Pekcse
a koreai három királyság néven emlegetett egyik királyság volt  és Silla mellett, a Koreai-félsziget délnyugati részén.  király fia,  (온조) alapította. A 4. században élte virágkorát, területe ekkor a Han folyótól egészen a félsziget déli csücskéig tartott. 384-ben lett buddhista állam, művészetére a kínai államok voltak hatással, melyekkel szoros kapcsolatot tartott. Jó viszonyt ápolt Japánnal, ahová közvetítette a kínaiaktól átvett kultúrát. Az ötödik századtól területe csökkenni kezdett, harcokat vívott val és Sillával, végül 660-ban Silla végleg meghódította a területeit. 2015-ben a korszakból fennmaradt épületeket és sírokat Pekcsei történelmi régió néven a Világörökség részévé nyilvánították.

Története

 király fia,  (온조) alapította a  szerint i. e. 18-ban. Az alapító legenda szerint amikor féltestvére,  lett a  trón várományosa,  és testvére  délnek vándoroltak, hogy saját törzset alapítsanak.   (a mai ) területén telepedett le,  pedig a mai Szöul környékén. nak azonban nem sikerült az államalapítás a mocsaras tengeri területen, emiatt öngyilkos lett, népe pedig hoz csatlakozott. A legenda valódiságára nincs bizonyíték, azt azonban szemlélteti, hogy a iak egy része délre vándorolva hozta létre .

Először csupán egy kis városállam volt, egyike az 54 városállamból álló Mahan államszövetségnek, majd lassanként növelte a területét más városállamok meghódításával a konföderáción belül. A 3. században  király tovább növelte a területet  (koreaiul 낙랑, Nangnang) és  (koreaiul 대방, ) körzetek, valamint a  nép (koreaiul 말갈, malgal) északabbra szorításával. 369-ben  király a maradék mahani államokat is meghódította,  is szerzett területeket, 371-ben pedig ba is benyomult, ahol Phenjanban megölte  királyt.

A 4. század közepére így már jelentős kiterjedésű királyságként, a Han folyó medencéje is hozzá tartozott, itt volt megtalálható első fővárosa,  is. Az állam barátságos viszonyt ápolt a -dinasztiával, és a va (japán) néppel is, átemelte a kínai találmányokat és közvetítette őket Japán felé.  megerősítette a királyságot azzal, hogy bevezette az utódlásos monarchiát, melyben a király fia örökli a trónt. A trónörökösök rendre a  klánból választottak feleséget maguknak. Ekkortájt született a  (서기, 書記), mely  történetét írta le. Ma már nincs nyoma ennek a feljegyzésnek, csak a  említi.

Az 5. században  agresszív terjeszkedése megfosztotta  északi területeitől, és a székhelyt délebbre,  (a mai ) kellett áthelyezni. A Han folyó területének elvesztése végzetes csapás volt a virágzó kereskedelemmel rendelkező királyság számára.  király idejében (523–554) a főváros átkerült  (a mai  megye). A folyóparton fekvő város kereskedelmi szempontból jobb fekvésű volt, mint a hegyekben elzárt . A király országa nevét is megváltoztatta:  (Dél-) lett. Ebben az időszakban megerősödött a kapcsolat a kínai Liang-dinasztiával és a japánokkal is.

A királyság közben Sillával próbált szövetkezni,  király még sillai feleséget is választott magának.  király is kötött Sillával katonai szövetséget, abban a reményben, hogy visszaszerezheti a  által elfoglalt területek egy részét, 551-ben sikerült is elfoglalnia a Han-folyó alsó területét, a felsőt pedig Silla szerezte meg. 553-ban azonban váratlanul Silla felbontotta a szövetséget és elfoglalta az alsó szakaszt is.  ekkor korábbi ellenségével,  és a japán Jamato-udvarral, valamint  kötött szövetséget Silla ellen és véres csaták sorozata kezdődött. Végül azonban 660-ban Silla beolvasztotta a királyságot, majd  is legyőzve egyesítette a Koreai-félszigetet.

Közigazgatása

Öt adminisztratív egysége létezett, a kormányban 16 hivatalos rangfokozat volt, az első fokozat hat tisztviselője egyfajta kabinetet alkotott. A legmagasabb rangú tisztviselő a  volt, akit három évre választottak. Az ba költözést követően a közigazgatási rendszert is átalakították, 22 körzetet (담로, ) hozva létre, egy-egy körzetben a királyi család valamely tagjának volt hűbérbirtoka. ban  király új rendszert állított fel, öt fővárosi kerületet (부, ) és öt vidéki tartományt (방, ).

Gazdasága

A három királyság korában rizst, kölest, tarka cirokot, Ázsiában honos babfajokat és szójababot, ginzenget, szezámmagot, kendert termesztettek, és állatokat is tenyésztettek. Folyt a selyemkészítés, és a bőrárukkal való kereskedés is. A földek a királyi család birtokában voltak, a buddhista templomok is nagy földterületekkel rendelkeztek, melyeket a nemesektől kaptak ajándékba (használati jogként). Négyféle birtoktípus létezett: a királyi birtok, mely a királyi család közvetlen tulajdonát képezte; a nemeseknek és katonai vezetőknek ajándékozott föld, melynek azonban csak a használati jogát élvezhették; a helyi klánfejeknek adományozott föld, melynek továbbadásába a király nem szólt bele; valamint a falvak által megművelt közös földterület, ahol a közösségi munkában termelt gabonát elosztották a közösség tagjai között. A föld tulajdonjoga a királynál maradt minden esetben.

 jelentős öntözőrendszerrel rendelkezett, ami hozzájárult a mezőgazdaság fejlődéséhez. Megmunkálták a vas mellett az aranyat és az ezüstöt is, de a kézművesség is fejlett volt. Az adót áruban vagy terményben kellett megfizetni. Nincs bizonyíték arra, hogy ebben a korban rendszeresen vertek volna fémpénzt a Koreai-félszigeten, de kínai érméket használtak a fővárosi vásárokban, ahová kínai és japán kereskedők is ellátogattak. Ugyanakkor a  templom feltárásakor a 2000-es években aranypénzt találtak, melyre az volt vésve: „1  (량) arany” – ez utalhat arra is, hogy pénzként használták.

Társadalma

Az uralkodó és a nemesi réteg a ból ide vándorolt iakból tevődött össze, míg a parasztságot a már a területen korábban élő hanok alkották. A nemesek közé a helyiek nem kerülhettek, csupán katonai rangokat érhettek el, illetve alacsonyabb civil rangban szolgálhatták az uralkodó osztályt. A nemesek palotái egyben adógyűjtő hivatalként és katonai központként is működtek, a nemesek a parasztoktól elkülönülve éltek. A parasztok a földet bérlőként művelték. A háborúban elfogott ellenséges katonákból rabszolgák lettek, akiket a manufaktúrákban, építkezéseken és a földeken dolgoztattak, de rabszolgák lettek a bűnözők is (például a lopásért, házasságtörésért vagy adósság vissza nem fizetéséért elítéltek). Ha valaki rabszolgává vált, visszaút már nem volt, leszármazottai is rabszolgasorba kerültek. A nobik voltak a személyi rabszolgák, akik a háztartásokban dolgoztak, de ide tartoztak a mutatványosok, táncosok is. A társadalmi rétegek felépítése, jellemzői mindhárom államban hasonlóak voltak.

Külkapcsolatai

A  királyok aktívan keresték a kapcsolatot más államokkal, például a -dinasztiával (265–420), az északi -dinasztiával (386–535) és eleinte Sillának is küldtek ajándékokat. A kínai dinasztiákkal való kereskedés révén került be a i kultúrába a buddhizmus és a taoizmus. 652-ben  király szakított meg minden kapcsolatot a kínaiakkal, amikor a Tang-dinasztia felszólította, hogy ápoljon barátságos viszonyt az akkor már ellenséges Sillával.

Japánnal hosszú időn át jó kapcsolatuk volt, számos  (kiváló mesterember vagy akadémikus) küldtek oda, akik átadták tudásukat. A Nihonsoki és a Kodzsiki szerint 400 körül   (왕인) tudóst küldte Japánba, aki kínai nyelvű könyveket vitt magával. Létezésére egyéb említések nincsenek, valószínűleg kitalált személy. A Silla elleni harcokban a japánok segítették a királyságot.

Számos i telepedett le Japánban, a Soku Nihongi szerint például Takano no Niigasza (ca. 720–790), Kammu japán császár anyja  király (501–523) egyik leszármazottja volt.

Kultúrája

Művészetek
 virágzott a buddhizmus, mely 384-ben egy kínai szerzetes révén került az országba, de a konfuciánus eszmék is szabadon terjedtek. A királyság a kínai déli dinasztiákkal ápolt szoros kapcsolatokat, melyek a művészetére is hatással voltak. Jól példázzák ezt az arányosan kidolgozott buddhista szobrok, melyeken a jellegzetes mosolyra „-mosoly” néven hivatkoznak a művészettörténészek. A legelső ismert koreai buddhista szobor az úgynevezett -buddha, mely az ötödik századi  származik.

A hetedik században, a mai Észak- tartományban épült a  templom, melynek egyik pagodája fénykorában Kelet-Ázsia legmagasabb kőpagodája lehetett.

A királyság jelentős szerepet játszott a buddhizmus közvetítésében Japán felé. Emellett a kulturálisan virágzó  számos tudóst, kézművest, festőt, építészt küldött Japánba, akik átadták a tudásukat. A fémmegmunkálásban is jelentős eredményeket értek el, a jellegzetesen nek tulajdonított „hétágú kard” (칠지도, ) is Japánba került. A három királyság közül technikailag  valószínűsíthető a legfejlettebbnek.

Nyelv

 nyelvéről nagyon kevés információ maradt fenn, jelenleg a besorolatlan nyelvek közé tartozik, azt sem sikerült bizonyosan megállapítani, melyik nyelvcsaládhoz tartozhatott. Mivel a királyságot  származásúak alapították, ezért a nyelvet szokás i nyelvnek is hívni.

A három királyság korában kezdtek el terjedni a Koreai-félszigeten a klánnevek kínai mintára,  olyan klánnevek bukkantak fel, mint a  (진), a  (백), a  (사) vagy a  (연), melyeket kínai írásjegyekkel írtak.

Irodalom

A kor irodalmában a meghatározó műfaj a  (향가) volt, melyet népdalként lehetne leginkább definiálni. A kínaiak már elég korán feljegyezték, hogy a koreaiak szeretnek táncolni és énekelni. Számos óriás kőfaragvány született ebben a korszakban, melyekre neves személyek, királyok tetteit vésték fel, kínai írással. A konfucianizmus és a buddhizmus terjedése az irodalmi témaválasztást is befolyásolni kezdte. A i irodalomból nem sok emlék maradt fenn, az egyetlen megmaradt  Mu királynak tulajdonítják, a címe  (서동요, c. 600), és feltehetően a sillai hercegnő nak címezték. A i szövegek közül egy levél maradt még fenn, amit  király küldött Kínába, egy kőtáblára vésett szöveg (사택지적비, ) 654-ből, valamint a  király sírkövére vésett hatsoros szöveg.

Zene
A korabeli zenéről keveset tudni, az azonban bizonyos, hogy a i zenészek gyakran jártak a kínai dinasztiák udvarában, és cseréltek tudást. Feljegyzések megerősítik, hogy  a dél-kínai dinasztiáktól vette át a maszkos táncokat, melyeket Japán felé közvetített (gigaku). Az egyik átvett, népszerű kínai hangszer a hárfához hasonlító  (箜篌; hangul: 공후, ) volt. A királyság zenészei, hangszerkészítői Japánba is gyakran látogattak, így feltételezhető, hogy fejlett és sokrétű zenei tudással rendelkeztek.

Ruházat

A  ruházat színeiről és mintáiról írásos emlékek, rajzok, valamint sírokban fennmaradt kelmedarabok tanúskodnak. A kender mellett többféle szövésű selymet és ramit is felhasználtak. A színeknek már ekkor is nagy jelentősége volt, a hivatalnokok ruházata rang szerint más-más színű volt. A király színei közé tartozott a lila, a fekete, a fehér és a zöld, a tisztviselők vöröset, lilát, zöldet, feketét, fehéret és sárgát viseltek. A lila volt a legrangosabb szín, utána a vörös következett, emiatt e két színt a parasztok nem viselhették. A ruházat és a kiegészítők (aranyozott bronzcipők, övek, koronák, ékszerek) mintázataiban geometriai alakzatok, virágminták, hosszanti és keresztvonalak, T alakú minták és állatformák (például sárkány, főnix, varangy) köszönnek vissza. Emellett szörnyalakok, természeti motívumok (felhők, hegyek, fák) és buddhista szimbólumok is megjelennek.

Gasztronómia

 korában már ismerték a fermentált ételeket, a szójababkrémet, a szójaszószt, létezett a  is, ekkor még csilipaprika nélkül. Buddhista hatásra a  is elterjedt. Régészeti leletek alapján elmondható, hogy többféle edényt használtak, ismerték a hosszú alagútkemencét. Korábbi feljegyzések alapján valószínűsíthető, hogy már ismerték a ot, melyet vallási rituálékban is felhasználtak. Az is feltételezhető, hogy a buddhizmus megjelenésével terjedt el a teázás szokása.

Emlékezete

2010-ben a  kapcsolódó műemlékek és történelmi területek ( és ) felkerültek az UNESCO világörökségi javaslati listájára. Ezt követően a Kulturális Örökségvédelmi Hivatal (CHA) a helyi önkormányzatok segítségét kérte az örökségvédelmi program megvalósításához, így 2012-ben létrejött a  Történelmi Területek Jelölési Irodája, ami 2014-ben alapítvánnyá alakult át. A  Történelmi Területek Megőrzéséért és Igazgatásáért Alapítvány (Baekje Historic Areas Conservation and Management Foundation) két érintett tartomány és három város felügyelete alatt áll. Az alapítvány feladata a világörökségi listára való felkerülés elősegítése, és a kulturális értékek megőrzése, gondozása. 2015 májusában a CHA bejelentette, hogy az ICOMOS javasolta az UNESCO-nak a „ történelmi régió” felvételét a világörökségi listára. A Világörökségi Bizottság június végi ülésén döntött a kérdésről és a világörökség részévé nyilvánította.

 és a három koreai királyság korszakát a modern művészetek is megörökítik, számos film, televíziós sorozat készült. Ilyen például a 2003-ban bemutatott Once Upon a Time in a Battlefield (황산벌) című filmvígjáték, mely a Sillával vívott  csatát mutatja be, a televíziós sorozatok közül a The King of Legend (2010–2011, KBS), mely  királyról szól, a  (2011, MBC), mely  utolsó királyát mutatja be, míg a The Daughter of the Emperor (2013, MBC) történetének főszereplője  király lánya. 2010-ben az EBS csatorna Sabiseong, the Lost City címmel dokumentumfilmet készített a királyság utolsó fővárosáról.

 megyében található a 3,2 km²-en elterülő, turistalátványosságként funkcionáló Baekje Cultural Land, ahol korabeli épületeket igyekeztek reprodukálni a  kultúra bemutatásához, megőrzéséhez. Itt forgatták a Running Man televíziós vetélkedő egyik epizódját is.

2013-ban  (삼천) címmel musicalt állítottak színpadra Dél-Koreában, mely a  királyság bukását mutatja be.

Megjegyzések

Jegyzetek

Források
  
  
  
  
   via Scribd (regisztráció szükséges)
  
  
  
  
   via JSTOR. (regisztráció szükséges)

További információk

 Seoul Baekje Museum
a koreai három királyság néven emlegetett egyik királyság volt és Silla mellett , a Koreai-félsziget délnyugati részén. király fia , ( 온조 ) alapította . A században élte virágkorát , területe ekkor a Han folyótól egészen a félsziget déli csücskéig tartott.ben lett buddhista állam , művészetére a kínai államok voltak hatással , melyekkel szoros kapcsolatot tartott . Jó viszonyt ápolt Japánnal , ahová közvetítette a kínaiaktól átvett kultúrát . Az ötödik századtól területe csökkenni kezdett , harcokat vívott val és Sillával , végülban Silla végleg meghódította a területeit.ben a korszakból fennmaradt épületeket és sírokat Pekcsei történelmi régió néven a Világörökség részévé nyilvánították . Története király fia , ( 온조 ) alapította a szerint i. e.ban . Az alapító legenda szerint amikor féltestvére , lett a trón várományosa , és testvére délnek vándoroltak , hogy saját törzset alapítsanak . ( a mai ) területén telepedett le , pedig a mai Szöul környékén. nak azonban nem sikerült az államalapítás a mocsaras tengeri területen , emiatt öngyilkos lett , népe pedig hoz csatlakozott . A legenda valódiságára nincs bizonyíték , azt azonban szemlélteti , hogy a iak egy része délre vándorolva hozta létre \ . Először csupán egy kis városállam volt , egyike azvárosállamból álló Mahan államszövetségnek , majd lassanként növelte a területét más városállamok meghódításával a konföderáción belül . A században király tovább növelte a területet ( koreaiul 낙랑 , Nangnang ) és ( koreaiul 대방 , ) körzetek , valamint a nép ( koreaiul 말갈 , malgal ) északabbra szorításával.ben király a maradék mahani államokat is meghódította , is szerzett területeket, ben pedig ba is benyomult , ahol Phenjanban megölte királyt . A század közepére így már jelentős kiterjedésű királyságként , a Han folyó medencéje is hozzá tartozott , itt volt megtalálható első fővárosa , is . Az állam barátságos viszonyt ápolt a -dinasztiával , és a va ( japán ) néppel is , átemelte a kínai találmányokat és közvetítette őket Japán felé. megerősítette a királyságot azzal , hogy bevezette az utódlásos monarchiát , melyben a király fia örökli a trónt . A trónörökösök rendre a klánból választottak feleséget maguknak . Ekkortájt született a ( 서기 , 書記 ) , mely történetét írta le . Ma már nincs nyoma ennek a feljegyzésnek , csak a említi . Az században agresszív terjeszkedése megfosztotta északi területeitől , és a székhelyt délebbre , ( a mai ) kellett áthelyezni . A Han folyó területének elvesztése végzetes csapás volt a virágzó kereskedelemmel rendelkező királyság számára. király idejében554 ) a főváros átkerült ( a mai megye ) . A folyóparton fekvő város kereskedelmi szempontból jobb fekvésű volt , mint a hegyekben elzárt \ . A király országa nevét is megváltoztatta : ( Dél- ) lett . Ebben az időszakban megerősödött a kapcsolat a kínai Liang-dinasztiával és a japánokkal is . A királyság közben Sillával próbált szövetkezni , király még sillai feleséget is választott magának. király is kötött Sillával katonai szövetséget , abban a reményben , hogy visszaszerezheti a által elfoglalt területek egy részét, ben sikerült is elfoglalnia a Han-folyó alsó területét , a felsőt pedig Silla szerezte meg.ban azonban váratlanul Silla felbontotta a szövetséget és elfoglalta az alsó szakaszt is. ekkor korábbi ellenségével , és a japán Jamato-udvarral , valamint kötött szövetséget Silla ellen és véres csaták sorozata kezdődött . Végül azonbanban Silla beolvasztotta a királyságot , majd is legyőzve egyesítette a Koreai-félszigetet . Közigazgatása Öt adminisztratív egysége létezett , a kormánybanhivatalos rangfokozat volt , az első fokozat hat tisztviselője egyfajta kabinetet alkotott . A legmagasabb rangú tisztviselő a volt , akit három évre választottak . Az ba költözést követően a közigazgatási rendszert is átalakították, körzetet ( 담로 , ) hozva létre , egy-egy körzetben a királyi család valamely tagjának volt hűbérbirtoka. ban király új rendszert állított fel , öt fővárosi kerületet ( 부 , ) és öt vidéki tartományt ( 방 , ) . Gazdasága A három királyság korában rizst , kölest , tarka cirokot , Ázsiában honos babfajokat és szójababot , ginzenget , szezámmagot , kendert termesztettek , és állatokat is tenyésztettek . Folyt a selyemkészítés , és a bőrárukkal való kereskedés is . A földek a királyi család birtokában voltak , a buddhista templomok is nagy földterületekkel rendelkeztek , melyeket a nemesektől kaptak ajándékba ( használati jogként ) . Négyféle birtoktípus létezett : a királyi birtok , mely a királyi család közvetlen tulajdonát képezte ; a nemeseknek és katonai vezetőknek ajándékozott föld , melynek azonban csak a használati jogát élvezhették ; a helyi klánfejeknek adományozott föld , melynek továbbadásába a király nem szólt bele ; valamint a falvak által megművelt közös földterület , ahol a közösségi munkában termelt gabonát elosztották a közösség tagjai között . A föld tulajdonjoga a királynál maradt minden esetben. jelentős öntözőrendszerrel rendelkezett , ami hozzájárult a mezőgazdaság fejlődéséhez . Megmunkálták a vas mellett az aranyat és az ezüstöt is , de a kézművesség is fejlett volt . Az adót áruban vagy terményben kellett megfizetni . Nincs bizonyíték arra , hogy ebben a korban rendszeresen vertek volna fémpénzt a Koreai-félszigeten , de kínai érméket használtak a fővárosi vásárokban , ahová kínai és japán kereskedők is ellátogattak . Ugyanakkor a templom feltárásakor aes években aranypénzt találtak , melyre az volt vésve : „ 1 ( 량 ) arany” – ez utalhat arra is , hogy pénzként használták . Társadalma Az uralkodó és a nemesi réteg a ból ide vándorolt iakból tevődött össze , míg a parasztságot a már a területen korábban élő hanok alkották . A nemesek közé a helyiek nem kerülhettek , csupán katonai rangokat érhettek el , illetve alacsonyabb civil rangban szolgálhatták az uralkodó osztályt . A nemesek palotái egyben adógyűjtő hivatalként és katonai központként is működtek , a nemesek a parasztoktól elkülönülve éltek . A parasztok a földet bérlőként művelték . A háborúban elfogott ellenséges katonákból rabszolgák lettek , akiket a manufaktúrákban , építkezéseken és a földeken dolgoztattak , de rabszolgák lettek a bűnözők is ( például a lopásért , házasságtörésért vagy adósság vissza nem fizetéséért elítéltek ) . Ha valaki rabszolgává vált , visszaút már nem volt , leszármazottai is rabszolgasorba kerültek . A nobik voltak a személyi rabszolgák , akik a háztartásokban dolgoztak , de ide tartoztak a mutatványosok , táncosok is . A társadalmi rétegek felépítése , jellemzői mindhárom államban hasonlóak voltak . Külkapcsolatai A királyok aktívan keresték a kapcsolatot más államokkal , például a -dinasztiával420 ) , az északi -dinasztiával535 ) és eleinte Sillának is küldtek ajándékokat . A kínai dinasztiákkal való kereskedés révén került be a i kultúrába a buddhizmus és a taoizmus.ben király szakított meg minden kapcsolatot a kínaiakkal , amikor a Tang-dinasztia felszólította , hogy ápoljon barátságos viszonyt az akkor már ellenséges Sillával . Japánnal hosszú időn át jó kapcsolatuk volt , számos ( kiváló mesterember vagy akadémikus ) küldtek oda , akik átadták tudásukat . A Nihonsoki és a Kodzsiki szerintkörül ( 왕인 ) tudóst küldte Japánba , aki kínai nyelvű könyveket vitt magával . Létezésére egyéb említések nincsenek , valószínűleg kitalált személy . A Silla elleni harcokban a japánok segítették a királyságot . Számos i telepedett le Japánban , a Soku Nihongi szerint például Takano no Niigasza ( ca.790 ) , Kammu japán császár anyja király523 ) egyik leszármazottja volt . Kultúrája Művészetek virágzott a buddhizmus , melyben egy kínai szerzetes révén került az országba , de a konfuciánus eszmék is szabadon terjedtek . A királyság a kínai déli dinasztiákkal ápolt szoros kapcsolatokat , melyek a művészetére is hatással voltak . Jól példázzák ezt az arányosan kidolgozott buddhista szobrok , melyeken a jellegzetes mosolyra „ -mosoly” néven hivatkoznak a művészettörténészek . A legelső ismert koreai buddhista szobor az úgynevezett -buddha , mely az ötödik századi származik . A hetedik században , a mai Észak- tartományban épült a templom , melynek egyik pagodája fénykorában Kelet-Ázsia legmagasabb kőpagodája lehetett . A királyság jelentős szerepet játszott a buddhizmus közvetítésében Japán felé . Emellett a kulturálisan virágzó számos tudóst , kézművest , festőt , építészt küldött Japánba , akik átadták a tudásukat . A fémmegmunkálásban is jelentős eredményeket értek el , a jellegzetesen nek tulajdonított „ hétágú kard” ( 칠지도 , ) is Japánba került . A három királyság közül technikailag valószínűsíthető a legfejlettebbnek . Nyelv nyelvéről nagyon kevés információ maradt fenn , jelenleg a besorolatlan nyelvek közé tartozik , azt sem sikerült bizonyosan megállapítani , melyik nyelvcsaládhoz tartozhatott . Mivel a királyságot származásúak alapították , ezért a nyelvet szokás i nyelvnek is hívni . A három királyság korában kezdtek el terjedni a Koreai-félszigeten a klánnevek kínai mintára , olyan klánnevek bukkantak fel , mint a ( 진 ) , a ( 백 ) , a ( 사 ) vagy a ( 연 ) , melyeket kínai írásjegyekkel írtak . Irodalom A kor irodalmában a meghatározó műfaj a ( 향가 ) volt , melyet népdalként lehetne leginkább definiálni . A kínaiak már elég korán feljegyezték , hogy a koreaiak szeretnek táncolni és énekelni . Számos óriás kőfaragvány született ebben a korszakban , melyekre neves személyek , királyok tetteit vésték fel , kínai írással . A konfucianizmus és a buddhizmus terjedése az irodalmi témaválasztást is befolyásolni kezdte . A i irodalomból nem sok emlék maradt fenn , az egyetlen megmaradt Mu királynak tulajdonítják , a címe ( 서동요 , c. és feltehetően a sillai hercegnő nak címezték . A i szövegek közül egy levél maradt még fenn , amit király küldött Kínába , egy kőtáblára vésett szöveg ( 사택지적비 , ) ből , valamint a király sírkövére vésett hatsoros szöveg . Zene A korabeli zenéről keveset tudni , az azonban bizonyos , hogy a i zenészek gyakran jártak a kínai dinasztiák udvarában , és cseréltek tudást . Feljegyzések megerősítik , hogy a dél-kínai dinasztiáktól vette át a maszkos táncokat , melyeket Japán felé közvetített ( gigaku ) . Az egyik átvett , népszerű kínai hangszer a hárfához hasonlító ( 箜篌 ; hangul : 공후 , ) volt . A királyság zenészei , hangszerkészítői Japánba is gyakran látogattak , így feltételezhető , hogy fejlett és sokrétű zenei tudással rendelkeztek . Ruházat A ruházat színeiről és mintáiról írásos emlékek , rajzok , valamint sírokban fennmaradt kelmedarabok tanúskodnak . A kender mellett többféle szövésű selymet és ramit is felhasználtak . A színeknek már ekkor is nagy jelentősége volt , a hivatalnokok ruházata rang szerint más-más színű volt . A király színei közé tartozott a lila , a fekete , a fehér és a zöld , a tisztviselők vöröset , lilát , zöldet , feketét , fehéret és sárgát viseltek . A lila volt a legrangosabb szín , utána a vörös következett , emiatt e két színt a parasztok nem viselhették . A ruházat és a kiegészítők ( aranyozott bronzcipők , övek , koronák , ékszerek ) mintázataiban geometriai alakzatok , virágminták , hosszanti és keresztvonalak , T alakú minták és állatformák ( például sárkány , főnix , varangy ) köszönnek vissza . Emellett szörnyalakok , természeti motívumok ( felhők , hegyek , fák ) és buddhista szimbólumok is megjelennek . Gasztronómia korában már ismerték a fermentált ételeket , a szójababkrémet , a szójaszószt , létezett a is , ekkor még csilipaprika nélkül . Buddhista hatásra a is elterjedt . Régészeti leletek alapján elmondható , hogy többféle edényt használtak , ismerték a hosszú alagútkemencét . Korábbi feljegyzések alapján valószínűsíthető , hogy már ismerték a ot , melyet vallási rituálékban is felhasználtak . Az is feltételezhető , hogy a buddhizmus megjelenésével terjedt el a teázás szokása . Emlékezete 2010-ben a kapcsolódó műemlékek és történelmi területek ( és ) felkerültek az UNESCO világörökségi javaslati listájára . Ezt követően a Kulturális Örökségvédelmi Hivatal ( CHA ) a helyi önkormányzatok segítségét kérte az örökségvédelmi program megvalósításához , ígyben létrejött a Történelmi Területek Jelölési Irodája , amiben alapítvánnyá alakult át . A Történelmi Területek Megőrzéséért és Igazgatásáért Alapítvány ( Baekje Historic Areas Conservation and Management Foundation ) két érintett tartomány és három város felügyelete alatt áll . Az alapítvány feladata a világörökségi listára való felkerülés elősegítése , és a kulturális értékek megőrzése , gondozása.májusában a CHA bejelentette , hogy az ICOMOS javasolta az UNESCO-nak a „ történelmi régió” felvételét a világörökségi listára . A Világörökségi Bizottság június végi ülésén döntött a kérdésről és a világörökség részévé nyilvánította. és a három koreai királyság korszakát a modern művészetek is megörökítik , számos film , televíziós sorozat készült . Ilyen például aban bemutatott Once Upon a Time in a Battlefield ( 황산벌 ) című filmvígjáték , mely a Sillával vívott csatát mutatja be , a televíziós sorozatok közül a The King of Legend2011 , KBS ) , mely királyról szól , a MBC ) , mely utolsó királyát mutatja be , míg a The Daughter of the Emperor MBC ) történetének főszereplője király lánya.ben az EBS csatorna Sabiseong , the Lost City címmel dokumentumfilmet készített a királyság utolsó fővárosáról. megyében található a2 km²-en elterülő , turistalátványosságként funkcionáló Baekje Cultural Land , ahol korabeli épületeket igyekeztek reprodukálni a kultúra bemutatásához , megőrzéséhez . Itt forgatták a Running Man televíziós vetélkedő egyik epizódját is . 2013-ban ( 삼천 ) címmel musicalt állítottak színpadra Dél-Koreában , mely a királyság bukását mutatja be . Megjegyzések Jegyzetek Források via Scribd ( regisztráció szükséges ) via JSTOR. ( regisztráció szükséges ) További információk Seoul Baekje Museum