Fonócápa
A fonócápa (Carcharhinus brevipinna) a porcos halak (Chondrichthyes) osztályának kékcápaalakúak (Carcharhiniformes) rendjébe, ezen belül a kékcápafélék (Carcharhinidae) családjába tartozó faj.

Előfordulása 
A fonócápa előfordulási területe az Atlanti-óceánban és a Földközi-tengerben, valamint az Indiai- és a Csendes-óceánok határán van. A trópusok és a mérsékelt öv melegebb vizeit választja élőhelyül. Floridánál, Louisiánál és a Mexikói-öbölben élő egyedei nagy vándorutakat tesznek meg. Korábban, gyakran összetévesztették a feketevégű cápával (Carcharhinus limbatus).

Megjelenése 
Ez a cápafaj általában 250 centiméter hosszú, de 300 centiméteresre is megnőhet. Körülbelül 210 centiméteresen számít felnőttnek. Az eddigi legnehezebb, kifogott példány 89,7 kilogrammot nyomott. Testalkata hosszúkás és karcsú; a feje hosszú orrban végződik. A kopoltyúnyílásai szintén hosszúak. Fogai kicsik és keskenyek; rajtuk kiemelkedés látható. Az első hátúszója kicsi; a két hátúszó között nincsen kiemelkedés. A farokúszó felső nyúlványa, a testéhez képest nagyon hosszú. Testszíne felül és oldalt szürke, alul pedig fehér. Az oldalain a szürke alapon fehér sáv fut végig. A felnőttek és a fiatalok második hátúszóin, a farok alatti úszóikon, a mellúszóik alsó részén és a farokúszók alsó nyúlványain fekete, vagy sötétszürke foltok láthatók. Ezek a foltok hiányoznak a kölyökcápáknál.

Életmódja 
Óceáni cápafaj, amely rajokban úszva a korallzátonyokat is felkeresi. A legtöbb példány a szubtrópusokon él, de egyesek a trópusi és a mérsékelt övi vizekbe is beúsznak. A vízfelszíntől, egészen 100 méteres mélységig is tartózkodhat. A kontinentális selfeken és a szigetek környékén keresi táplálékát, amely általában csontos halakból, kisebb cápákból, kalmárokból, tintahalakból és nyolckarú polipokból áll. Vadászat közben a cápa tátott szájjal, orsó módjára fordulatokat tesz a saját tengelye körül - talán innen ered a fonócápa neve is, aztán pedig kiugrik a vízből. Legfőbb külső élősködői az evezőlábú rákokhoz (Copepoda) tartozó: Alebion carchariae, Alebion elegans, Nesippus crypturus, Nesippus orientalis és Pandarus smithii.

Szaporodása 
A fonócápa elevenszülő. A nőstény testében fejlődő peték szikzacskója kiürül mire az embriók 20 centiméteresek lesznek, ezután a szikzacskó méhlepényszerűen az anya szöveteihez kapcsolódik. Egy alomban akár 20 kölyökcápa is lehet; de általában csak 3-15 van. Születésekkor a kis fonócápa 60-80 centiméter hosszú. Belső megtermékenyítéssel szaporodik, párosodáskor a felnőttek egymáshoz simulnak.

Felhasználása 
Ezt a szirticápát ipari mértékben halásszák. A sporthorgászok is kedvelik. Mellékfogásként is gyakran kerül a hálókba. Frissen, szárítva és sózva árusítják. Az úszóit az cápauszonyleveshez használják fel. Májából vitaminos olajokat készítenek.

Képek

Források 
Carcharhinus brevipinna (Müller & Henle, 1839) FishBase
Compagno, L.J.V., 1984. FAO Species Catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Rome: FAO.
Müller, J. and Henle, F. G. J. 1838-41. Systematische Beschreibung der Plagiostomen. Berlin. Plagiostomen i-xxii + 1-200.

Szirticápák
Halfajok
Az Atlanti-óceán halai
A Földközi-tenger halai
A Csendes-óceán halai
Az Indiai-óceán halai
A fonócápa ( Carcharhinus brevipinna ) a porcos halak ( Chondrichthyes ) osztályának kékcápaalakúak ( Carcharhiniformes ) rendjébe , ezen belül a kékcápafélék ( Carcharhinidae ) családjába tartozó faj. Előfordulása A fonócápa előfordulási területe az Atlanti-óceánban és a Földközi-tengerben , valamint az Indiai- és a Csendes-óceánok határán van . A trópusok és a mérsékelt öv melegebb vizeit választja élőhelyül . Floridánál , Louisiánál és a Mexikói-öbölben élő egyedei nagy vándorutakat tesznek meg . Korábban , gyakran összetévesztették a feketevégű cápával ( Carcharhinus limbatus ) . Megjelenése Ez a cápafaj általábancentiméter hosszú , decentiméteresre is megnőhet . Körülbelülcentiméteresen számít felnőttnek . Az eddigi legnehezebb , kifogott példány7 kilogrammot nyomott . Testalkata hosszúkás és karcsú ; a feje hosszú orrban végződik . A kopoltyúnyílásai szintén hosszúak . Fogai kicsik és keskenyek ; rajtuk kiemelkedés látható . Az első hátúszója kicsi ; a két hátúszó között nincsen kiemelkedés . A farokúszó felső nyúlványa , a testéhez képest nagyon hosszú . Testszíne felül és oldalt szürke , alul pedig fehér . Az oldalain a szürke alapon fehér sáv fut végig . A felnőttek és a fiatalok második hátúszóin , a farok alatti úszóikon , a mellúszóik alsó részén és a farokúszók alsó nyúlványain fekete , vagy sötétszürke foltok láthatók . Ezek a foltok hiányoznak a kölyökcápáknál . Életmódja Óceáni cápafaj , amely rajokban úszva a korallzátonyokat is felkeresi . A legtöbb példány a szubtrópusokon él , de egyesek a trópusi és a mérsékelt övi vizekbe is beúsznak . A vízfelszíntől , egészenméteres mélységig is tartózkodhat . A kontinentális selfeken és a szigetek környékén keresi táplálékát , amely általában csontos halakból , kisebb cápákból , kalmárokból , tintahalakból és nyolckarú polipokból áll . Vadászat közben a cápa tátott szájjal , orsó módjára fordulatokat tesz a saját tengelye körül - talán innen ered a fonócápa neve is , aztán pedig kiugrik a vízből . Legfőbb külső élősködői az evezőlábú rákokhoz ( Copepoda ) tartozó : Alebion carchariae , Alebion elegans , Nesippus crypturus , Nesippus orientalis és Pandarus smithii . Szaporodása A fonócápa elevenszülő . A nőstény testében fejlődő peték szikzacskója kiürül mire az embriókcentiméteresek lesznek , ezután a szikzacskó méhlepényszerűen az anya szöveteihez kapcsolódik . Egy alomban akárkölyökcápa is lehet ; de általában csakvan . Születésekkor a kis fonócápacentiméter hosszú . Belső megtermékenyítéssel szaporodik , párosodáskor a felnőttek egymáshoz simulnak . Felhasználása Ezt a szirticápát ipari mértékben halásszák . A sporthorgászok is kedvelik . Mellékfogásként is gyakran kerül a hálókba . Frissen , szárítva és sózva árusítják . Az úszóit az cápauszonyleveshez használják fel . Májából vitaminos olajokat készítenek . Képek Források Carcharhinus brevipinna ( Müller & Henle,FishBase Compagno , L.J.V . , FAO Species Catalogue . Vol . Sharks of the world . An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date . Part- Carcharhiniformes . FAO Fish. Synop.4/2):251-655. Rome : FAO. Müller , J. and Henle , F. G. J. Systematische Beschreibung der Plagiostomen . Berlin . Plagiostomen i-xxii + Szirticápák Halfajok Az Atlanti-óceán halai A Földközi-tenger halai A Csendes-óceán halai Az Indiai-óceán halai