Bettino Ricasoli
Bettino Ricasoli [ejtsd: rikazoli] (Firenze, 1809. március 9. – Brolio, 1880. október 23.) báró, olasz államférfi.

Életútja

Régi toszkánai család sarja, Firenze és Pisában nevelkedett, később azonban Brolio várában (Siena mellett) a gazdaságnak szentelte magát. Csak 1847-ben lépett nyilvánosságra, amikor a toszkánai nagyherceg elé egy reformtervezettel járult és Firenze polgármestere lett. Az 1859 április forradalomban mint egyike a legelsőknek a nagyherceg ellen lépett föl, májusban belügyminiszter lett, augusztus 1-jén pedig Toszkána diktátora, mely állásában aztán Olaszország egyesítését nagyban támogatta. Toszkána annektálása után 1860. március 26-án Viktor Emánuel kinevezte őt Toszkána főkormányzójává, április 6-án pedig a belügyminisztérium igazgatójává és Cavour halála után (1861 június) olasz miniszterelnökké tette. Helyét azonban 1862 márciusában Rattazzinak kellett átengednie és csak 1866-ban, az osztrák háború kitörése előtt lépett ismét a kormány élére. Minden kísérletnek, amely a porosz szövetség felbontására irányult, hevesen ellene szegült és erélyesen sürgette a háború megkezdését. Ennek befejezése után Ricasoli fő feladatául az állam decentralizációját iparkodott keresztülvinni; amellett a pénzügyet javította és az állam és egyház teljes különválását sürgette. 1867-ben feloszlatta a parlamentet, anélkül azonban, hogy sikerült volna neki a kabinetet célszerűen kiegészítenie és állását megszilárdítani. Így azután 1867 áprilisában kénytelen volt újból visszalépni. Ezentúl csak szórványosan szerepelt a közéletben.

Jegyzetek

Források

 

Olaszországi politikusok
Olaszország belügyminiszterei
Firenzeiek
1809-ben született személyek
1880-ban elhunyt személyek
Bettino Ricasoli [ ejtsd : rikazoli ] ( Firenze , március – Brolio , október ) báró , olasz államférfi . Életútja Régi toszkánai család sarja , Firenze és Pisában nevelkedett , később azonban Brolio várában ( Siena mellett ) a gazdaságnak szentelte magát . Csakben lépett nyilvánosságra , amikor a toszkánai nagyherceg elé egy reformtervezettel járult és Firenze polgármestere lett . Azáprilis forradalomban mint egyike a legelsőknek a nagyherceg ellen lépett föl , májusban belügyminiszter lett , augusztusjén pedig Toszkána diktátora , mely állásában aztán Olaszország egyesítését nagyban támogatta . Toszkána annektálása után márciusán Viktor Emánuel kinevezte őt Toszkána főkormányzójává , áprilisán pedig a belügyminisztérium igazgatójává és Cavour halála utánjúnius ) olasz miniszterelnökké tette . Helyét azonbanmárciusában Rattazzinak kellett átengednie és csakban , az osztrák háború kitörése előtt lépett ismét a kormány élére . Minden kísérletnek , amely a porosz szövetség felbontására irányult , hevesen ellene szegült és erélyesen sürgette a háború megkezdését . Ennek befejezése után Ricasoli fő feladatául az állam decentralizációját iparkodott keresztülvinni ; amellett a pénzügyet javította és az állam és egyház teljes különválását sürgette.ben feloszlatta a parlamentet , anélkül azonban , hogy sikerült volna neki a kabinetet célszerűen kiegészítenie és állását megszilárdítani . Így azutánáprilisában kénytelen volt újból visszalépni . Ezentúl csak szórványosan szerepelt a közéletben . Jegyzetek Források Olaszországi politikusok Olaszország belügyminiszterei Firenzeiek 1809-ben született személyek 1880-ban elhunyt személyek