Derek Barton
Sir Derek Harold Richard Barton (Gravesend, Kent, 1918. szeptember 8. – College Station, Texas,  1998. március 16.) brit szerves kémikus. 1969-ben Odd Hassellel megosztva kémiai Nobel-díjban részesült, mert bevezette a konformációs analízist a szerves vegyületek vizsgálatába.

Tanulmányai
Derek Barton 1918. szeptember 8-án született a kenti Gravesendben, William Thomas Barton ács és fakereskedő és felesége, Maude Henrietta Lukes gyermekeként. Gazdasági helyzetük jól alakult és Derek a jónevű bentlakásos iskolában, Tonbridge-ben tanulhatott 14 éves korától. Apja 1935-ben meghalt, ő pedig otthagyta az iskolát, hogy felkészüljön a családi üzlet átvételére. Később mégis úgy döntött, hogy egyetemre megy és egyéves felkészülés után a londoni Imperial College-ben tanult kémiát. 1940-ben megkapta BSc diplomáját.

Doktori fokozatát ugyanitt szerezte 1942-ben. Témavezetője Martin Mugdan volt, aki Münchenben volt neves ipari kémikus, míg a nácik 1939-ben el nem üldözték Németországból. Disszertációját a diklóretán pirolíziséből írta. Mivel gyenge szíve miatt felmentették a katonai szolgálat alól, a katonai hírszerzés kutatójaként dolgozott a második világháború alatt. Két évet töltött egy vízmentes láthatatlan tinta kidolgozásával, amelyet jóddal lehetett láthatóvá tenni. A háború vége felé a birminghami Albright & Wilson foszforgyáros alkalmazásában állt, majd egy év után visszatért az Imperial College-be tanársegédnek.

Munkássága
Barton Ewart Jones tanácsára a triterpenoidok szerkezete és az optikai forgatásuk közötti összefüggést kezdte el kutatni. Ekkoriban kezdték el felhasználni a vegyületek optikai aktivitását szerkezetük megjóslására, hogy kiváltsák a hosszadalmas és munkaigényes kémiai analízist. Bartonnak sikerült is jó eredményeket elérnie, majd kiterjesztette kutatásait a szteroidokra, amelyekről több adat állt rendelkezésre.

1949-50-ben a Harvard Egyetem kémia tanszékének vezetője felajánlott neki egy egyéves ideiglenes pozíciót a kutatói szabadságát töltő Robert Woodward laboratóriumába. Barton itt megtanulhatta a későbbi Nobel-díjas tudós rigorózus problémamegoldási módszereit és részt vehetett legendás szemináriumain. Amerikai tartózkodása idején kezdte el kidolgozni a konformációs analízist. Felhasználva a norvég Odd Hassel eredményét, miszerint a ciklohexán molekulája „szék” alakot vesz fel, rámutatott, hogy a szénatomokhoz kapcsolódó oldalláncok (vagy atomok) helyzete a molekula síkjának megfelelő (ekvatoriális) vagy arra nagyjából merőleges (axiális) lehet és ezekkel a különbségekkel magyarázni lehet a különböző oldalláncokkal rendelkező ciklohexán-származékok eltérő tulajdonságait, sőt előre is jelezhette azokat. Felfedezéséről írt rövid cikke alapján Bartont tekintik a konformációs analízis megalapítójának.

Miután 1950-ben visszatért Angliába, Barton a Londoni Egyetemhez tartozó Birkbeck College docenseként folytatta pályáját. Új módszere segítségével meghatározta a B-amirin (a latexben található triterpenoid) és a jákagyümölcsből izolált cikloartenon szerkezetét. Woodwarddal együttműködve sikeresen szintetizálták a lanoszterint és Barton nevet szerzett magának szerves kémikusként. 1954-ben felvették a Royal Society-be.

1955-57 között a Glasgowi Egyetem kémiaprofesszora volt. Monteath Robertsonnal egyszerre határozták meg a lemonin szerkezetét hagyományos kémiai analitikával és röntgendiffrakciós módszerrel. A kémiai analízist ekkoriban kezdte el felváltani a számítógépekkel segített röntgendiffrakció és mágneses magrezonanciás vizsgálat.

1957-ben visszatért az Imperial College-be. A Schering gyógyszergyár által alapított massachusettsi Orvostudományi és Kémiai Kutatóintézettel együttműködve felfedezett egy addig ismeretlen, egyszerű módszert a gyógyszerként is alkalmazott hormon, az aldoszteron-acetát szintézisére; ezt ma Barton-reakcióként vagy Barton-féle nitrit-fotolízisként ismerik. A 60-as évek elején a morfin és vele rokon alkaloidok bioszintetikus útjait kutatta izotópos módszerrel; majd a 70-es években a Schering részére kidolgozott egy eljárást az aminoglikozid antibiotikumok (mint a gentamicin) módosítására, hogy ellenállóbbá tegye őket a bakteriális lebontással szemben. Ezt a módszert ma Barton-McCombie dezoxigénezési reakciónak hívják. Az ő nevét viseli a Barton-féle dekarboxilezés is, amely egy karboxilcsoport lecserélését teszi lehetővé valamilyen más funkciós csoportra.

Franciaország és Texas
1977-ben elfogadta a Párizs egyik külvárosában, Gif-sur-Yvette-ben található Institut de Chimie des Substances Naturelles (ICSN) egyik aligazgatói tisztségét, majd egy évvel később, hatvanévesen, londoni pozíciójából korai nyugdíjaztatással teljesen visszavonult és ő lett az intézet főigazgatója. Itteni kutatási területe a szénhidrogének oxidációja volt, amelyet a British Petrol is támogatott. Miután a francia kormány kötelezővé tette a 65 éves nyugdíjkorhatárt és 1984-ben le kellett mondania, a Texas A&M University ajánlott fel neki egy professzori pozíciót, amelyet végleges visszavonulásáig betöltött.

Díjai
Derek Barton és Odd Hassel 1969-ben kémiai Nobel-díjat kapott a konformációs analízis bevezetéséért. Ezenkívül elnyerte a Davy-érmet (1961), a Royal Society Royal-érmét (1972), Copley-érmet (1980) és a Priestley-érmet (1995). 1972-ben lovagi címet kapott és kitüntették a francia Becsületrend lovagi fokozatával (1985-ben a tiszti fokozatot is megkapta). 1973-74-ben ő volt a Királyi Kémiai Intézet elnöke.

Családja
Barton 1944-ben vette feleségül Jeanne Kate Wilkinst, akitől egy fia (William Barton) született. A 60-as évek elején elváltak, ami miatt Barton lelki válságba került. A francia irodalom klasszikusainak olvasásába menekült és franciaórákat vett. 1969-ben összeházasodott tanárnőjével, Christiane Cognet-val. Christiane 1992-ben halt meg petefészekrákban és Barton a következő évben feleségül vette szomszédját, Judith Cobbot, aki támasza volt a gyásza során.

1998-ban Derek Barton közelgő 80. születésnapjának tiszteletére konferenciákat tartottak a Maldív-szigeteken és Kaliforniában. Nem sokkal azután, hogy hazatért a texasi College Stationbe, Barton váratlanul szívrohamot kapott és március 16-án meghalt.

Jegyzetek

Források
Derek Barton - Biographical Nobelprize.org
Derek Barton Notable Names Database
Barton, Derek Harold Richard Encyclopedia.com

1918-ban született személyek
1998-ban elhunyt személyek
Nobel-díjas kémikusok
Brit Nobel-díjasok
Brit egyetemi, főiskolai oktatók
A Leopoldina Német Természettudományos Akadémia tagjai
Sir Derek Harold Richard Barton ( Gravesend , Kent , szeptember – College Station , Texas , március ) brit szerves kémikus.ben Odd Hassellel megosztva kémiai Nobel-díjban részesült , mert bevezette a konformációs analízist a szerves vegyületek vizsgálatába . Tanulmányai Derek Barton szeptemberán született a kenti Gravesendben , William Thomas Barton ács és fakereskedő és felesége , Maude Henrietta Lukes gyermekeként . Gazdasági helyzetük jól alakult és Derek a jónevű bentlakásos iskolában , Tonbridge-ben tanulhatottéves korától . Apjaben meghalt , ő pedig otthagyta az iskolát , hogy felkészüljön a családi üzlet átvételére . Később mégis úgy döntött , hogy egyetemre megy és egyéves felkészülés után a londoni Imperial College-ben tanult kémiát.ben megkapta BSc diplomáját . Doktori fokozatát ugyanitt szerezteben . Témavezetője Martin Mugdan volt , aki Münchenben volt neves ipari kémikus , míg a nácikben el nem üldözték Németországból . Disszertációját a diklóretán pirolíziséből írta . Mivel gyenge szíve miatt felmentették a katonai szolgálat alól , a katonai hírszerzés kutatójaként dolgozott a második világháború alatt . Két évet töltött egy vízmentes láthatatlan tinta kidolgozásával , amelyet jóddal lehetett láthatóvá tenni . A háború vége felé a birminghami Albright & Wilson foszforgyáros alkalmazásában állt , majd egy év után visszatért az Imperial College-be tanársegédnek . Munkássága Barton Ewart Jones tanácsára a triterpenoidok szerkezete és az optikai forgatásuk közötti összefüggést kezdte el kutatni . Ekkoriban kezdték el felhasználni a vegyületek optikai aktivitását szerkezetük megjóslására , hogy kiváltsák a hosszadalmas és munkaigényes kémiai analízist . Bartonnak sikerült is jó eredményeket elérnie , majd kiterjesztette kutatásait a szteroidokra , amelyekről több adat állt rendelkezésre . 1949-50-ben a Harvard Egyetem kémia tanszékének vezetője felajánlott neki egy egyéves ideiglenes pozíciót a kutatói szabadságát töltő Robert Woodward laboratóriumába . Barton itt megtanulhatta a későbbi Nobel-díjas tudós rigorózus problémamegoldási módszereit és részt vehetett legendás szemináriumain . Amerikai tartózkodása idején kezdte el kidolgozni a konformációs analízist . Felhasználva a norvég Odd Hassel eredményét , miszerint a ciklohexán molekulája „ szék” alakot vesz fel , rámutatott , hogy a szénatomokhoz kapcsolódó oldalláncok ( vagy atomok ) helyzete a molekula síkjának megfelelő ( ekvatoriális ) vagy arra nagyjából merőleges ( axiális ) lehet és ezekkel a különbségekkel magyarázni lehet a különböző oldalláncokkal rendelkező ciklohexán-származékok eltérő tulajdonságait , sőt előre is jelezhette azokat . Felfedezéséről írt rövid cikke alapján Bartont tekintik a konformációs analízis megalapítójának . Miutánben visszatért Angliába, Barton a Londoni Egyetemhez tartozó Birkbeck College docenseként folytatta pályáját . Új módszere segítségével meghatározta a B-amirin ( a latexben található triterpenoid ) és a jákagyümölcsből izolált cikloartenon szerkezetét . Woodwarddal együttműködve sikeresen szintetizálták a lanoszterint és Barton nevet szerzett magának szerves kémikusként.ben felvették a Royal Society-be . 1955-57 között a Glasgowi Egyetem kémiaprofesszora volt . Monteath Robertsonnal egyszerre határozták meg a lemonin szerkezetét hagyományos kémiai analitikával és röntgendiffrakciós módszerrel . A kémiai analízist ekkoriban kezdte el felváltani a számítógépekkel segített röntgendiffrakció és mágneses magrezonanciás vizsgálat . 1957-ben visszatért az Imperial College-be . A Schering gyógyszergyár által alapított massachusettsi Orvostudományi és Kémiai Kutatóintézettel együttműködve felfedezett egy addig ismeretlen , egyszerű módszert a gyógyszerként is alkalmazott hormon , az aldoszteron-acetát szintézisére ; ezt ma Barton-reakcióként vagy Barton-féle nitrit-fotolízisként ismerik . Aas évek elején a morfin és vele rokon alkaloidok bioszintetikus útjait kutatta izotópos módszerrel ; majd aes években a Schering részére kidolgozott egy eljárást az aminoglikozid antibiotikumok ( mint a gentamicin ) módosítására , hogy ellenállóbbá tegye őket a bakteriális lebontással szemben . Ezt a módszert ma Barton-McCombie dezoxigénezési reakciónak hívják . Az ő nevét viseli a Barton-féle dekarboxilezés is , amely egy karboxilcsoport lecserélését teszi lehetővé valamilyen más funkciós csoportra . Franciaország és Texas 1977-ben elfogadta a Párizs egyik külvárosában , Gif-sur-Yvette-ben található Institut de Chimie des Substances Naturelles ( ICSN ) egyik aligazgatói tisztségét , majd egy évvel később , hatvanévesen , londoni pozíciójából korai nyugdíjaztatással teljesen visszavonult és ő lett az intézet főigazgatója . Itteni kutatási területe a szénhidrogének oxidációja volt , amelyet a British Petrol is támogatott . Miután a francia kormány kötelezővé tette aéves nyugdíjkorhatárt ésben le kellett mondania , a Texas A&M University ajánlott fel neki egy professzori pozíciót , amelyet végleges visszavonulásáig betöltött . Díjai Derek Barton és Odd Hasselben kémiai Nobel-díjat kapott a konformációs analízis bevezetéséért . Ezenkívül elnyerte a Davy-érmet a Royal Society Royal-érmét Copley-érmetés a Priestley-érmetben lovagi címet kapott és kitüntették a francia Becsületrend lovagi fokozatávalben a tiszti fokozatot is megkapta) .ben ő volt a Királyi Kémiai Intézet elnöke . Családja Bartonben vette feleségül Jeanne Kate Wilkinst , akitől egy fia ( William Barton ) született . Aas évek elején elváltak , ami miatt Barton lelki válságba került . A francia irodalom klasszikusainak olvasásába menekült és franciaórákat vett.ben összeházasodott tanárnőjével , Christiane Cognet-val . Christianeben halt meg petefészekrákban és Barton a következő évben feleségül vette szomszédját , Judith Cobbot , aki támasza volt a gyásza során . 1998-ban Derek Barton közelgő születésnapjának tiszteletére konferenciákat tartottak a Maldív-szigeteken és Kaliforniában . Nem sokkal azután , hogy hazatért a texasi College Stationbe, Barton váratlanul szívrohamot kapott és márciusán meghalt . Jegyzetek Források Derek Barton - Biographical Nobelprize.org Derek Barton Notable Names Database Barton , Derek Harold Richard Encyclopedia.com 1918-ban született személyek 1998-ban elhunyt személyek Nobel-díjas kémikusok Brit Nobel-díjasok Brit egyetemi , főiskolai oktatók A Leopoldina Német Természettudományos Akadémia tagjai