Lengyel Béla (kémikus, 1903–1990)
Ebesfalvi Lengyel Béla (Budapest, 1903. július 16. – Budapest, 1990. március 11.) Kossuth-díjas kémikus, vegyészmérnök, egyetemi tanár, szabadalmi ügyvivő, a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja. Jelentős tudományos eredményeket ért el az üvegek fizikokémiai, azon belül elektrokémiai vizsgálata, valamint a szilíciumvegyületek reakciókinetikájának kutatása terén.

Lengyel Béla kémikus unokája. Megkülönböztetésükül a kémia szakirodalma gyakran hivatkozik rájuk id., illetve ifj. Lengyel Béla névalakokkal.

Életútja 
A budapesti József Műegyetemen szerzett vegyészmérnöki oklevelet, majd a Collegium Hungaricum ösztöndíjasaként 1924-től a bécsi műegyetem hallgatója volt. Ott szerezte meg doktori oklevelét 1927-ben, egy évvel később, 1928-ban pedig a budapesti Pázmány Péter Tudományegyetemen szerzett bölcsészdoktori képesítést. 1928-ban a fővárosi egyetem kémiai intézetében helyezkedett el tanársegédként. Később adjunktussá lépett elő, 1934-ben pedig magántanárrá habilitált a kémiai termodinamika tárgyköréből. 1936-ban otthagyta katedráját, és egészen 1950-ig szabadalmi bíróként, illetve szabadalmi ügyvivőként tevékenykedett.

1950-ben az Eötvös Loránd Tudományegyetem szervetlen kémiai tanszékén nyert egyetemi tanári kinevezést, s 1952–1973 közötti nyugdíjazásáig tanszékvezetőként irányította az itt folyó oktató- és kutatómunkát. 1952-től – tíz tanéven át – 1962-ig volt az egyetem tudományos rektorhelyettese. Egyetemi pályafutása mellett 1960-ban a Magyar Tudományos Akadémia keretein belül megszervezte a Szervetlen Kémiai Kutatócsoportot, s 1973-ig annak vezetője, azt követően pedig tudományos tanácsadója volt.

Munkássága 
Fő kutatási területe az üvegek elektrokémiája, kémiai termodinamikája, az egyszerű és elegyüvegek vezetőképességének vizsgálata volt. Kísérletei eredményeként széles kémhatástartományban használható üvegelektródokat fejlesztett ki, ezen eredményeivel megteremtette a hazai üvegelektród-gyártás elméleti alapjait.

Jelentősek a szilíciumvegyületek, szilikonok és szilikátüvegek reakciókinetikájára irányuló vizsgálatai is. Többek között leírta a szilícium-tetraklorid és az alumínium-halogenidek közötti reakciómechanizmust, vizsgálta szerves polimerek (pl. dimetil-polisziloxán) egyensúlyi reakcióit és szervetlen polimerek általános kémiáját. Behatóan tanulmányozta a sziloxánkötésű vegyületek polimerizációjának és hidrolízisének kinetikáját.

1964–1977 között a Kémiai Közlemények alapító főszerkesztője, 1965–1976 között az Acta Chimica főszerkesztője volt. Egyetemi jegyzeteit és gyakorlati útmutatásait évtizedeken keresztül, 1999-ig újranyomták.

Társasági tagságai és elismerései 
Tudományos eredményei elismeréseként 1961-ben a Magyar Tudományos Akadémia levelező, 1967-ben rendes tagjává választották. 1964–1970 között a Magyar Tudományos Akadémia VII. Kémiai Tudományok Osztályának titkára, majd 1976-ig elnöke volt. 1981-ben a budapesti Eötvös Loránd Tudományegyetem díszdoktorává avatták. 1964-ben az Európai Kulturális Társaság (Società Europea di cultura), 1967-ben az Osztrák Kémikusok Egyesületének (GÖCH) tiszteleti tagjává választották.

Az üveg elektromos vezetőképességének kísérleti és elméleti vizsgálatai elismeréseként, az ipari felhasználásra is alkalmas üvegelektród kidolgozásáért 1955-ben megkapta a Kossuth-díj második fokozatát. Kiemelkedő tudományos munkássága elismeréseként 1974-ben Akadémiai Aranyérmet vehetett át. Emellett díjazottja volt a Felsőoktatás Kiváló Dolgozója elismerésnek (1953), a Munka Érdemrendnek (1960) és a Munka Érdemrend arany fokozatának (1970, 1973, 1982).

Főbb művei 
 
 
  (Proszt Jánossal és Szarvas Pállal)
 
  (Csákvári Bélával és Kováts Zoltánnal)
 
  (Boksay Zoltánnal és Csákvári Bélával)

Jegyzetek

Források 
 
 
  [születési dátuma szept. 16.]
 
 

Magyar kémikusok
Magyar vegyészmérnökök
Magyar egyetemi, főiskolai oktatók
MTA-tagok
Kossuth-díjasok
1903-ban született személyek
1990-ben elhunyt személyek
Budapesten született személyek
Ebesfalvi Lengyel Béla ( Budapest , július – Budapest , március ) Kossuth-díjas kémikus , vegyészmérnök , egyetemi tanár , szabadalmi ügyvivő , a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja . Jelentős tudományos eredményeket ért el az üvegek fizikokémiai , azon belül elektrokémiai vizsgálata , valamint a szilíciumvegyületek reakciókinetikájának kutatása terén . Lengyel Béla kémikus unokája . Megkülönböztetésükül a kémia szakirodalma gyakran hivatkozik rájuk id . , illetve ifj. Lengyel Béla névalakokkal . Életútja A budapesti József Műegyetemen szerzett vegyészmérnöki oklevelet , majd a Collegium Hungaricum ösztöndíjasakénttől a bécsi műegyetem hallgatója volt . Ott szerezte meg doktori oklevelétben , egy évvel később, ban pedig a budapesti Pázmány Péter Tudományegyetemen szerzett bölcsészdoktori képesítést.ban a fővárosi egyetem kémiai intézetében helyezkedett el tanársegédként . Később adjunktussá lépett elő, ben pedig magántanárrá habilitált a kémiai termodinamika tárgyköréből.ban otthagyta katedráját , és egészenig szabadalmi bíróként , illetve szabadalmi ügyvivőként tevékenykedett . 1950-ben az Eötvös Loránd Tudományegyetem szervetlen kémiai tanszékén nyert egyetemi tanári kinevezést , s1973 közötti nyugdíjazásáig tanszékvezetőként irányította az itt folyó oktató- és kutatómunkát.től – tíz tanéven át –ig volt az egyetem tudományos rektorhelyettese . Egyetemi pályafutása mellettban a Magyar Tudományos Akadémia keretein belül megszervezte a Szervetlen Kémiai Kutatócsoportot , sig annak vezetője , azt követően pedig tudományos tanácsadója volt . Munkássága Fő kutatási területe az üvegek elektrokémiája , kémiai termodinamikája , az egyszerű és elegyüvegek vezetőképességének vizsgálata volt . Kísérletei eredményeként széles kémhatástartományban használható üvegelektródokat fejlesztett ki , ezen eredményeivel megteremtette a hazai üvegelektród-gyártás elméleti alapjait . Jelentősek a szilíciumvegyületek , szilikonok és szilikátüvegek reakciókinetikájára irányuló vizsgálatai is . Többek között leírta a szilícium-tetraklorid és az alumínium-halogenidek közötti reakciómechanizmust , vizsgálta szerves polimerek ( pl. dimetil-polisziloxán ) egyensúlyi reakcióit és szervetlen polimerek általános kémiáját . Behatóan tanulmányozta a sziloxánkötésű vegyületek polimerizációjának és hidrolízisének kinetikáját . 1964–1977 között a Kémiai Közlemények alapító főszerkesztője, 1976 között az Acta Chimica főszerkesztője volt . Egyetemi jegyzeteit és gyakorlati útmutatásait évtizedeken keresztül,ig újranyomták . Társasági tagságai és elismerései Tudományos eredményei elismerésekéntben a Magyar Tudományos Akadémia levelező, ben rendes tagjává választották.1970 között a Magyar Tudományos Akadémia VII. Kémiai Tudományok Osztályának titkára , majdig elnöke volt.ben a budapesti Eötvös Loránd Tudományegyetem díszdoktorává avatták.ben az Európai Kulturális Társaság ( Società Europea di cultura) , ben az Osztrák Kémikusok Egyesületének ( GÖCH ) tiszteleti tagjává választották . Az üveg elektromos vezetőképességének kísérleti és elméleti vizsgálatai elismeréseként , az ipari felhasználásra is alkalmas üvegelektród kidolgozásáértben megkapta a Kossuth-díj második fokozatát . Kiemelkedő tudományos munkássága elismerésekéntben Akadémiai Aranyérmet vehetett át . Emellett díjazottja volt a Felsőoktatás Kiváló Dolgozója elismerésnek a Munka Érdemrendnekés a Munka Érdemrend arany fokozatának Főbb művei ( Proszt Jánossal és Szarvas Pállal ) ( Csákvári Bélával és Kováts Zoltánnal ) ( Boksay Zoltánnal és Csákvári Bélával ) Jegyzetek Források [ születési dátuma szept . ] Magyar kémikusok Magyar vegyészmérnökök Magyar egyetemi , főiskolai oktatók MTA-tagok Kossuth-díjasok 1903-ban született személyek 1990-ben elhunyt személyek Budapesten született személyek