Museo Nazionale Romano
A Museo Nazionale Romano, magyarul a Római Nemzeti Múzeum az olasz főváros egyik legnagyobb régészeti múzeuma, amely négy helyszínen működik.

Története
A múzeum létrehozásának gondolata az olasz egység létrejötte után került előtérbe, amikor Róma az új Olasz Királyság fővárosa lett. A nagy építkezések, kormányzati központok létrehozása során rengeteg régészeti érték került napvilágra. 

A múzeumot 1889-ben alapították a Santa Maria degli Angeli e dei Martiri templom kolostorának területén, azaz egyben Diocletianus császár hatalmas fürdőkomplexuma helyén, aminek egy részét foglalta el a templom és a kolostor. A múzeum anyagának rendezését nagyban ösztönözte az 1911-ben Rómában rendezett Régészeti Kiállítás.

Az induló gyűjtemény jelentős része az Athanasius Kircher jezsuita pap és régész irányítása alatt a római San Ignazio-templomban őrzött kincsekből származik. A kollekciót az olasz kormány 1974-ben államosította és először Királyi Múzeumnak nevezte át, majd anyagát 1913-ban témái szerint felosztotta az újonnan alakult nagy római múzeumok között, mint a Museo Nazionale Etrusco, az Angyalvár és a Museo Nazionale Romano.

Az anyag gyorsan bővült más forrásokból is. Az építkezések folyamatosan hoztak felszínre fontos leleteket, valamint az újabban állami tulajdonba került magánkollekciók, mint a Ludovisi gyűjtemény (ma a Palazzo Altempsben látható) is ide kerültek. A múzeum igazgatási központját a diocletianusi fürdők területén a 16. században kialakított karthauzi kolostor épületében helyezték el. A gyűjtemény egy része is ezen a helyszínen tekinthető meg, így az ókori feliratok és az őskori leletek. Az antik művészeti anyag nagy része viszont átkerült a Palazzo Massimo alle Terme közeli, nagyszerű épületébe.

A múzeum részei

Diocletianus termái

Az ókori Róma legnagyobb közfürdője a Viminalis, Róma hét dombja közül a legkisebb északkeleti platóján épült a 3. század végén, a 4. elején. Az időközben lezajlott nagy átalakítások ellenére a komplexum egészének struktúrája továbbra is jól felismerhető a városi környezetben. A 376x361 méteres külső falak egy négyzetes alaprajzú területet fognak közre, amelyben tágas kertek övezték a fürdő épületeit.

A fürdőkomplexum 597-ig maradt használatban. A középkorban építőanyag-forrásként hasznosították, majd 1561-ben IV. Piusz pápa a karthauzi szerzeteseknek adta az épületek maradványait és megbízta őket azok őrzésével. Még a 16. században valószínűleg Michelangelo tervei alapján területén megépítették a Santa Maria degli Angeli e dei Martiri-templomot és a hozzá tartozó kolostort, bár az utóbbi megvalósítását már általában Giacomo del Duca építésznek tulajdonítják.

VIII. Kelemen pápa adományozása nyomán 1595-ben megkezdődött egy új kolostor építése, ami így kiteljesítette a komplexumot karthauzi rend szabályainak megfelelően: nagy kolostor, kis kolostor, és kis lakóházak a szerzetesek számára. A nagy kolostor, amit közkeletűen Michelangelo kolostorának neveznek, a maga  négyzetméterével, 100x100 méteres szárnyaival, amelyeket 100 monolitikus oszlop szegélyez, a legnagyobbak közé tartozik Olaszországban.

1890-ben a kolostor és az azt övező kertek területén helyezték el az akkor alapított Museo Nazionale Romano régészeti és szobor-gyűjteményének egy részét. A széles kerengőben a múzeum állandó kiállításának részeként szobrokat és más kőemlékeket helyeztek el. 2014-ben, a folyamatban lévő általános rekonstrukció eredményeképpen már látogatható volt a Róma előtörténetéről szóló kiállítás, valamint a különböző latin népek többféle írásának emlékeit bemutató részleg, különös tekintettel a kőbe vésett feliratokra, amelyekből mintegy  van a múzeumban.

A Róma előtörténetét bemutató kiállítás a kolostor második szintjén kialakított térben található. Ez az i. e. 11-10. századtól az i. e. 6. század elejéig tartó időszakból származó, újonnan előkerült leleteken keresztül mutatja a környék történelmének bronzkori, korai vaskori, valamint az orientalizáló szakaszait.

Palazzo Massimo alle Terme 

A központi helyen álló neoreneszánsz palotában a 90-es években nyílt meg a múzeum anyagából a világ egyik legjelentősebb ókori művészeti kiállítása. Az alagsori páncélteremben rendkívül értékes numizmatikai anyag révén mutatják be a pénzverés történetét.

Crypta Balbi

A Crypta Balbi a császárkori város akkori három színházának egyikéhez épített oszlopcsarnok, portico volt a Mars-mezőn. A helyszínen ma egy háztömb áll, amelynek belsejében hozták létre a múzeumot. A rendkívül eredeti módon megfogalmazott kiállítóterek lehetőséget adnak a hely sorsa alakulásának bemutatására az ókortól a középkoron át az újkorig.

Palazzo Altemps

A Piazza Navona közelében található reneszánsz palota egyben a Museo Nazionale Romano hivatali központja is. Az épület alapjaiban régészek római kori maradványokat, valamint kora középkori lakótornyok alapjait találták meg. A jelenlegi épület magját Girolamo Riario építette a 15. században.

A német származású Markus Sitticus III von Hohenems Altemps kardinális 1568-ban szerezte meg az épületet és ott régi szobrok gyűjteményét helyezte el. A 18. században a palota diplomáciai székhely lett. A 19. század végén az épület a Szentszék tulajdonába került. Az olasz kulturális minisztérium 1982-ben szerezte meg a palotát és alapos felújítás után 1997-ben nyílt meg itt a múzeum.

A palota ma fontos antik gyűjteményeknek ad helyet, olyan római és görög szobroknak, amelyek a 16. és 17. századokban olasz nemesi családok tulajdonában voltak. A kiállítás elrendezése is követi a korabeli ízlést. A legfontosabb bemutatott egykori magánkollekciók az Altemps gyűjtemény, mintegy száz műtárggyal; a Boncompagni Ludovisi gyűjtemény, szintén körülbelül száz szoborral, amiket az olasz állam 1900 körül vásárolt meg a családtól; a Mattei gyűjtemény; a Drago gyűjtemény a 15. századból; valamint az egyiptomi gyűjtemény, a Rómában talált egyiptomi vonatkozású, főleg az Ízisz-kultuszhoz tartozó szobrokból

Jegyzetek

Források  
 A múzeum honlapja 
 

Róma történelmi központja
Római Nemzeti Múzeum
1889-ben alapított szervezetek
A Museo Nazionale Romano , magyarul a Római Nemzeti Múzeum az olasz főváros egyik legnagyobb régészeti múzeuma , amely négy helyszínen működik . Története A múzeum létrehozásának gondolata az olasz egység létrejötte után került előtérbe , amikor Róma az új Olasz Királyság fővárosa lett . A nagy építkezések , kormányzati központok létrehozása során rengeteg régészeti érték került napvilágra . A múzeumotben alapították a Santa Maria degli Angeli e dei Martiri templom kolostorának területén , azaz egyben Diocletianus császár hatalmas fürdőkomplexuma helyén , aminek egy részét foglalta el a templom és a kolostor . A múzeum anyagának rendezését nagyban ösztönözte azben Rómában rendezett Régészeti Kiállítás . Az induló gyűjtemény jelentős része az Athanasius Kircher jezsuita pap és régész irányítása alatt a római San Ignazio-templomban őrzött kincsekből származik . A kollekciót az olasz kormányben államosította és először Királyi Múzeumnak nevezte át , majd anyagátban témái szerint felosztotta az újonnan alakult nagy római múzeumok között , mint a Museo Nazionale Etrusco , az Angyalvár és a Museo Nazionale Romano . Az anyag gyorsan bővült más forrásokból is . Az építkezések folyamatosan hoztak felszínre fontos leleteket , valamint az újabban állami tulajdonba került magánkollekciók , mint a Ludovisi gyűjtemény ( ma a Palazzo Altempsben látható ) is ide kerültek . A múzeum igazgatási központját a diocletianusi fürdők területén a században kialakított karthauzi kolostor épületében helyezték el . A gyűjtemény egy része is ezen a helyszínen tekinthető meg , így az ókori feliratok és az őskori leletek . Az antik művészeti anyag nagy része viszont átkerült a Palazzo Massimo alle Terme közeli , nagyszerű épületébe . A múzeum részei Diocletianus termái Az ókori Róma legnagyobb közfürdője a Viminalis , Róma hét dombja közül a legkisebb északkeleti platóján épült a század végén , a elején . Az időközben lezajlott nagy átalakítások ellenére a komplexum egészének struktúrája továbbra is jól felismerhető a városi környezetben . A361 méteres külső falak egy négyzetes alaprajzú területet fognak közre , amelyben tágas kertek övezték a fürdő épületeit . A fürdőkomplexumig maradt használatban . A középkorban építőanyag-forrásként hasznosították , majdben IV . Piusz pápa a karthauzi szerzeteseknek adta az épületek maradványait és megbízta őket azok őrzésével . Még a században valószínűleg Michelangelo tervei alapján területén megépítették a Santa Maria degli Angeli e dei Martiri-templomot és a hozzá tartozó kolostort , bár az utóbbi megvalósítását már általában Giacomo del Duca építésznek tulajdonítják . VIII. Kelemen pápa adományozása nyománben megkezdődött egy új kolostor építése , ami így kiteljesítette a komplexumot karthauzi rend szabályainak megfelelően : nagy kolostor , kis kolostor , és kis lakóházak a szerzetesek számára . A nagy kolostor , amit közkeletűen Michelangelo kolostorának neveznek , a maga négyzetméterével, 100 méteres szárnyaival , amelyeketmonolitikus oszlop szegélyez , a legnagyobbak közé tartozik Olaszországban . 1890-ben a kolostor és az azt övező kertek területén helyezték el az akkor alapított Museo Nazionale Romano régészeti és szobor-gyűjteményének egy részét . A széles kerengőben a múzeum állandó kiállításának részeként szobrokat és más kőemlékeket helyeztek el.ben , a folyamatban lévő általános rekonstrukció eredményeképpen már látogatható volt a Róma előtörténetéről szóló kiállítás , valamint a különböző latin népek többféle írásának emlékeit bemutató részleg , különös tekintettel a kőbe vésett feliratokra , amelyekből mintegy van a múzeumban . A Róma előtörténetét bemutató kiállítás a kolostor második szintjén kialakított térben található . Ez az i . e. századtól az i . e. század elejéig tartó időszakból származó , újonnan előkerült leleteken keresztül mutatja a környék történelmének bronzkori , korai vaskori , valamint az orientalizáló szakaszait . Palazzo Massimo alle Terme A központi helyen álló neoreneszánsz palotában aes években nyílt meg a múzeum anyagából a világ egyik legjelentősebb ókori művészeti kiállítása . Az alagsori páncélteremben rendkívül értékes numizmatikai anyag révén mutatják be a pénzverés történetét . Crypta Balbi A Crypta Balbi a császárkori város akkori három színházának egyikéhez épített oszlopcsarnok , portico volt a Mars-mezőn . A helyszínen ma egy háztömb áll , amelynek belsejében hozták létre a múzeumot . A rendkívül eredeti módon megfogalmazott kiállítóterek lehetőséget adnak a hely sorsa alakulásának bemutatására az ókortól a középkoron át az újkorig . Palazzo Altemps A Piazza Navona közelében található reneszánsz palota egyben a Museo Nazionale Romano hivatali központja is . Az épület alapjaiban régészek római kori maradványokat , valamint kora középkori lakótornyok alapjait találták meg . A jelenlegi épület magját Girolamo Riario építette a században . A német származású Markus Sitticus III von Hohenems Altemps kardinálisban szerezte meg az épületet és ott régi szobrok gyűjteményét helyezte el . A században a palota diplomáciai székhely lett . A század végén az épület a Szentszék tulajdonába került . Az olasz kulturális minisztériumben szerezte meg a palotát és alapos felújítás utánben nyílt meg itt a múzeum . A palota ma fontos antik gyűjteményeknek ad helyet , olyan római és görög szobroknak , amelyek a és századokban olasz nemesi családok tulajdonában voltak . A kiállítás elrendezése is követi a korabeli ízlést . A legfontosabb bemutatott egykori magánkollekciók az Altemps gyűjtemény , mintegy száz műtárggyal ; a Boncompagni Ludovisi gyűjtemény , szintén körülbelül száz szoborral , amiket az olasz államkörül vásárolt meg a családtól ; a Mattei gyűjtemény ; a Drago gyűjtemény a századból ; valamint az egyiptomi gyűjtemény , a Rómában talált egyiptomi vonatkozású , főleg az Ízisz-kultuszhoz tartozó szobrokból Jegyzetek Források A múzeum honlapja Róma történelmi központja Római Nemzeti Múzeum 1889-ben alapított szervezetek