza . Páli kánon A páli kánonban nem „ alacsonyabb” és „ magasabb” szintű igazságot különböztetnek meg , hanem ugyan azon igazságot kétféleképpen magyarázzák . Ez alapján egy szövegrész vagy egy egész szutta lehet nejjattha , szamuti vagy vohára . A nítattha ( páli ; szanszkrit : nítártha ) , " végérvényes , végleges jelentésű " és nejjattha ( páli ; szanszkrit : nejártha ) , „ további következtetésre , értelmezésre szorul” . Ezekkel a fogalmakkal jelölték a szövegeket , hogy további következtetésre , értelmezésre szorulnak-e : A szammuti vagy szamuti ( páli ; szanszkrit : szamvritti , azaz " általános vélemény , konvenció " , és a paramattha ( páli ; szanszkrit : paramártha ) , azaz " legvégső " igazságokat különböztetik meg egymástól . A vohára ( páli ; szanszkrit : vjavahára , " konvenció , szokás " kifejezés is használatos , amelynek jelentése megegyezik a szammuti-val . Théraváda A théravádin szövegek magyarázói kibővítették ezeket a kategóriákat és nem csak kifejezésekre használták őket , hanem a kifejezett igazságokra is : Pradzsnyáptiváda A pradzsnyaptiváda iskola konvencionális és legvégső értelemben tett különbséget és a fogalmat kibővítette a metafizikai-fenomenológiai alkotóelemekre ( dharmas ) is . A különbség tehát a ténylegesen létező ( tattva ) és a kizárólag fogalmi valóságok közé helyeződött . Madhjamaka A két igazság közötti különbséget ( szatjadvajavibhága ) részletesen kifejtették a madhjamaka iskolában . Nágárdzsuna Múlamadhjamakakáriká című művében arra használja ezt , hogy megvédje a függő keletkezés ( pratítjaszamutpáda ) értelmezését az ürességgel ( súnjata ) szemben : Nágárdzsuna szavaival : Nágárdzsuna saját állítását a Kaccsájanagotta-szuttára alapozta , amelyben Buddha egy Kaccsájana Gotta nevű szerzetesnek beszél a helyes szemléletről a nihilizmus és az eternalizmus közötti középúton keresztül : A buddhista hagyományokban Jógácsára A jógácsára iskola a megkülönbözteti a tudat három jelleget ( laksana ) egymástól . Az első a nyelvhasználat , s az ehhez kapcsolódó gondolkodás és a képzelt jelleg ( parikalpita-laksana ) , ami a tapasztalt tárgyat látszólagos minőségekkel ruházza fel . A második , függő jelleg ( paratantra-laksana ) a függő keletkezés elve . A harmadik a beteljesült jelleg ( pari-nispanna-laksana ) , amely által felismerhető a tartamok üressége , önvalótlansága és az Olyanság trikája ( amely szerint s buddháknak három teste van ) . Lankávatára szútra A szigetre-lépés szútrája ( Lankávatára szútra ) a legelső iratok közé tartozik , amelyekben már egységes filozófiai koncepcióvá érett a jógácsára tanítás . Ez tartalmazza a nyolcféle tudat ismeretelméleti rendszerét , az előbbiekben ismertetett három jelleget , valamint az ezekhez kapcsolt szellemi megvalósítási út koncepcióját . A buddhista iskolák előszeretettel foglalkoztak a tudatállapotok , tudatfajták és tudattartalmak osztályozásával , amely nemcsak az abhidharma filozófiában tekintett vissza nagy hagyományokra , hanem a mahájána bölcseleti alapját képező pradzsnyá-páramitá-irodalomban is . A Lankávatára szútra nyolcféle tudatot ( vidzsnyána ) sorol fel . A hat , érzékszervekhez kapcsolódó tudaton és a gondolkodó tudaton ( manasz ) túl új elemnek számít a minden tudomások alapját képező tárház-tudat ( álaja-vidzsnyána ) . Hua-jen buddhizmus A kínai Tang-dinasztia korában virágzó , mahájána buddhista filozófiához tartozó hua-jen iskola ( vagy „ virágfüzér” ) a szanszkrit Virágfüzér szútrán ( kínai : Hua-jen csing ) és a hozzátartozó terjedelmes szövegmagyarázatokon alapszik . A virágfüzér kifejezés a mély megértés megkoronázó dicsfényét szimbolizálja . A hua-jen iskola legfontosabb filozófiai jelentősége a metafizika területén mutatkozik meg . Ez a kölcsönös elégedettség és a minden jelenség értelmezésének tana , ahogy az Indra hálójában is szerepel . Egy dolog tartalmaz minden más létező dolgot és minden létező dolog tartalmazza azt az egy dolgot . A hua-jen egyik tanítása a négy dharma-dhátu ( négy elválasztottság ) , amelyben a valóságra négyféleképpen tekintenek : minden dharma egy egyedüli , különálló esemény ; minden esemény az abszolút kifejeződésének számít ; az események és az esszencia ( lényeg ) egymásba olvadnak ; az események egymásba olvadnak . Az abszolút és a relatív a zen buddhizmusban A zen buddhizmus tanításai bizonyos polaritások mentén vannak kifejtve : Buddha-természet - súnjata , abszolút és relatív , hirtelen és fokozatos megvilágosodás . A Pradzsnyápáramitá szútrák és a madhjamaka kihangsúlyozzák a forma és az üresség nondualitását : a Szív szútrában foglaltak szerint a forma üresség , az üresség forma . Az az elképzelés , hogy a végső valóság jelen van a hétköznapi relatív valóságban jól beleillett a kínai kultúrába , amelyben kiemelt fontosságú volt a világi élet és a társadalom . Viszont korábban azt nem határozták meg , miképp van jelen a végső valóság a relatív valóságban . Ezekre adnak magyarázatot Tozan öt rangja és a tíz bika történetek . Koreai buddhizmus Az előbb említett abszolút és relatív valóság polaritását szintén kifejezi „ az esszencia és a funkció” elmélete . Az abszolút az esszencia és a relatív a funkció . Ezekre nem különálló valóságként tekintenek , hanem ezek egymásba olvadóként . Ez a megkülönböztetés nem zár ki más gondolatrendszereket , mint például a neng-szo vagy az „ alany-tárgy konstrukciók” elméleteit , még ha a kettő egymástól teljesen különbözik is . A koreai buddhizmusban az esszencia-funkciót szintén kifejezi a „ test” és a „ test funkciói” . Az egyik használatos metafora a „ lámpa és a fénye” ( Platform szútra ) , ahol a lámpa az esszencia és a fénye a funkció . Tibeti buddhizmus Nyingma A tibeti buddhizmusban a nyingma hagyomány a legkorábbi buddhista iskola , amelyet a legelső szanszkrit szövegek tibeti nyelvre történő lefordítása után alapítottak a században . Csu Mipham1912 ) Sántaraksita788 ) Madhjamálamkára című művéhez készített szövegmagyarázatában a következőket írja : Dzogcsen A dzogcsen filozófia úgy tekint a két igazságra , hogy az végső soron beleolvad a nondualitásba és megélt élményként nem különböznek egymástól . Kapcsolódó szócikkek Nágárdzsuna Tetralemma Upaja Megjegyzések Jegyzetek Források Nyomtatott források Conze , Edward Buddhism : Its Essence and Development . New York , USA : Harper and Row . Gethin , Rupert . Foundations of Buddhism . pp. 207,245 Jayatilleke , K.N. Early Buddhist Theory of Knowledge . George Allen and Unwin , Keown , Damien . Dictionary of Buddhism . Oxford University Press , Lopez , Donald S. , " A Study of Svatantrika " , Snow Lion Publications , pp. 192–217. McCagney , Nancy . The Philosophy of Openness . Rowman and Littlefield , Monier-Williams , Monier ; Leumann , Ernst ; Cappeller , Carl A Sanskrit-English Dictionary , etymologically and philologically arranged with special reference to cognate Indo-European languages , Oxford : The Clarendon press Newland , Guy The Two Truths : in the Mādhyamika Philosophy of the Ge-luk-ba Order of Tibetan Buddhism . Ithaca , New York , USA : Snow Lion Publications . Suzuki , Daisetz Teitaro , The Lankavatara Sutra , A Mahayana Text Routledge Kegan Paul , Internetes források További információk Barbara O'Brien : The Two Truths . What Is Reality ? Buddhista filozófia Tibeti buddhizmus Vadzsrajána Madhjamaka