Martinus Beijerinck
Martinus Willem Beijerinck (Amszterdam, 1851. március 16. – Gorssel, 1931. január 1.) holland mikrobiológus, botanikus, a virológia egyik megalapítója.

Pályája 
Martinus Beijerinck Amszterdamban született, 1851-ben Derk Beijerinck dohánykereskedő és felesége, Jeannette Henriette van Slogteren gyermekeként. Apja üzlete tönkrement és 1851-ben Naardenbe költöztek, ahol Derk Beijerinck egy vasúttársaság könyvelőjeként tartotta el családját. A Delfti Műszaki Főiskolán szerzett vegyészmérnöki képesítést 1872-ben, ahol egyik tanára az első kémiai Nobel-díjas, J. H. Van’t Hoff volt. 1877-ben a leideni egyetemen lett a tudományok doktora, mert a főiskola ilyen címet nem adhatott. A Wageningeni Mezőgazdasági Főiskolán (ma Wageningeni Egyetem) tanított mikrobiológiát, majd 1895-től a delfti főiskola tanára lett, ahol ő alapította meg a mikrobiológiai tanszéket. Elsősorban a mezőgazdasági és ipari mikrobiológia terén kutatott, eredményeit részben beárnyékolták Robert Koch és Louis Pasteur vívmányai, akik emberi betegségeket tanulmányoztak, ezért nagyobb publicitást kaptak.

1885-től tagja volt a Holland Királyi Művészeti és Tudományos Akadémiának.

Munkássága 

Beijerincket a virológia egyik alapítójának tekintik. 1898-ban közölte eredményeit, miszerint a dohány mozaikbetegségét egy szűrhető, baktériumoknál kisebb fertőző ágens okozza.

Beijerinck az orosz Dmitrij Ivanovszkij 1892-es kísérletét ismételte meg, aki beteg dohánylevél kivonatát porcelánfilteren szűrte át és úgy találta, hogy a szűrlet is képes továbbvinni a betegséget. Ivanovszkij úgy vélte, hogy a kórt baktériumok toxinjai okozzák, Beijerinck, azonban a szűrlet által megbetegített növényekről továbbpasszálta új dohánylevelekre a fertőzést és bebizonyította, hogy az nem lehet toxin, hanem szaporodnia kell az élő növénysejtekben. Úgy vélte, hogy a fertőzést egy folyékony kórokozó idézi elő, amelyet a latin méreg szó alapján vírusnak nevezett el, illetve "fertőző élő folyadéknak" (contagium vivum fluidum latinul). A dohánymozaikvírus részecsketermészetét csak az 1930-as években sikerült bebizonyítani, miután Wendell M. Stanley 1935 kristályosította és 1939-ben röntgendiffrakciós vizsgálattal meghatározták a szerkezetét.

Tanulmányozta a pillangósvirágúak gyökérgumóiban szimbiózisban élő baktériumokat, amelyek megkötik a nitrogént (a nitrogénfixációt a német Hermann Hellriegel fedezte fel 1888-ban); neki sikerült először tiszta tenyészetben izolálnia őket. Felfedezte a baktériumok szulfátredukciós légzését, ő írta le az első szulfátredukáló mikroorganizmust, a Desulfovibrio desulfuricans-t (általa adott néven Spirillum desulfuricans). Szelektív táptalajokat kísérletezett ki, amelyeken csak bizonyos fajta baktériumok nőttek, a többiek szaporodását pedig gátolta.

Eredményeiért megkapta a tudományos akadémia Leeuwenhoek-érmét, a Oranje-Nassau Rend parancsnoki fokozatát és a dán Emil Christian Hansen-érmet. Jelölték a kémiai Nobel-díjra is, amit végül nem kapott meg. Tagja volt a Royal Society-nek, az edinburgh-i Királyi Botanikai Társaságnak és a Csehszlovák Botanikai Társaságnak is.

Beijerinck személyisége ekcentrikus volt. Aszkétikus életet élt, nem házasodott meg, a tudományt és a házasságot egymást kizáró tényezőnek tekintette. Kevés barátja volt, kollégái nem szerették. Diákjaival sokszor kiabált, ezért nem volt népszerű, pedig a biológiát lelkesen tanította.

1931. január 1-én halt meg a Gorssel faluban, 79 évesen.

Jegyzetek

Források

Fordítás 

Holland tudósok
1851-ben született személyek
1931-ben elhunyt személyek
Mikrobiológusok
Martinus Willem Beijerinck ( Amszterdam , március – Gorssel , január ) holland mikrobiológus , botanikus , a virológia egyik megalapítója . Pályája Martinus Beijerinck Amszterdamban született, ben Derk Beijerinck dohánykereskedő és felesége , Jeannette Henriette van Slogteren gyermekeként . Apja üzlete tönkrement ésben Naardenbe költöztek , ahol Derk Beijerinck egy vasúttársaság könyvelőjeként tartotta el családját . A Delfti Műszaki Főiskolán szerzett vegyészmérnöki képesítéstben , ahol egyik tanára az első kémiai Nobel-díjas , J. H. Van’t Hoff volt.ben a leideni egyetemen lett a tudományok doktora , mert a főiskola ilyen címet nem adhatott . A Wageningeni Mezőgazdasági Főiskolán ( ma Wageningeni Egyetem ) tanított mikrobiológiát , majdtől a delfti főiskola tanára lett , ahol ő alapította meg a mikrobiológiai tanszéket . Elsősorban a mezőgazdasági és ipari mikrobiológia terén kutatott , eredményeit részben beárnyékolták Robert Koch és Louis Pasteur vívmányai , akik emberi betegségeket tanulmányoztak , ezért nagyobb publicitást kaptak . 1885-től tagja volt a Holland Királyi Művészeti és Tudományos Akadémiának . Munkássága Beijerincket a virológia egyik alapítójának tekintik.ban közölte eredményeit , miszerint a dohány mozaikbetegségét egy szűrhető , baktériumoknál kisebb fertőző ágens okozza . Beijerinck az orosz Dmitrij Ivanovszkijes kísérletét ismételte meg , aki beteg dohánylevél kivonatát porcelánfilteren szűrte át és úgy találta , hogy a szűrlet is képes továbbvinni a betegséget . Ivanovszkij úgy vélte , hogy a kórt baktériumok toxinjai okozzák , Beijerinck , azonban a szűrlet által megbetegített növényekről továbbpasszálta új dohánylevelekre a fertőzést és bebizonyította , hogy az nem lehet toxin , hanem szaporodnia kell az élő növénysejtekben . Úgy vélte , hogy a fertőzést egy folyékony kórokozó idézi elő , amelyet a latin méreg szó alapján vírusnak nevezett el , illetve " fertőző élő folyadéknak " ( contagium vivum fluidum latinul ) . A dohánymozaikvírus részecsketermészetét csak azas években sikerült bebizonyítani , miután Wendell M. Stanleykristályosította ésben röntgendiffrakciós vizsgálattal meghatározták a szerkezetét . Tanulmányozta a pillangósvirágúak gyökérgumóiban szimbiózisban élő baktériumokat , amelyek megkötik a nitrogént ( a nitrogénfixációt a német Hermann Hellriegel fedezte felban ) ; neki sikerült először tiszta tenyészetben izolálnia őket . Felfedezte a baktériumok szulfátredukciós légzését , ő írta le az első szulfátredukáló mikroorganizmust , a Desulfovibrio desulfuricans-t ( általa adott néven Spirillum desulfuricans ) . Szelektív táptalajokat kísérletezett ki , amelyeken csak bizonyos fajta baktériumok nőttek , a többiek szaporodását pedig gátolta . Eredményeiért megkapta a tudományos akadémia Leeuwenhoek-érmét , a Oranje-Nassau Rend parancsnoki fokozatát és a dán Emil Christian Hansen-érmet . Jelölték a kémiai Nobel-díjra is , amit végül nem kapott meg . Tagja volt a Royal Society-nek , az edinburgh-i Királyi Botanikai Társaságnak és a Csehszlovák Botanikai Társaságnak is . Beijerinck személyisége ekcentrikus volt . Aszkétikus életet élt , nem házasodott meg , a tudományt és a házasságot egymást kizáró tényezőnek tekintette . Kevés barátja volt , kollégái nem szerették . Diákjaival sokszor kiabált , ezért nem volt népszerű , pedig a biológiát lelkesen tanította . 1931. januárén halt meg a Gorssel faluban,évesen . Jegyzetek Források Fordítás Holland tudósok 1851-ben született személyek 1931-ben elhunyt személyek Mikrobiológusok