Lukoran
Lukoran () falu Horvátországban Zára megyében. Közigazgatásilag Prekóhoz tartozik.

Fekvése 
Zárától légvonalban 7 km-re délnyugatra, Ugljan szigetének közepén, községközpontjától 5 km-re északnyugatra, a sziget északkeleti partján Ugljan és Sutomišćica között, Zárával szemben az azonos nevű jól védett öbölben, egy termékeny mező szélén fekszik. Településrészei: : Mali Lukoran, Turkija, Zmorac, Primorje, Punta és Rančićevi-Sikirićevi. Strandjait évszázados fenyőerdők szegélyezik.

Története 
Ugljan szigete a régészeti leletek tanúsága szerint már a kőkorszak óta lakott. Első lakói az illírek egyik törzse a liburnok voltak. Erődített településeik maradványai a Celinjak, Kuranj és Sv. Mihovil nevű magaslatokon (i. e. 4. század) ma is láthatók. A sziget római betelepítése az i. e. 1. századra tehető. Első ismert említése a neves római írótól Pliniustól származik „Lissa” alakban. A rómaiak több villagazdaságot is építettek a szigeten, ezek közül mintegy tíznek máig fennmaradtak a romjai. Közülük a legjelentősebbek a Supetar-fok felé a Gospodski nevű halmon és a Muline-öbölnél Stivonon találhatók, ahol fennmaradt az olajbogyó feldolgozásához épített római malom romja is. A középkorban zárai nemesi családok birtoka volt, akik felépítették saját udvarházaikat, gazdaságaikat. Első írásos említése 1075-ben történt a zárai Szent Krsevan bencés kolostor birtokaként „Laucarani”, „Lukarano”, „Luko” alakban. A 15. századig ide tartozott a szomszédos Sutomišćica is. Területe Zárához tartozott, majd 1409-től a várossal együtt a Velencei Köztársaság része lett. A 18. század végén Napóleon megszüntette a Velencei Köztársaságot. Ugljan szigete 1797 és 1805 között Habsburg uralom alá került, majd az egész Dalmáciával együtt a Francia Császárság része lett. 1815-ben a bécsi kongresszus újra Ausztriának adta, amely a Dalmát Királyság részeként Zárából igazgatta 1918-ig. A településnek 1857-ben 552, 1910-ben 970 lakosa volt. Az első világháborút követően előbb a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság, majd Jugoszlávia része lett. Az 1970-es évektől a több munkalehetőség miatt sok fiatal vándorolt ki, illetve költözött a nagyobb városokba és vándorolt ki az Egyesült Államokban és Ausztráliában is. A falunak 2011-ben 503 lakosa volt, akik hagyományosan mezőgazdasággal (főként szőlő- és olivatermeléssel), halászattal és újabban turizmussal foglalkoznak.

Lakosság

Nevezetességei 
Szent Lőrinc tiszteletére szentelt plébániatemploma 1877-ben épült Giuseppe Clocchiatti tervei szerint. Titulusát a temetőben álló régi templomról kapta, de a régi templomnak csak barokk oltárait hozták át ide mert a tűzben az oltárképek is elégtek. Latin kereszt alaprajzú egyhajós épület, félköríves apszissal. Magas homlokzata felett reprezentatív harangépítmény látható két haranggal. A homlokzatot a két oldalán épített kisebb tornyok és a bejárat feletti nagyméretű ablak még jobban hangsúlyozzák.
A temetőben található a régi Szent Lőrinc templom. A templomot a 11. században építették, a 17. században bővítették. 1860-ban egy tűzvészben égett le. Ma temetőkápolnaként szolgál.
Zmorac nevű településrésze felett gótikus templom és épületek maradványai látszanak, melyeket a hagyomány szerint egyiptomi szerzetesek építettek a 14. században.
A településen több zárai nemesi család nyári kastélya található, melyek közül a legismertebb a de Ponte családé, amely a 17. században épült.
Határában római épületek és sírok maradványai találhatók.
A hagyomány szerint itt írta a neves horvát költő Petar Preradović „Zora puca” (Hajnalhasadás) című költeményét.

Híres emberek 
Lukoranban született 1460 körül Šimun Klimantović ferences harmadrendi szerzetes, történetíró.

További információk 
 Preko község hivatalos oldala 
 Preko turisztikai irodájának honlapja 
 Zára turisztikai irodájának honlapja 
 A zárai érsekség honlapja 
 Hrvatska Enciklopedija 
 Lukoran turistainformációk 
 Marija Stagličić: A szakrális építészet megújulása Ugljan szigetén a 19. században

Jegyzetek

Zára megye települései
Lukoran ( ) falu Horvátországban Zára megyében . Közigazgatásilag Prekóhoz tartozik . Fekvése Zárától légvonalbankm-re délnyugatra , Ugljan szigetének közepén , községközpontjátólkm-re északnyugatra , a sziget északkeleti partján Ugljan és Sutomišćica között , Zárával szemben az azonos nevű jól védett öbölben , egy termékeny mező szélén fekszik . Településrészei : \ : Mali Lukoran , Turkija , Zmorac , Primorje , Punta és Rančićevi-Sikirićevi . Strandjait évszázados fenyőerdők szegélyezik . Története Ugljan szigete a régészeti leletek tanúsága szerint már a kőkorszak óta lakott . Első lakói az illírek egyik törzse a liburnok voltak . Erődített településeik maradványai a Celinjak , Kuranj és Sv . Mihovil nevű magaslatokon ( i . e. század ) ma is láthatók . A sziget római betelepítése az i . e. századra tehető . Első ismert említése a neves római írótól Pliniustól származik „ Lissa” alakban . A rómaiak több villagazdaságot is építettek a szigeten , ezek közül mintegy tíznek máig fennmaradtak a romjai . Közülük a legjelentősebbek a Supetar-fok felé a Gospodski nevű halmon és a Muline-öbölnél Stivonon találhatók , ahol fennmaradt az olajbogyó feldolgozásához épített római malom romja is . A középkorban zárai nemesi családok birtoka volt , akik felépítették saját udvarházaikat , gazdaságaikat . Első írásos említéseben történt a zárai Szent Krsevan bencés kolostor birtokaként „ Laucarani” , „ Lukarano” , „ Luko” alakban . A századig ide tartozott a szomszédos Sutomišćica is . Területe Zárához tartozott , majdtől a várossal együtt a Velencei Köztársaság része lett . A század végén Napóleon megszüntette a Velencei Köztársaságot . Ugljan szigeteésközött Habsburg uralom alá került , majd az egész Dalmáciával együtt a Francia Császárság része lett.ben a bécsi kongresszus újra Ausztriának adta , amely a Dalmát Királyság részeként Zárából igazgattaig . A településnekbenbenlakosa volt . Az első világháborút követően előbb a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság , majd Jugoszlávia része lett . Azes évektől a több munkalehetőség miatt sok fiatal vándorolt ki , illetve költözött a nagyobb városokba és vándorolt ki az Egyesült Államokban és Ausztráliában is . A falunakbenlakosa volt , akik hagyományosan mezőgazdasággal ( főként szőlő- és olivatermeléssel ) , halászattal és újabban turizmussal foglalkoznak . Lakosság Nevezetességei Szent Lőrinc tiszteletére szentelt plébániatemplomaben épült Giuseppe Clocchiatti tervei szerint . Titulusát a temetőben álló régi templomról kapta , de a régi templomnak csak barokk oltárait hozták át ide mert a tűzben az oltárképek is elégtek . Latin kereszt alaprajzú egyhajós épület , félköríves apszissal . Magas homlokzata felett reprezentatív harangépítmény látható két haranggal . A homlokzatot a két oldalán épített kisebb tornyok és a bejárat feletti nagyméretű ablak még jobban hangsúlyozzák . A temetőben található a régi Szent Lőrinc templom . A templomot a században építették , a században bővítették.ban egy tűzvészben égett le . Ma temetőkápolnaként szolgál . Zmorac nevű településrésze felett gótikus templom és épületek maradványai látszanak , melyeket a hagyomány szerint egyiptomi szerzetesek építettek a században . A településen több zárai nemesi család nyári kastélya található , melyek közül a legismertebb a de Ponte családé , amely a században épült . Határában római épületek és sírok maradványai találhatók . A hagyomány szerint itt írta a neves horvát költő Petar Preradović „ Zora puca” ( Hajnalhasadás ) című költeményét . Híres emberek Lukoranban születettkörül Šimun Klimantović ferences harmadrendi szerzetes , történetíró . További információk Preko község hivatalos oldala Preko turisztikai irodájának honlapja Zára turisztikai irodájának honlapja A zárai érsekség honlapja Hrvatska Enciklopedija Lukoran turistainformációk Marija Stagličić : A szakrális építészet megújulása Ugljan szigetén a században Jegyzetek Zára megye települései