Erőltetett menet
Az Erőltetett menet Radnóti Miklós költeménye, utolsó előtti verse. 1944. szeptember 15-én írta a  bori lágerben, amikor erőltetett menetben haladtak Győr felé. Bemutatja a hadifoglyok – köztük a zsidók – szenvedéseit és erőszakos haláluk körülményeit, illetve a reményt is.

Keletkezés
A munkatábor foglyai állandóan a kétségbeesés és a remény végletei között hányódtak. Ez a lelkiállapot jelenik meg az Erőltetett menetben is (1944 szeptember 15.). A vers 13-14 szótagos ún. „nibelungizált alexandrinokból” áll. Radnóti itt is egy sok évszázados, középkori sorfajt használ: Walther von der Vogelweide (kb. 1170–1230) ugyanilyen formában írta Ó jaj, hogy eltűnt minden... kezdetű elégiáját (a verset Radnóti is lefordította). A jambikus lejtésű sor közepén kihagyással is hangsúlyozott, erőteljes sormetszet található. Maga a forma, a szünettel kettétört sorok tartalmi mondanivalót hordoznak: az el-elbukó, majd feltápászkodó foglyok  menetét érzékeltetik.

A költemény drámai feszültségű párbeszéd, belső vita: a költő két énje kerül egymással szembe. Az egyik én még reménykedik, s az élet makacs folytatása érdekében „fölkél és újra lépked”, a másik inkább ottmaradna az árok szélén, s várná a szenvedésektől megváltó halált.

Elemzés

Felépítés

A vers négy mondatból áll:

 Az elsőben a józan, keserű bölcsesség, a kiábrándult pesszimizmus szólal meg: értelmetlen, „bolond” dolog tovább is ragaszkodni az élethez, az összeesés után újra vonszolni a vándorló fájdalmat. Ehhez a biztatást a hazaváró asszony és „egy bölcsebb, szép halál” hamis illúziója adja.
 A második szerkezeti egységben (mondatban) a végletes kétségbeesés szétrombolja a reménykedés érveit: a vers szétbombázott otthonokat láttat, mindent átszövő félelmet, védtelenséget, kiszolgáltatottságot érzékeltet: nincs már hová hazatérni.
 A harmadik mondat a vers érzelmi, hangulati fordulópontja: a nyers, durva valóságot az álmokat szövő ábrándozás váltja fel. Az egyes szám első személyében megszólaló énben felébred az irreális remény, a feltételes mellékmondatok tétova bizonytalanságában apró részképekből áll össze a béke, a vágyott otthon vonzó idillje. A hazatérés ábrándja impresszionista képsort teremt, s a lelassult idő nyugalmában békésen szemlélődik a képzelet. Felidézi a nyárvégi, őszi kertet, a szilvalekvárfőzés családias hangulatát, a szerető hitves törékeny alakját, a pihentető csöndet. Az igék mozdulatlanságot (hűl, napozna, várna) vagy alig észlelhető mozgást (ringnának, írna) érzékeltetnek, s festői és zenei elemek (szinesztéziák, halk alliterációk, megszemélyesítések) teszik kifejezővé a szöveget. – Az ész persze tudja, hogy mindez nem létezik már, csupán az önámító fantázia vágyálmaiban született újjá. A harmadik mondat logikailag nem zárul le (vessző, gondolatjel): a mellékmondatok mellől hiányzik a befejező főmondat.
 A negyedik, záró egységben egy felkiáltásszerű kérdő mondat („de hisz lehet talán még?”) jelzi a csüggedésen végül is diadalmaskodó elszántságot. A kétségbeesett, észszerűtlen remény most a telihold épségébe kapaszkodik: mindent mégsem rombolt szét a háború, hiszen „a hold ma oly kerek!” – Az utolsó sor már a túlélés határozott szándékát sugározza, s a pesszimista én azonosul a reménykedő „bolonddal”.

A vers szövege 
Radnóti Miklós: 
Erőltetett menet

Bolond, ki földre rogyván      fölkél és újra lépked,
s vándorló fájdalomként             mozdít bokát és térdet,
de mégis útnak indul,           mint akit szárny emel,
s hiába hívja árok,           maradni úgyse mer,
s ha kérdezed, miért nem?           még visszaszól talán,
hogy várja őt az asszony      s egy bölcsebb, szép halál.
Pedig bolond a jámbor,           mert ott az otthonok
fölött régóta már csak           a perzselt szél forog,
hanyattfeküdt a házfal,           eltört a szilvafa,
és félelemtől bolyhos           a honni éjszaka.
Ó, hogyha hinni tudnám:           nemcsak szivemben hordom
mindazt, mit érdemes még,           s van visszatérni otthon;
ha volna még! s mint egykor           a régi hűs verandán
a béke méhe zöngne,           míg hűl a szilvalekvár,
s nyárvégi csönd napozna           az álmos kerteken,
a lomb között gyümölcsök           ringnának meztelen,
és Fanni várna szőkén           a rőt sövény előtt,
s árnyékot írna lassan           a lassú délelőtt, –
de hisz lehet talán még!           a hold ma oly kerek!
Ne menj tovább, barátom,           kiálts rám! s fölkelek!

Bor, 1944. szeptember 15.

Források
 Radnóti Miklós: Erőltetett menet
 Erőltetett menet, verselemzés

További információk
 „Erőltetett menet”, online 
 Radnóti Miklós: Erőltetett menet, előadja Gáti József (YOUTUBE)

Kapcsolódó szócikkek
 Radnóti Miklós
 Holokauszt
 Impresszionizmus

Zsidó irodalom
Irodalom
Radnóti Miklós
Magyar versek
Holokauszt Magyarországon
Az Erőltetett menet Radnóti Miklós költeménye , utolsó előtti verse. szeptemberén írta a bori lágerben , amikor erőltetett menetben haladtak Győr felé . Bemutatja a hadifoglyok – köztük a zsidók – szenvedéseit és erőszakos haláluk körülményeit , illetve a reményt is . Keletkezés A munkatábor foglyai állandóan a kétségbeesés és a remény végletei között hányódtak . Ez a lelkiállapot jelenik meg az Erőltetett menetben isszeptember ) . A versszótagos ún. „ nibelungizált alexandrinokból” áll . Radnóti itt is egy sok évszázados , középkori sorfajt használ : Walther von der Vogelweide ( kb.1230 ) ugyanilyen formában írta Ó jaj , hogy eltűnt minden... kezdetű elégiáját ( a verset Radnóti is lefordította ) . A jambikus lejtésű sor közepén kihagyással is hangsúlyozott , erőteljes sormetszet található . Maga a forma , a szünettel kettétört sorok tartalmi mondanivalót hordoznak : az el-elbukó , majd feltápászkodó foglyok menetét érzékeltetik . A költemény drámai feszültségű párbeszéd , belső vita : a költő két énje kerül egymással szembe . Az egyik én még reménykedik , s az élet makacs folytatása érdekében „ fölkél és újra lépked” , a másik inkább ottmaradna az árok szélén , s várná a szenvedésektől megváltó halált . Elemzés Felépítés A vers négy mondatból áll : Az elsőben a józan , keserű bölcsesség , a kiábrándult pesszimizmus szólal meg : értelmetlen , „ bolond” dolog tovább is ragaszkodni az élethez , az összeesés után újra vonszolni a vándorló fájdalmat . Ehhez a biztatást a hazaváró asszony és „ egy bölcsebb , szép halál” hamis illúziója adja . A második szerkezeti egységben ( mondatban ) a végletes kétségbeesés szétrombolja a reménykedés érveit : a vers szétbombázott otthonokat láttat , mindent átszövő félelmet , védtelenséget , kiszolgáltatottságot érzékeltet : nincs már hová hazatérni . A harmadik mondat a vers érzelmi , hangulati fordulópontja : a nyers , durva valóságot az álmokat szövő ábrándozás váltja fel . Az egyes szám első személyében megszólaló énben felébred az irreális remény , a feltételes mellékmondatok tétova bizonytalanságában apró részképekből áll össze a béke , a vágyott otthon vonzó idillje . A hazatérés ábrándja impresszionista képsort teremt , s a lelassult idő nyugalmában békésen szemlélődik a képzelet . Felidézi a nyárvégi , őszi kertet , a szilvalekvárfőzés családias hangulatát , a szerető hitves törékeny alakját , a pihentető csöndet . Az igék mozdulatlanságot ( hűl , napozna , várna ) vagy alig észlelhető mozgást ( ringnának , írna ) érzékeltetnek , s festői és zenei elemek ( szinesztéziák , halk alliterációk , megszemélyesítések ) teszik kifejezővé a szöveget. – Az ész persze tudja , hogy mindez nem létezik már , csupán az önámító fantázia vágyálmaiban született újjá . A harmadik mondat logikailag nem zárul le ( vessző , gondolatjel ) : a mellékmondatok mellől hiányzik a befejező főmondat . A negyedik , záró egységben egy felkiáltásszerű kérdő mondat ( „ de hisz lehet talán még?” ) jelzi a csüggedésen végül is diadalmaskodó elszántságot . A kétségbeesett , észszerűtlen remény most a telihold épségébe kapaszkodik : mindent mégsem rombolt szét a háború , hiszen „ a hold ma oly kerek ! ” – Az utolsó sor már a túlélés határozott szándékát sugározza , s a pesszimista én azonosul a reménykedő „ bolonddal” . A vers szövege Radnóti Miklós : Erőltetett menet Bolond , ki földre rogyván fölkél és újra lépked , s vándorló fájdalomként mozdít bokát és térdet , de mégis útnak indul , mint akit szárny emel , s hiába hívja árok , maradni úgyse mer , s ha kérdezed , miért nem ? még visszaszól talán , hogy várja őt az asszony s egy bölcsebb , szép halál . Pedig bolond a jámbor , mert ott az otthonok fölött régóta már csak a perzselt szél forog , hanyattfeküdt a házfal , eltört a szilvafa , és félelemtől bolyhos a honni éjszaka . Ó , hogyha hinni tudnám : nemcsak szivemben hordom mindazt , mit érdemes még , s van visszatérni otthon ; ha volna még ! s mint egykor a régi hűs verandán a béke méhe zöngne , míg hűl a szilvalekvár , s nyárvégi csönd napozna az álmos kerteken , a lomb között gyümölcsök ringnának meztelen , és Fanni várna szőkén a rőt sövény előtt , s árnyékot írna lassan a lassú délelőtt , – de hisz lehet talán még ! a hold ma oly kerek ! Ne menj tovább , barátom , kiálts rám ! s fölkelek ! Bor , szeptember Források Radnóti Miklós : Erőltetett menet Erőltetett menet , verselemzés További információk „ Erőltetett menet” , online Radnóti Miklós : Erőltetett menet , előadja Gáti József ( YOUTUBE ) Kapcsolódó szócikkek Radnóti Miklós Holokauszt Impresszionizmus Zsidó irodalom Irodalom Radnóti Miklós Magyar versek Holokauszt Magyarországon