Pierre Messmer
Pierre Messmer (Vincennes, 1916. március 20. – Párizs, 2007. augusztus 29.) francia politikus, az Ötödik Francia Köztársaság 5. miniszterelnöke.

Életpályája

A Szabad Francia Erők kötelékében
1871-ben a porosz–francia háború után a Poroszországhoz csatolt Elzászból nagyapja Párizsba  települt át. Messmer jogi doktorátusa után a Keleti nyelvek és civilizációk főiskoláján tanult, 1938/39-ben a gyarmatok igazgatásából szerzett diplomát. 1939-ben behívták katonának, a 12. szenegáli lövészezredhez helyezték. 1940 júniusában Allier-ben állomásoztak, amikor Pétain fegyverletételre szólított fel a rádión keresztül. Jean Simon alhadnagy és Messmer nem fogadták el Pétain döntését és csatlakoztak Humbert Vuillemen hajóskapitány által szervezett partizánakcióhoz. A marseille-i kikötőben horgonyzó Capo Olmo olasz hajót lefoglalta a Francia Haditengerészet, miután Olaszország hadat üzent Franciaországnak. Vuillemen utasítására közel 500 tonna hadianyagot, (többek között 12 db ládákba csomagolt Glenn Martin repülőgépet, repülőgép vontatókat) raktak a hajóra, és elindultak Észak-Afrika felé. Simon, Messmer és Vuillemen eldöntötték, hogy csatlakoznak a britekhez, és a Londonban működő Szabad Franciaország szervezethez. A spanyol partoknál csellel leszakadtak a konvojról, és Gibraltárba hajóztak. Onnan Liverpoolba szállították a hadianyagot. A szállítmányért kapott összeg további három hónapra biztosította a Szabad Franciaország működését, amelynek mindhárman tagjai lettek. Charles de Gaulle engedélyezte, hogy Messmer és Simon belépjenek a Francia Idegenlégióba. A hajót csapatszállításra alakították át, és 400 önkéntest vittek Doualába és a Francia Egyenlítői-Afrikába.

Messmer a Francia Idegenlégió 13. féldandárjának zászlóalj parancsnokaként részt vett a dakari, gaboni, eritreai és szíriai katonai expedíciókban. Harcolt Bir Hakeimnél, és a második el-alameini csatában. Azután Tunéziába helyezték, majd Londonba. 1944 augusztusában részt vett a normandiai partraszállásban, a 2. páncélos hadosztállyal Párizs és Franciaország felszabadításában. November 11-én Charles de Gaulle személyesen adta át Messmernek a Francia Köztársaság Becsületrendjét az Arc de Triomphe-nál. Azután újra visszatért az Idegenlégió 13. félbrigádjához, majd rövid időt töltött Kalkuttában a francia missziónál. 1945-ben ejtőernyőn ledobták a dzsungelbe Indokínában, a Việt Minh fogságába esett, de két hónap után sikerült megszöknie, és eljutott Hanoiba a francia misszióhoz. Leszerelése után az indokínai ügyekkel foglalkozott.

Gyarmatügyi kormányhivatalnok
Az ötvenes években Messmer visszatért Afrikába: Mauritánia Adrar régiójának parancsnoka (1950–1951), Mauritánia (1952–1954) majd Elefántcsontpart kormányzója (1954–1956). Kamerunban a francia kormány főbiztosa (1956–1958). 1958-ban a Francia Egyenlítői-Afrika főbiztosa, 1958–1959-ben a Francia Nyugat-Afrika általános főbiztosa.

A politika színterén
1960-ban de Gaulle elnök honvédelmi miniszterré nevezte ki. Messmer kezdeményezésére jött létre a NATO Tigris Szövetség, a NATO különböző egységei közötti kapcsolatok erősítésére.

1961-ben de Gaulle átszervezte az ország védelmi erőit. A fegyverkezésért felelős minisztériumi megbízott hatáskörébe kerültek a technikai és ipari vonatkozások is. A elnök  direktívájában meghatározta a francia nukleáris csapásmérő erők méretét, amit ez az új védelmi szervezet valósított meg Messmer hozzáértő irányítása alatt, minden szinten rendkívül nehéz körülmények között.

Messmer jelen volt 1962. május 1-jén a Béryl fedőnevű földalatti kísérleti atomrobbantásnál Algériában, Tamanrassettől északra az Ahaggar-hegységben, s ami nukleáris balesetté vált. A robbanás következtében egy földalatti járat beszakadt és különböző erősségű sugárzás érte a helyszínen tartózkodókat.

Bírálatok érték Messmert, mert 1962-ben az algériai háború végén elfogadta és érvényesítette a francia kormánynak azt a politikai döntését, hogy nem mentik meg a harkikat.

1971. február 25-én kinevezték Franciaország tengerentúli megyéiért és  területeiért felelős miniszterré Jacques Chaban-Delmas kormányában. 1972 júliusában Chaban-Delmas-t követte a miniszterelnöki poszton. Messmer szerint a munkanélküliség és az infláció okozza a társadalmi feszültségeket. Politikai programjában meghirdette a nemek esélyegyenlőségét, az aktív évek alatti szakmai továbbképzés biztosítását, az oktatásügy reformját, a munkaadók felmondási jogának felülvizsgálatát. Kormánya folytatta a nagyberuházások tervezését és megvalósítását (BP de Paris, TGV Párizs–Lyon, Párizs-Charles de Gaulle repülőtér, atomerőművek építése).

1974. május 27-én Messmer elhagyta a kormányt és különböző regionális funkciókat töltött be: Sarrebourg polgármestere (1971–1989), Lotaringia regionális tanácsának tagja (1968–1992), Lotaringia regionális tanácsának elnöke (1978–1979), Moselle nemzetgyűlési képviselője (1979–1984), az Európai Parlament képviselője (1979–1984), a Fondation Charles de Gaulle elnöke (1992–1995). 1999-ben a Francia Akadémia tagjává választották.

Kitüntetései
A Francia Köztársaság Becsületrendjének nagykeresztje 
Compagnon de la Libération 
Croix de guerre 1939–1945 
 Médaille de la Résistance
 Médaille des évadés  
Croix du combattant 
Médaille coloniale
Médaille commémorative de la guerre 1939-1945
 Legion of Merit 
Nísan el-Iftihár-rend parancsnoka (Tunézia)
A Kambodzsai Királyi Rend parancsnoka
A Szent Olaf-rend nagykeresztje

Írásai
 Le Régime administratif des emprunts coloniaux : thèse pour le doctorat en droit, 1939
 De la Répression des fraudes commerciales : contribution à l'étude des dispositions législatives relatives à la répression des fraudes commerciales, thèse, 1954
 Le Service militaire, débat avec Jean-Pierre Chevènement, 1977
 Les Écrits militaires de Charles de Gaulle : essai d'analyse thématique, 1985 (Alain Larcannal közösen)
 Après tant de batailles : mémoires, 1992 
 Les Blancs s'en vont : récits de décolonisation, 1998
 La patrouille perdue : et autres récits extraordinaires, 2002
 ''Ma part de France, 2003

Jegyzetek

Források

További információk

Kapcsolódó szócikk
Franciaország miniszterelnökeinek listája

Franciaországi politikusok
Európai parlamenti képviselők 1979–1984
Francia jogászok
Franciaországi polgármesterek
Franciaország miniszterelnökei
Franciaország hadügy- és védelmi miniszterei
A Francia Akadémia tagjai
A Román Akadémia tagjai
1916-ban született személyek
2007-ben elhunyt személyek
Pierre Messmer ( Vincennes , március – Párizs , augusztus ) francia politikus , az Ötödik Francia Köztársaság miniszterelnöke . Életpályája A Szabad Francia Erők kötelékében 1871-ben a porosz–francia háború után a Poroszországhoz csatolt Elzászból nagyapja Párizsba települt át . Messmer jogi doktorátusa után a Keleti nyelvek és civilizációk főiskoláján tanult,39-ben a gyarmatok igazgatásából szerzett diplomát.ben behívták katonának , a szenegáli lövészezredhez helyezték.júniusában Allier-ben állomásoztak , amikor Pétain fegyverletételre szólított fel a rádión keresztül . Jean Simon alhadnagy és Messmer nem fogadták el Pétain döntését és csatlakoztak Humbert Vuillemen hajóskapitány által szervezett partizánakcióhoz . A marseille-i kikötőben horgonyzó Capo Olmo olasz hajót lefoglalta a Francia Haditengerészet , miután Olaszország hadat üzent Franciaországnak . Vuillemen utasítására közeltonna hadianyagot , ( többek közöttdb ládákba csomagolt Glenn Martin repülőgépet , repülőgép vontatókat ) raktak a hajóra , és elindultak Észak-Afrika felé . Simon , Messmer és Vuillemen eldöntötték , hogy csatlakoznak a britekhez , és a Londonban működő Szabad Franciaország szervezethez . A spanyol partoknál csellel leszakadtak a konvojról , és Gibraltárba hajóztak . Onnan Liverpoolba szállították a hadianyagot . A szállítmányért kapott összeg további három hónapra biztosította a Szabad Franciaország működését , amelynek mindhárman tagjai lettek . Charles de Gaulle engedélyezte , hogy Messmer és Simon belépjenek a Francia Idegenlégióba . A hajót csapatszállításra alakították át , ésönkéntest vittek Doualába és a Francia Egyenlítői-Afrikába . Messmer a Francia Idegenlégió féldandárjának zászlóalj parancsnokaként részt vett a dakari , gaboni , eritreai és szíriai katonai expedíciókban . Harcolt Bir Hakeimnél , és a második el-alameini csatában . Azután Tunéziába helyezték , majd Londonba.augusztus ában részt vett a normandiai partraszállásban , a páncélos hadosztállyal Párizs és Franciaország felszabadításában . Novemberén Charles de Gaulle személyesen adta át Messmernek a Francia Köztársaság Becsületrendjét az Arc de Triomphe-nál . Azután újra visszatért az Idegenlégió félbrigádjához , majd rövid időt töltött Kalkuttában a francia missziónál.ben ejtőernyőn ledobták a dzsungelbe Indokínában , a Việt Minh fogságába esett , de két hónap után sikerült megszöknie , és eljutott Hanoiba a francia misszióhoz . Leszerelése után az indokínai ügyekkel foglalkozott . Gyarmatügyi kormányhivatalnok Az ötvenes években Messmer visszatért Afrikába : Mauritánia Adrar régiójának parancsnoka1951 ) , Mauritánia1954 ) majd Elefántcsontpart kormányzója1956 ) . Kamerunban a francia kormány főbiztosa1958) .ban a Francia Egyenlítői-Afrika főbiztosa, 1959-ben a Francia Nyugat-Afrika általános főbiztosa . A politika színterén 1960-ban de Gaulle elnök honvédelmi miniszterré nevezte ki . Messmer kezdeményezésére jött létre a NATO Tigris Szövetség , a NATO különböző egységei közötti kapcsolatok erősítésére . 1961-ben de Gaulle átszervezte az ország védelmi erőit . A fegyverkezésért felelős minisztériumi megbízott hatáskörébe kerültek a technikai és ipari vonatkozások is . A elnök direktívájában meghatározta a francia nukleáris csapásmérő erők méretét , amit ez az új védelmi szervezet valósított meg Messmer hozzáértő irányítása alatt , minden szinten rendkívül nehéz körülmények között . Messmer jelen volt májusjén a Béryl fedőnevű földalatti kísérleti atomrobbantásnál Algériában , Tamanrassettől északra az Ahaggar-hegységben , s ami nukleáris balesetté vált . A robbanás következtében egy földalatti járat beszakadt és különböző erősségű sugárzás érte a helyszínen tartózkodókat . Bírálatok érték Messmert , mertben az algériai háború végén elfogadta és érvényesítette a francia kormánynak azt a politikai döntését , hogy nem mentik meg a harkikat . 1971. februárén kinevezték Franciaország tengerentúli megyéiért és területeiért felelős miniszterré Jacques Chaban-Delmas kormányában.júliusában Chaban-Delmas-t követte a miniszterelnöki poszton . Messmer szerint a munkanélküliség és az infláció okozza a társadalmi feszültségeket . Politikai programjában meghirdette a nemek esélyegyenlőségét , az aktív évek alatti szakmai továbbképzés biztosítását , az oktatásügy reformját , a munkaadók felmondási jogának felülvizsgálatát . Kormánya folytatta a nagyberuházások tervezését és megvalósítását ( BP de Paris , TGV Párizs–Lyon , Párizs-Charles de Gaulle repülőtér , atomerőművek építése ) . 1974. májusén Messmer elhagyta a kormányt és különböző regionális funkciókat töltött be : Sarrebourg polgármestere1989 ) , Lotaringia regionális tanácsának tagja1992 ) , Lotaringia regionális tanácsának elnöke1979 ) , Moselle nemzetgyűlési képviselője1984 ) , az Európai Parlament képviselője1984 ) , a Fondation Charles de Gaulle elnöke1995) .ben a Francia Akadémia tagjává választották . Kitüntetései A Francia Köztársaság Becsületrendjének nagykeresztje Compagnon de la Libération Croix de guerre1945 Médaille de la Résistance Médaille des évadés Croix du combattant Médaille coloniale Médaille commémorative de la guerre Legion of Merit Nísan el-Iftihár-rend parancsnoka ( Tunézia ) A Kambodzsai Királyi Rend parancsnoka A Szent Olaf-rend nagykeresztje Írásai Le Régime administratif des emprunts coloniaux \ : thèse pour le doctorat en droit , De la Répression des fraudes commerciales \ : contribution à l'étude des dispositions législatives relatives à la répression des fraudes commerciales , thèse , Le Service militaire , débat avec Jean-Pierre Chevènement , Les Écrits militaires de Charles de Gaulle \ : essai d'analyse thématique ,( Alain Larcannal közösen ) Après tant de batailles \ : mémoires , Les Blancs s'en vont \ : récits de décolonisation , La patrouille perdue \ : et autres récits extraordinaires , ''Ma part de France , Jegyzetek Források További információk Kapcsolódó szócikk Franciaország miniszterelnökeinek listája Franciaországi politikusok Európai parlamenti képviselők1984 Francia jogászok Franciaországi polgármesterek Franciaország miniszterelnökei Franciaország hadügy- és védelmi miniszterei A Francia Akadémia tagjai A Román Akadémia tagjai 1916-ban született személyek 2007-ben elhunyt személyek