Jak–100
A Jak–100 (oroszul: Як-100) szovjet többcélú szállító helikopter, melyet a Jakovlev tervezőirodában fejlesztettek ki az 1940-es évek végén. Két prototípusát építették meg, sorozatgyártására nem került sor. Jak–22 jelzéssel is ismert.

Története
A Jakovlev tervezőiroda a koaxiális rotorelrendezésű S típusú helikopterrel szerzett tapasztalatok alapján kezdett hozzá 1947-ben a egy könnyű többcélú helikopter kifejlesztéséhez. A helikoptert a Mil tervezőirodánál (OKB–329) fejlesztett hasonló feladatkörű, később Mi–1 típusjelzéssel gyártott helikopter versenytársának szánták.  A megjelenésében a Sikorsky S–51-re emlékeztető helikopternek két változatát tervezték: egy háromszemélyes szállító változatot (egy pilóta és két utas, vagy rakomány), valamint egy gyakorló változatot kettőzött kezelőszervekkel.

Az első, kettőzött kezelőszervekkel ellátott, Jak–22 jelzést kapott prototípus 1948-ban készült el a moszkvai 115. sz. repülőgépgyárban. 1948. május 8-án hajtották végre a géppel az első felszállást. Novemberben, a Mi–1-gyel párhuzamosan kezdődött el a gyári berepülési programja. Ennek során a gépnél vibráció, a rotorlapátokon flatter-jelenség lépett fel. Ezeket a hibákat később kiküszöbölték. A tömegközéppontot kissé hátrébb tolták és módosították a rotorlapátokat. Az, új rotorral ellátott, ez elsőnél kissé nehezebb második prototípus 1949 júliusában repült először. A második prototípus háromszemélyes volt.

A gyári tesztelést 1950 júniusában fejezték be, majd átadták a Szovjet Légierő Tudományos Kutatóintézetének (NII), ahol 1950 második felében végrehajtották a géppel a repülési próbákat. A tesztek alapján a gép jó értékelést kapott. Stabilnak, könnyen kezelhetőnek bizonyult egy átlagos képzettségű pilóta számára. A gépet ezek alapján ugyan sorozatgyártásra alkalmasnak találták, de a kormány ekkor már döntött a konkurens Mi–1 sorozatgyártásáról, így a Jak–100-as csak prototípus szintjén maradt.

Műszaki jellemzői
Hagyományos elrendezéső, egy főrotorral és egy farokrotorral rendelkező helikopter. A sárkányszerkezet teljesen fémépítésű, a fő- és a farokrotor lapátjai egyaránt fából készültek.

Műszaki adatok (első prototípus)

Geometriai méretek és tömegadatok
Főrotor átmérője: 14,5 m
Törzshossz: 13,91 m
Üres tömeg: 1690 m
Maximális felszálló tömeg: 2090 kg
Üzemanyag: 228 l

Motor
Száma: 1 db
Típusa: AI–26GRFL héthengeres léghűtéses csillagmotor
Legnagyobb teljesítmény: 575 LE

Repülési jellemzők
Maximális sebesség: 170 km/h
Maximális repülési magasság
Lebegésben: 2720 m
Vízszintes repülésnél: 5250 m
Hatótávolság: 325 km

Kapcsolódó szócikkek

Hasonló helikopterek
 Mi–1
 Sikorsky H–5 
 Bristol Sycamore 
 Weir W.9 
 Bell 48

Források
Yefim Gornon, Dmitry Komissarov, sergey Komissarov: OKB Yakovlev – A History of the Design *Bureau and its Aircraft, Midland Publishing, 2005, , pp. 351–352.
Bill Gunson, Yefim Gordon: Yakovlev Aircraft since 1924, Putnam Aeronautical Books, London, 1997, , p. 126.
A Jak–100 az Ugolok nyeba (Airwar.ru) repülő enciklopédia oldalán (oroszul)

Szovjet és orosz helikopterek
Katonai helikopterek
A Jak–100 ( oroszul : Як-100 ) szovjet többcélú szállító helikopter , melyet a Jakovlev tervezőirodában fejlesztettek ki azes évek végén . Két prototípusát építették meg , sorozatgyártására nem került sor . Jak–22 jelzéssel is ismert . Története A Jakovlev tervezőiroda a koaxiális rotorelrendezésű S típusú helikopterrel szerzett tapasztalatok alapján kezdett hozzáben a egy könnyű többcélú helikopter kifejlesztéséhez . A helikoptert a Mil tervezőirodánál ( OKB–329 ) fejlesztett hasonló feladatkörű , később Mi–1 típusjelzéssel gyártott helikopter versenytársának szánták . A megjelenésében a Sikorsky S–51-re emlékeztető helikopternek két változatát tervezték : egy háromszemélyes szállító változatot ( egy pilóta és két utas , vagy rakomány ) , valamint egy gyakorló változatot kettőzött kezelőszervekkel . Az első , kettőzött kezelőszervekkel ellátott , Jak–22 jelzést kapott prototípusban készült el a moszkvai sz . repülőgépgyárban. májusán hajtották végre a géppel az első felszállást . Novemberben , a Mi–1-gyel párhuzamosan kezdődött el a gyári berepülési programja . Ennek során a gépnél vibráció , a rotorlapátokon flatter-jelenség lépett fel . Ezeket a hibákat később kiküszöbölték . A tömegközéppontot kissé hátrébb tolták és módosították a rotorlapátokat . Az , új rotorral ellátott , ez elsőnél kissé nehezebb második prototípusjúliusában repült először . A második prototípus háromszemélyes volt . A gyári teszteléstjúniusában fejezték be , majd átadták a Szovjet Légierő Tudományos Kutatóintézetének ( NII ) , aholmásodik felében végrehajtották a géppel a repülési próbákat . A tesztek alapján a gép jó értékelést kapott . Stabilnak , könnyen kezelhetőnek bizonyult egy átlagos képzettségű pilóta számára . A gépet ezek alapján ugyan sorozatgyártásra alkalmasnak találták , de a kormány ekkor már döntött a konkurens Mi–1 sorozatgyártásáról , így a Jak–100-as csak prototípus szintjén maradt . Műszaki jellemzői Hagyományos elrendezéső , egy főrotorral és egy farokrotorral rendelkező helikopter . A sárkányszerkezet teljesen fémépítésű , a fő- és a farokrotor lapátjai egyaránt fából készültek . Műszaki adatok ( első prototípus ) Geometriai méretek és tömegadatok Főrotor átmérője:5 m Törzshossz:91 m Üres tömeg:m Maximális felszálló tömeg: kg Üzemanyag:l Motor Száma: db Típusa : AI–26GRFL héthengeres léghűtéses csillagmotor Legnagyobb teljesítmény : LE Repülési jellemzők Maximális sebesség: km/h Maximális repülési magasság Lebegésben:m Vízszintes repülésnél:m Hatótávolság: km Kapcsolódó szócikkek Hasonló helikopterek Mi–1 Sikorsky H–5 Bristol Sycamore Weir W.9 Bell Források Yefim Gornon , Dmitry Komissarov , sergey Komissarov : OKB Yakovlev – A History of the Design * Bureau and its Aircraft , Midland Publishing , , pp. 351–352. Bill Gunson , Yefim Gordon : Yakovlev Aircraft since Putnam Aeronautical Books , London , , p. 126 . A Jak–100 az Ugolok nyeba ( Airwar.ru ) repülő enciklopédia oldalán ( oroszul ) Szovjet és orosz helikopterek Katonai helikopterek