Kákay-Szabó György
Kákay-Szabó György (Tenke, 1903. január 31. – Budapest, 1964. január 26.) festőművész, grafikus, szobrász, 1934 és 1964 között a Szépművészeti Múzeum restaurátora.

A Római Iskola egyik legképzettebb technikájú festőművésze. Jellegzetes neoklasszikus kompozíciói és realisztikus arcképei nagy elismerést és feltűnést keltettek a legnagyobb nemzetközi és hazai tárlatokon, amelyeken számos díjat nyert 1926-tól 1962-ig. Sokoldalú munkásságát eddig ismert 131 festménye, 137 grafikája és 11 szobra őrzi.

1934. július 1-jén a Szépművészeti Múzeum főrestaurátorává nevezték ki, és ennek folyományaként számos világhírű műalkotás konzerválását és helyreállítását végezte kitűnő szaktudással, finom ízléssel és világviszonylatban is egyedülálló művészi érzékenységgel. Magyarországon az elsők között alkalmazta a képek röntgenes vizsgálatát és mikroszkóp alatt történő restaurálását. Ezek segítségével Kákay-Szabó György számos átfestett kép felső rétege alól nagy értékű ritkaságokat hozott napvilágra. Az ezután végzett konzerválási és restaurálási munkák megfeleltek a kor legmodernebb, európai viszonylatban formálódó módszertanának.

Tanulóévek 

A művész 1903. január 31-én látta meg a napvilágot Tenkén, az akkori Bihar megyében a kákai Szabó család harmadik fiaként. Fiatalkorától kezdve érdeklődött a rajzolás, festés iránt, és családja ebben a tevékenységében kitartóan támogatta.
Tanulmányait Lőcsén kezdte, majd Nagyszalontán folytatta, mígnem 1920-ban, 17 évesen felvételt nyert a budapesti Országos Királyi Iparművészeti Iskolára (ma: Moholy-Nagy Művészeti Egyetem). Ekkor még határozottan a grafika és a sokszorosító grafika érdekelte, mesterei Haranghy Jenő és Helbing Ferenc voltak. A hároméves képzés bővelkedett a sokszorosító grafikai pályázatokban: Kákay-Szabó György részt vett a Janina Cigarettapapír Részvény-Társaság plakátpályázatán, ahol díjazásban is részesült, illetve megnyerte a Székely Egyetemi és Főiskolai Hallgatók Egyesületének jelvénypályázatát.

Miután a művész kézhez kapta végbizonyítványát, az Országos Magyar Királyi Képzőművészeti Főiskolára (ma: Magyar Képzőművészeti Egyetem) iratkozott be, ahol Glatz Oszkár lett a mestere. A kétéves általános tanfolyam után a fiatal művész végül a festészet felé fordult, és a festő szaktanfolyamra jelentkezett, ám munkásságában a későbbiek folyamán is kimutatható a grafika iránti mély alázat és elkötelezettség. A képzőművészeti főiskolán töltött hat év alatt Kákay-Szabó György a nyarak jelentős részét Mohácson, a mohácsi művésztelepen töltötte, ahol mestere és diáktársai körében fejleszthette tovább technikai tudását. A főiskolai évek csúcspontjának tekinthető esemény a Csernoch-díjpályázat elnyerése volt 1926 októberében a Nemzeti Szalon Egyházművészeti kiállításán.

Tanulmányi utak 

Kákay-Szabó György egyetemi tanulmányai alatt, 1926 decemberében öt hónapos párizsi tanulmányútra indult, ahová - többek között - vele tartott hőn szeretett barátja, Barcsay Jenő is. Párizs a fiatal Kákay számára nem a tivornya és a hagyományok kifordításának városa volt, sokkal inkább a nagy művészet fellegvára, amely a Louvre-ban akkumulálódott. Ideje nagy részét a képtárban töltötte, ahol kora reneszánsz nagymesterek műveit másolta. Ekkor ébredt fel benne a vágy, hogy hivatásszerűen is már meglévő műalkotásokkal foglalkozzon, és innentől kezdve következetesen igyekezett kitanulni a restaurátori szakma csínját-bínját.

Ezt elősegítendő a Párizs utáni következő tavasszal Kákay Bécsbe utazott, ahol Hahn János és Hahn Imre műhelyében dolgozott képrestaurátorként.

Friss diplomával a zsebében az 1929/30-as évre elnyerte a római Collegium Hungaricum (ma: Római Magyar Akadémia) festői ösztöndíját, amelyre Gerevich Tibor, az intézet akkori igazgatója egy Párizsban készült festménymásolata (a Stiglices Madonna Pseudo-Pier Francesco Fiorentino után) alapján tartotta alkalmasnak. Ezt az évet a festő az önálló alkotásnak szentelte, de Róma művészeti örökségének tanulmányozásával mindeközben tudatosan készült a restaurátori pályára.

A következő évben újfent elnyerte a római Collegium Hungaricum ösztöndíját, azonban Róma helyett Milánó felé vette az irányt, ahol Mauro Pellicioli felügyelete alatt sajátította el a legmodernebb olasz képkonzervátori és -restaurálási eljárásokat. Az 1931/32-es év a berlini Collegium Hungaricumban telt, ahonnan a festő a közelben lévő Kaiser Friedrich Museumba járt át Helmut Ruhemann műhelyébe - itt ismerkedett meg a festmények röntgenezésének technikájával. Utolsó nagyobb tanulmányútja az 1932/33-as évben Bécsbe vezetett (vissza), ahol Sebastian Isepptől tanult a Kunsthistorisches Museumban.

A Római iskola 

A művészcsoportosulás, amelyet ma Római iskola néven ismerünk, 1929 elején kezdett el szerveződni Rómában a Collegium Hungaricum falai között. Kákay-Szabó György a második évfolyam ösztöndíjasaként került Olaszországba, ahol a művészeket ekkor már újonnan kialakított épületbelsővel és frissen felújított műtermekkel várta a Palazzo Falconieri épülete.

A körülmények és az inspiratív közeg kedvező feltételeket nyújtottak az alkotáshoz, és Kákay ebben az időszakban alkotta legjelentősebb festményeit: a Laurát, a Leányfejet és a Signorelli kisasszonyt. Műveire a kora reneszánsz festészet, a kortárs olasz festészet (a Novecento művészcsoport tagjai) és az Európában ekkoriban tért hódító új tárgyiasság egyaránt hatottak.

Kákay festői stílusa sajátosan rajzos, már-már vonalkázós, kevéssé monumentális; technikája messzemenően részletező és aprólékos volt. A portré műfaja foglalkoztatta leginkább, legsikerültebb művei egyértelműen ebbe a csoportba sorolhatóak. A Rómában felvett festészeti irányelv Milánóban és többé-kevésbé Berlinben is folytatódott, azonban itt kétségtelenül bizonyítható az új tárgyiasság (Neue Sachlichkeit) fokozottabb befolyása (berlini Önarckép).

A művész a későbbiekben sem vesztette el a kapcsolatot a Római iskola szervezetével és annak szellemi vezérével, Gerevich Tiborral, és ahogy részt vett a "római magyar művészek" 1931-es bemutatkozó kiállításán, úgy az 1936-os Újabb Római Magyar Művészek Kiállításán is, illetve 1930 és 1940 között visszatérő szereplője volt a Gerevich által kormánybiztosként felügyelt Velencei biennáléknak.

Jegyzetek

Források 
 Magyar életrajzi lexikon

Magyar festők
1903-ban született személyek
1964-ben elhunyt személyek
Kákay-Szabó György ( Tenke , január – Budapest , január ) festőművész , grafikus , szobrász,ésközött a Szépművészeti Múzeum restaurátora . A Római Iskola egyik legképzettebb technikájú festőművésze . Jellegzetes neoklasszikus kompozíciói és realisztikus arcképei nagy elismerést és feltűnést keltettek a legnagyobb nemzetközi és hazai tárlatokon , amelyeken számos díjat nyerttólig . Sokoldalú munkásságát eddig ismertfestménye, grafikája ésszobra őrzi . 1934. júliusjén a Szépművészeti Múzeum főrestaurátorává nevezték ki , és ennek folyományaként számos világhírű műalkotás konzerválását és helyreállítását végezte kitűnő szaktudással , finom ízléssel és világviszonylatban is egyedülálló művészi érzékenységgel . Magyarországon az elsők között alkalmazta a képek röntgenes vizsgálatát és mikroszkóp alatt történő restaurálását . Ezek segítségével Kákay-Szabó György számos átfestett kép felső rétege alól nagy értékű ritkaságokat hozott napvilágra . Az ezután végzett konzerválási és restaurálási munkák megfeleltek a kor legmodernebb , európai viszonylatban formálódó módszertanának . Tanulóévek A művész januárén látta meg a napvilágot Tenkén , az akkori Bihar megyében a kákai Szabó család harmadik fiaként . Fiatalkorától kezdve érdeklődött a rajzolás , festés iránt , és családja ebben a tevékenységében kitartóan támogatta . Tanulmányait Lőcsén kezdte , majd Nagyszalontán folytatta , mígnemban,évesen felvételt nyert a budapesti Országos Királyi Iparművészeti Iskolára ( ma : Moholy-Nagy Művészeti Egyetem ) . Ekkor még határozottan a grafika és a sokszorosító grafika érdekelte , mesterei Haranghy Jenő és Helbing Ferenc voltak . A hároméves képzés bővelkedett a sokszorosító grafikai pályázatokban : Kákay-Szabó György részt vett a Janina Cigarettapapír Részvény-Társaság plakátpályázatán , ahol díjazásban is részesült , illetve megnyerte a Székely Egyetemi és Főiskolai Hallgatók Egyesületének jelvénypályázatát . Miután a művész kézhez kapta végbizonyítványát , az Országos Magyar Királyi Képzőművészeti Főiskolára ( ma : Magyar Képzőművészeti Egyetem ) iratkozott be , ahol Glatz Oszkár lett a mestere . A kétéves általános tanfolyam után a fiatal művész végül a festészet felé fordult , és a festő szaktanfolyamra jelentkezett , ám munkásságában a későbbiek folyamán is kimutatható a grafika iránti mély alázat és elkötelezettség . A képzőművészeti főiskolán töltött hat év alatt Kákay-Szabó György a nyarak jelentős részét Mohácson , a mohácsi művésztelepen töltötte , ahol mestere és diáktársai körében fejleszthette tovább technikai tudását . A főiskolai évek csúcspontjának tekinthető esemény a Csernoch-díjpályázat elnyerése voltoktóberében a Nemzeti Szalon Egyházművészeti kiállításán . Tanulmányi utak Kákay-Szabó György egyetemi tanulmányai alatt, decemberében öt hónapos párizsi tanulmányútra indult , ahová - többek között - vele tartott hőn szeretett barátja, Barcsay Jenő is . Párizs a fiatal Kákay számára nem a tivornya és a hagyományok kifordításának városa volt , sokkal inkább a nagy művészet fellegvára , amely a Louvre-ban akkumulálódott . Ideje nagy részét a képtárban töltötte , ahol kora reneszánsz nagymesterek műveit másolta . Ekkor ébredt fel benne a vágy , hogy hivatásszerűen is már meglévő műalkotásokkal foglalkozzon , és innentől kezdve következetesen igyekezett kitanulni a restaurátori szakma csínját-bínját . Ezt elősegítendő a Párizs utáni következő tavasszal Kákay Bécsbe utazott , ahol Hahn János és Hahn Imre műhelyében dolgozott képrestaurátorként . Friss diplomával a zsebében az30-as évre elnyerte a római Collegium Hungaricum ( ma : Római Magyar Akadémia ) festői ösztöndíját , amelyre Gerevich Tibor , az intézet akkori igazgatója egy Párizsban készült festménymásolata ( a Stiglices Madonna Pseudo-Pier Francesco Fiorentino után ) alapján tartotta alkalmasnak . Ezt az évet a festő az önálló alkotásnak szentelte , de Róma művészeti örökségének tanulmányozásával mindeközben tudatosan készült a restaurátori pályára . A következő évben újfent elnyerte a római Collegium Hungaricum ösztöndíját , azonban Róma helyett Milánó felé vette az irányt , ahol Mauro Pellicioli felügyelete alatt sajátította el a legmodernebb olasz képkonzervátori és -restaurálási eljárásokat . Az32-es év a berlini Collegium Hungaricumban telt , ahonnan a festő a közelben lévő Kaiser Friedrich Museumba járt át Helmut Ruhemann műhelyébe - itt ismerkedett meg a festmények röntgenezésének technikájával . Utolsó nagyobb tanulmányútja az33-as évben Bécsbe vezetett ( vissza ) , ahol Sebastian Isepptől tanult a Kunsthistorisches Museumban . A Római iskola A művészcsoportosulás , amelyet ma Római iskola néven ismerünk, elején kezdett el szerveződni Rómában a Collegium Hungaricum falai között . Kákay-Szabó György a második évfolyam ösztöndíjasaként került Olaszországba , ahol a művészeket ekkor már újonnan kialakított épületbelsővel és frissen felújított műtermekkel várta a Palazzo Falconieri épülete . A körülmények és az inspiratív közeg kedvező feltételeket nyújtottak az alkotáshoz , és Kákay ebben az időszakban alkotta legjelentősebb festményeit : a Laurát , a Leányfejet és a Signorelli kisasszonyt . Műveire a kora reneszánsz festészet , a kortárs olasz festészet ( a Novecento művészcsoport tagjai ) és az Európában ekkoriban tért hódító új tárgyiasság egyaránt hatottak . Kákay festői stílusa sajátosan rajzos , már-már vonalkázós , kevéssé monumentális ; technikája messzemenően részletező és aprólékos volt . A portré műfaja foglalkoztatta leginkább , legsikerültebb művei egyértelműen ebbe a csoportba sorolhatóak . A Rómában felvett festészeti irányelv Milánóban és többé-kevésbé Berlinben is folytatódott , azonban itt kétségtelenül bizonyítható az új tárgyiasság ( Neue Sachlichkeit ) fokozottabb befolyása ( berlini Önarckép ) . A művész a későbbiekben sem vesztette el a kapcsolatot a Római iskola szervezetével és annak szellemi vezérével , Gerevich Tiborral , és ahogy részt vett a " római magyar művészek" es bemutatkozó kiállításán , úgy azos Újabb Római Magyar Művészek Kiállításán is , illetveésközött visszatérő szereplője volt a Gerevich által kormánybiztosként felügyelt Velencei biennáléknak . Jegyzetek Források Magyar életrajzi lexikon Magyar festők 1903-ban született személyek 1964-ben elhunyt személyek