Soós Lajos (zoológus)
Soós Lajos (Magyargencs, 1879. február 6. – Budapest, 1972. augusztus 28.) zoológus, malakológus, paleontológus, a biológiai tudományok doktora, a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja. A magyarországi malakológia (puhatestű-kutatás) iskolateremtő alakja. Monografikus igénnyel feltárta a Kárpát-medence recens és fosszilis puhatestű-faunáját, megalkotta származástani szempontú állatföldrajzi csoportosításukat, de jelentősek puhatestű-anatómiai vizsgálatainak eredményei is.

Soós Árpád (1912–1991) zoológus apja.

Életútja 
A Budapesti Tudományegyetem történelem–latin szakán kezdte felsőfokú tanulmányait, később átjelentkezett a természetrajz–földrajz szakra. Tanulmányaival párhuzamosan előbb napidíjas volt a Központi Statisztikai Hivatalban, majd 1901-ben Herman Ottó asszisztenseként dolgozott a Magyar Ornitológiai Központban. 1902-ben szerezte meg bölcsészdoktori oklevelét és természetrajz–földrajz szakos tanári képesítését. 1902-ben a dévai állami főreáliskolában kezdett tanítani, de tüdőbetegsége miatt 1903-ban fel kellett adnia állását. Ekkor állást kapott a Magyar Nemzeti Múzeum állattárában, ahol az elkövetkező évtizedeket töltötte múzeumi segédőri, később múzeumi őri beosztásban.

Múzeumi pályafutásával párhuzamosan, 1912-től a budapesti tudományegyetemen a malakológia magántanára volt. 1919-ben, a tanácsköztársaság idején a múzeumi gyűjtemény bemutatásával előadás-sorozatot szervezett a munkásság számára. Ezért 1920-ban egyetemi magántanári címét megvonták, és öt évre kizárták a hivatali előléptetésből.

1935-ben mint címzetes igazgatót nyugdíjazták a Nemzeti Múzeumtól, de 1945-től 1961-ig nyugdíjasként már ismét az állattár alkalmazásában állt. 1952-ben a biológiai tudományok doktora lett.

Munkássága 
Legjelentősebb tudományos eredményeit a puhatestűek kutatása, a malakológia területén érte el. Feltérképezte a Kárpát-medence korábban jószerével ismeretlen puhatestű-faunáját (monográfiája végül 1943-ban jelent meg), terepmunkát végzett szerte a régióban, a korábban e szempontból elhanyagolt Alföldön is. Kutatásainak rádiusza azonban nem csak a Kárpát-medencére terjedt ki, pályája során többek között foglalkozott a balkáni (1924), grönlandi (1926) és máltai (1933) Mollusca-faunával is. 1913-ban tagja volt az első magyar Adria-kutató expedíciónak, gyűjtött Horvátországban és Dalmáciában, tanulmányútjai során pedig Európa legnagyobb puhatestű-gyűjteményeit látogathatta meg. 1904-ben állami ösztöndíjat nyert, s előbb a bécsi és zágrábi múzeumok malakológiai gyűjteményét tanulmányozta, majd a rovignói és trieszti biológiai állomásokon kutatta a tenger élővilágát. 1910-es tanulmányútján végiglátogatta Berlin, Frankfurt, Brüsszel, Párizs és London tudományos műhelyeit, majd 1914-ben a Villefranche-sur-Mer-i tengerbiológiai állomáson végezhetett kutatásokat.

Puhatestű-kövületekkel is rendszeresen foglalkozott, így például tanulmányozta az eljegesedés előtti hasadékkitöltések puhatestű-faunáját, leírta és meghatározta a brassói, püspökfürdői, gombaszögi és az öcsi fosszilis Mollusca-faunát, valamint a Magyar Állami Földtani Intézet 1950-es évekbeli fúrásainak fosszilis csigaanyagát. Az így nyert filogenetikai adatokat is felhasználva összeállította a puhatestűek rendszertanát, külön is behatóan foglalkozott a hazai főcsigákkal (1904), a Pomatias (1913) és Alopia (1928) csiganemzetségekkel. Ennél is fontosabb eredménye volt azonban paleontológiai kutatásainak, hogy a fosszilis adatok figyelembevételével 1934-ben kialakította a Kárpát-medence Mollusca-faunájának állatföldrajzi felosztását, amely később más zoogeográfiai munkák szempontjául is szolgált. Faunisztikai és rendszertani kutatásai, gyűjtőútjai során mintegy ötven recens és tizenkét fosszilis puhatestűfajt írt le.

A malakológiai rendszertan és állatföldrajz művelésén túl a puhatestűek biológiájának egyéb vonatkozásait is behatóan vizsgálta. Múzeumi munkahelyén már 1906-ban berendezte és felállította kutatólaboratóriumát, amelyben anatómiai, sejt- és szövettani kutatásokat végzett. Eredményei alapján részletesen leírta a tüdőscsigák (Pulmonata) spermiogenezisét (1910), összefoglalta a héj morfológiai sajátosságait, leírta a tányércsigák (Planorbidae), a tüdőscsigák,  a tornyoscsigák (Thiaridae, volt Melanidae) teljes alak- és szövettanát, vizsgálta a márványozott csiga (Arianta arbustorum) hím csírasejtjeit és a puhatestűek harántcsíkolt izomszövetét. Pályája során ugyancsak foglalkozott a csalánozók törzsével és a sejthalmazosokkal.

A Magyar Nemzeti Múzeumban az 1900-as években létrehozta, majd gondozta a később európai hírnévre szert tevő Mollusca-tárat, amelynek alapjául Habsburg József főherceg, Korniss Emil és Brancsik Károly 1907 és 1911 közötti malakológiai gyűjtései, valamint Bíró Lajos új-guineai gyűjteményei (1911) szolgáltak, s az elkövetkező évtizedekben saját terepi gyűjtéseivel bővítette a kollekciót. 1956. november 5-én, a forradalmi harcokban valamennyi kézirata, malakológiai szakkönyvtára és Mollusca-gyűjteménye megsemmisült. Az ezt követő években az új gyűjtemény alapjainak lerakásán dolgozott.

1908 és 1918, majd 1927 és 1944 között az Állattani Közlemények szerkesztője volt. A budapesti tudományegyetem magántanáraként 1919-ben ő írta meg az első teljes állattani és parazitológiai jegyzetet. A darwinizmus eszméinek népszerűsítője volt, 1928-ban magyarra fordította és kiadta Reginald Punnett Az átöröklésről című munkáját.

Társasági tagságai és elismerései 

1942-ben a Magyar Tudományos Akadémia levelező, 1945-ben rendes tagjává választották. Az Akadémia 1949. évi átszervezésekor tanácskozó taggá minősítették, s rendes tagságát csak 1989-ben posztumusz állították vissza. A Királyi Magyar Természettudományi Társulat állattani szakosztályának 1929 és 1932 között alelnöke, 1932-től 1935-ig elnöke volt. 1954-től 1959-ig elnökölte a Magyar Biológiai Társaság állattani szakosztályát.

1909-ben megkapta az MTA Vitéz-díját, 1945-ben pedig puhatestű-monográfiájával elnyerte az MTA nagyjutalmát.

Főbb művei 

 
 
  (ifj. Entz Gézával)

Emlékezete 
Nevét viseli a főcsigák családjába tartozó Soosia nemzetség, több puhatestűfaj (pl. Alopia soosiana, Candidula soosiana), valamint az első magyar malakológiai folyóirat, a Soosiana.

Források 
 
 
 
 
 

 

Magyar zoológusok
Magyar malakológusok
Magyar paleontológusok
Magyar parazitológusok
Magyar muzeológusok
Magyar egyetemi, főiskolai oktatók
MTA-tagok
1879-ben született személyek
1972-ben elhunyt személyek
Magyargencsiek
Soós Lajos ( Magyargencs , február – Budapest , augusztus ) zoológus , malakológus , paleontológus , a biológiai tudományok doktora , a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja . A magyarországi malakológia ( puhatestű-kutatás ) iskolateremtő alakja . Monografikus igénnyel feltárta a Kárpát-medence recens és fosszilis puhatestű-faunáját , megalkotta származástani szempontú állatföldrajzi csoportosításukat , de jelentősek puhatestű-anatómiai vizsgálatainak eredményei is . Soós Árpád1991 ) zoológus apja . Életútja A Budapesti Tudományegyetem történelem–latin szakán kezdte felsőfokú tanulmányait , később átjelentkezett a természetrajz–földrajz szakra . Tanulmányaival párhuzamosan előbb napidíjas volt a Központi Statisztikai Hivatalban , majdben Herman Ottó asszisztenseként dolgozott a Magyar Ornitológiai Központban.ben szerezte meg bölcsészdoktori oklevelét és természetrajz–földrajz szakos tanári képesítését.ben a dévai állami főreáliskolában kezdett tanítani , de tüdőbetegsége miattban fel kellett adnia állását . Ekkor állást kapott a Magyar Nemzeti Múzeum állattárában , ahol az elkövetkező évtizedeket töltötte múzeumi segédőri , később múzeumi őri beosztásban . Múzeumi pályafutásával párhuzamosan,től a budapesti tudományegyetemen a malakológia magántanára volt.ben , a tanácsköztársaság idején a múzeumi gyűjtemény bemutatásával előadás-sorozatot szervezett a munkásság számára . Ezértban egyetemi magántanári címét megvonták , és öt évre kizárták a hivatali előléptetésből . 1935-ben mint címzetes igazgatót nyugdíjazták a Nemzeti Múzeumtól , detőlig nyugdíjasként már ismét az állattár alkalmazásában állt.ben a biológiai tudományok doktora lett . Munkássága Legjelentősebb tudományos eredményeit a puhatestűek kutatása , a malakológia területén érte el . Feltérképezte a Kárpát-medence korábban jószerével ismeretlen puhatestű-faunáját ( monográfiája végülban jelent meg ) , terepmunkát végzett szerte a régióban , a korábban e szempontból elhanyagolt Alföldön is . Kutatásainak rádiusza azonban nem csak a Kárpát-medencére terjedt ki , pályája során többek között foglalkozott a balkáni grönlandiés máltaiMollusca-faunával is.ban tagja volt az első magyar Adria-kutató expedíciónak , gyűjtött Horvátországban és Dalmáciában , tanulmányútjai során pedig Európa legnagyobb puhatestű-gyűjteményeit látogathatta meg.ben állami ösztöndíjat nyert , s előbb a bécsi és zágrábi múzeumok malakológiai gyűjteményét tanulmányozta , majd a rovignói és trieszti biológiai állomásokon kutatta a tenger élővilágát. es tanulmányútján végiglátogatta Berlin , Frankfurt , Brüsszel , Párizs és London tudományos műhelyeit , majdben a Villefranche-sur-Mer-i tengerbiológiai állomáson végezhetett kutatásokat . Puhatestű-kövületekkel is rendszeresen foglalkozott , így például tanulmányozta az eljegesedés előtti hasadékkitöltések puhatestű-faunáját , leírta és meghatározta a brassói , püspökfürdői , gombaszögi és az öcsi fosszilis Mollusca-faunát , valamint a Magyar Állami Földtani Intézetes évekbeli fúrásainak fosszilis csigaanyagát . Az így nyert filogenetikai adatokat is felhasználva összeállította a puhatestűek rendszertanát , külön is behatóan foglalkozott a hazai főcsigákkal a Pomatiasés Alopiacsiganemzetségekkel . Ennél is fontosabb eredménye volt azonban paleontológiai kutatásainak , hogy a fosszilis adatok figyelembevételévelben kialakította a Kárpát-medence Mollusca-faunájának állatföldrajzi felosztását , amely később más zoogeográfiai munkák szempontjául is szolgált . Faunisztikai és rendszertani kutatásai , gyűjtőútjai során mintegy ötven recens és tizenkét fosszilis puhatestűfajt írt le . A malakológiai rendszertan és állatföldrajz művelésén túl a puhatestűek biológiájának egyéb vonatkozásait is behatóan vizsgálta . Múzeumi munkahelyén márban berendezte és felállította kutatólaboratóriumát , amelyben anatómiai , sejt- és szövettani kutatásokat végzett . Eredményei alapján részletesen leírta a tüdőscsigák ( Pulmonata ) spermiogenezisét összefoglalta a héj morfológiai sajátosságait , leírta a tányércsigák ( Planorbidae ) , a tüdőscsigák , a tornyoscsigák ( Thiaridae , volt Melanidae ) teljes alak- és szövettanát , vizsgálta a márványozott csiga ( Arianta arbustorum ) hím csírasejtjeit és a puhatestűek harántcsíkolt izomszövetét . Pályája során ugyancsak foglalkozott a csalánozók törzsével és a sejthalmazosokkal . A Magyar Nemzeti Múzeumban azas években létrehozta , majd gondozta a később európai hírnévre szert tevő Mollusca-tárat , amelynek alapjául Habsburg József főherceg , Korniss Emil és Brancsik Károlyésközötti malakológiai gyűjtései , valamint Bíró Lajos új-guineai gyűjteményeiszolgáltak , s az elkövetkező évtizedekben saját terepi gyűjtéseivel bővítette a kollekciót. novemberén , a forradalmi harcokban valamennyi kézirata , malakológiai szakkönyvtára és Mollusca-gyűjteménye megsemmisült . Az ezt követő években az új gyűjtemény alapjainak lerakásán dolgozott . 1908 és majdésközött az Állattani Közlemények szerkesztője volt . A budapesti tudományegyetem magántanárakéntben ő írta meg az első teljes állattani és parazitológiai jegyzetet . A darwinizmus eszméinek népszerűsítője volt, ban magyarra fordította és kiadta Reginald Punnett Az átöröklésről című munkáját . Társasági tagságai és elismerései 1942-ben a Magyar Tudományos Akadémia levelező, ben rendes tagjává választották . Az Akadémia évi átszervezésekor tanácskozó taggá minősítették , s rendes tagságát csakben posztumusz állították vissza . A Királyi Magyar Természettudományi Társulat állattani szakosztályánakésközött alelnöke,tőlig elnöke volt.tőlig elnökölte a Magyar Biológiai Társaság állattani szakosztályát . 1909-ben megkapta az MTA Vitéz-díját, ben pedig puhatestű-monográfiájával elnyerte az MTA nagyjutalmát . Főbb művei ( ifj. Entz Gézával ) Emlékezete Nevét viseli a főcsigák családjába tartozó Soosia nemzetség , több puhatestűfaj ( pl . Alopia soosiana , Candidula soosiana ) , valamint az első magyar malakológiai folyóirat , a Soosiana . Források Magyar zoológusok Magyar malakológusok Magyar paleontológusok Magyar parazitológusok Magyar muzeológusok Magyar egyetemi , főiskolai oktatók MTA-tagok 1879-ben született személyek 1972-ben elhunyt személyek Magyargencsiek