A háború művészete
A háború művészete (más lehetséges fordításban: A hadviselés törvényei, A hadviselés szabályai, A hadviselés művészete, A hadviselés tudománya) nemcsak a kínai, hanem az egész világ hadtudományos irodalmának egyik legrégebbi és legnagyobb hatású alkotása. A mű logikusan szerkesztett fejezeteiben a szerző a hadviselés olyan alapvető kérdésköreit tárgyalja, mint a diplomácia a különböző államok között, a hadviselés gazdasági feltételei, konkrét taktikai és hadműveleti problémák, terepviszonyok és a hírszerzés. Noha a hagyomány a mű szerzőjének a legendás hadvezért, t, vagyis  mestert (teljes nevén:  (孫武); kb. i. e. 544 – i. e. 496) tartja, akinek a neve a mű eredeti címében is szerepel, a modern filológiai kutatások szerint aligha keletkezhetett a Hadakozó fejedelemségek koránál (i. e. 4–3. század) régebben.

Szerzősége, keletkezése

A hadművészeti, katonai irodalom Kínában a -kor utolsó szakaszában, a Hadakozó fejedelemségek idején (i. e. 403-221) született meg. Az ekkor megjelenő hadtudománynak elsődleges célja, hogy az elavult és nem hatékony patriarchális szervezésű hadsereg helyett, egy új ütőképes, és a hegemóniát megszerezni képes hadsereg felállításának, megszervezésének, irányításának feltételeit felvázolja, egy új típusú háború, a hegemón-háború elméletét kidolgozza. Ahhoz hasonlóan, ahogy ekkoriban a politikai filozófiai gondolkozásban is jelentős fordulópontot hozott az, hogy az állami érdekeknek alárendelik-e a patriarchális érdekeket, a hadtudományi művek is akkor bizonyultak sikeresnek, előremutatónak, ha a hadsereg, a hadviselés érdekei alá tudták rendelni a patriarchális arisztokrácia érdekeit.

A hagyomány a  szerzőjének t (孫武) (tiszteleti nevén:  (孫子); kb. i. e. 544 – i. e. 496) tartja, akinek életével kapcsolatban meglehetősen kevés adat maradt fenn. Feltehetően  (吳) állam szülötte volt. A háború művészete című munkája hívta fel rá nek (闔閭; i. e. 514–496),  állam királyának figyelmét.  felismerte, hogy  olyan ember, aki tudja hogyan kell a hadsereget irányítani és kinevezte őt tábornokának. Több államot meghódított. Feltételezhető, hogy  sem élte túl uralkodóját, aki egy, a  (越) állam elleni vesztes csatában szerzett sérüléseibe halt bele. Anekdotikus életrajza A történetíró feljegyzéseiben olvasható.

 szerzőségével kapcsolatban azonban már a 13. században kétségek merültek fel. A -kori neokonfuciánus tudós,  (葉適; 1150–1223) még  történetiségét is megkérdőjelezte azon az alapon, hogy neve, személye egyszer sem fordul elő a ban. Ő volt az is, aki elsőként vetette fel, hogy a mű sokkal valószínűbb, hogy valamikor a Hadakozó fejedelemségek korában íródott, mintsem a Tavasz és ősz korszakban. Az ő véleményét azután a - és -kori tudósok, valamint a modern kori kínai, japán és nyugati szakemberek is egyöntetűen elfogadták.

 (梁啟超; 1873–1929) úgy vélte, hogy  egyik kései leszármazottja, a szintén hadvezér  (孫臏; (kb. i. e. 380 – kb. i. e. 316) írhatta a művet. Szakmai berkekben ez a vélekedés is igen elterjedt volt, egészen 1972-ig, amikor is egy régészeti feltárás során, egy Han-kori sírból elő nem került  saját hadtudományos írása, a 

A hagyomány továbbá a t tartja az első kínai hadtudományos műnek is. A modern filológia vizsgálatok azonban arra is fényt derítettek, hogy egyes, hasonló témájú szövegek a  nyelvezeténél korábbi részleteket tartalmaznak. Így nem csak, hogy nem  a szerzője, de még csak nem is a legkorábbi kínai hadtudományos mű.

Címe és változatai
Ma már szinte lehetetlen kideríteni, hogy eredeti formájában milyen és mekkora terjedelmű lehetett a . A történelem során ugyan gyakorta hivatkoztak rá, és számos „könyvészeti” leírás is fennmaradt a művel kapcsolatban, de ezek gyakran egymásnak is ellentmondó adatokkal szolgálnak. Az alábbi táblázat a legfontosabb hivatkozásokat tartalmazza, amelyekben a mű terjedelmét is megjelölték. A  (篇) a bambuszcsíkokra írt szöveg tekercsformájára vonatkozik, míg a  (卷) általában selyemre írt, felcsavart és a tekercsformában tárolt könyvek egységeire utal. Később, a könyvnyomtatás megjelenését követően mindkét szó 'kötet' vagy 'fejezet' értelemben volt használatos.

A  első, név szerint ismert kommentátora Cao Cao (155–220) volt, aki a műhöz írt előszavában egyértelművé teszi, hogy bizonyos részeket kihagyva átszerkesztette a szöveget. Ma azonban már nem lehet tudni, hogy a szerkesztési munkálatainak eredményeképpen milyen mértékben, mely részleteiben változhatott meg az eredeti mű.

A  30. fejezetében két, nehezen azonosítható mű szerepel. Az egyik címe: „A -béli  háború művészete” ( 《吳孫子兵法》); a másiknak pedig: „A -béli ” ( 《齊孫子》). Au utóbbiról az olvasható, hogy 89  terjedelmű, amelyhez 4  illusztráció tartozik. Ez alapján felmerül a kérdés, hogy vajon két különböző műről van szó, vagy netán ugyannak a műnek két változatáról, s vajon ezek közül melyik maradt fenn?

A kétségeket némiképp eloszlatta az 1972-es régészeti feltárás, melynek során a ban (銀雀山) ( 臨沂, ) egy, i. e. 138 és i. e. 114 között lezárt sírból számos, bambuszcsíkokra írt szöveg között nem csupán a  13 fejezete került elő, hanem az addig ismeretlen  16 fejezete is. Vagyis ezeknek a szövegeknek a lejegyzésére Cao Cao működésének idejénél korábban került sor. A 13 fejezetes, töredékesen előkerült mű szövege nem mutat jelentős eltéréseket a későbbi, ma ismert szövegváltozattal, így megállapítható, hogy Cao Cao szerkesztési munkálatai korántsem voltak annyira drasztikusak, mint ahogy azt korábban feltételezni lehetett volna.

A lelet tartalmaz továbbá 5 további, erősen rongálódott fejezetet is, melyeket stílusuk és tartalmuk alapján a  eladdig ismeretlen részeként azonosítottak.

A háború művészete (vagy más lehetséges fordításban: A hadviselés törvényei, A hadviselés szabályai, A hadviselés művészete, A hadviselés tudománya

Kiadásai, kommentárjai
A -dinasztia hatodik császára,  (宋神宗) (1048–1085) uralkodásának a „Ragyogó nyugalom” ( 熙寧) elnevezésű korszakának ötödik esztendejében, vagyis 1073-ban elrendelte egy átfogó gyűjtemény összeállítását. Ebbe a hadtudományos kánonba – melyet végül 1080-ban hoztak nyilvánosságra – hét mű kapott helyet, melyek közül hat, részben vagy egészben még az ókorban (i. e. 5–i. sz. 1. sz.) íródott. A gyűjtemény A hadművészeti kánon hét könyve ( 《武經七書》) címet kapta, s a következő műveket foglalja magába:

 A háború művészete ()

A tábornagy metódusai
 diskurzusa

 három stratégiája
 hat titkos tanítása

 A  1080-as, -kori kiadása a  13 fejezetes () 3 szakaszba () rendezett, kommentár nélküli változatát tartalmazza. Ez a szöveg található a  (何去非; kb. 1023 után – 1095) által összeállított  (《續古逸叢書》) című gyűjteményben (38.), melynek egy másolatát a Szeikadó (静嘉堂) könyvtár őrzi Tokióban. A 3 os   (劉寅) 1398-as megjegyzéseivel megtalálható a  (《武經七書直解》) című gyűjteményben. Ehhez a kiadáshoz Li Min (李敏) írt előszót 1486-ban, és egy 1864-es, japán fakszimie kiadás alapján 1933-ban jelentették meg újra.
 A  (《魏武帝註孫子三卷》) című változat a Cao Cao kommentárjaival ellátott, -kori kiadás másolata, amely megtalálható a ban (《平津館叢書》; 1800).
 A hoz az első kommentárt Cao Cao készítette, de a -korra már összesen 10 szerző látta el magyarázatokkal, értelmezésekkel. Ezeket gyűjtötte össze és szerkesztette kötetbe  (吉天保; 11–12. század), és adta közre  (《孫子十家註十三卷》) címen. A fentebb már hivatkozott Cao Cao, , ,  és  mellett a tíz kommentárszerző közé tartozik még  (李筌; 8–9. század),  (杜牧; 803–52),  (梅堯臣; 1002–60),  (王哲/皙) és  (張預). A tíz kommentárral ellátott szöveget 1555-ben  (《孫子集註》) címen adták ki. Egy, az 1195 és 1224 között megjelent, ma a  könyvtárban őrzött példány címében tizenegy kommentárszerző van jelölve:  (《十 一家註孫子》). Ebben  (杜佑; 735–812) kommentárja is szerepel.
 A  (趙本學; A Ming-dinasztia idején) által összeállított  《孫子書校解引類》 változatot  (梁見孟) jelentette meg a - (萬曆) korszakban (1573–1619). Ehhez  (郭理化) írta az előszót 1615-ben. A mű jellegzetessége, hogy konkrét történelmi példákkal igyekszik érthetőbbé tenni az eredeti szöveget.

Tartalma, szerkezet

Hatása, fordításai
Kínán kívül elsőként talán a japán stratégák figyeltek fel rá, akik a források tanúsága szerint már a 8. században tanulmányozták a t. Igen nagy hatása volt a később kialakult szamuráj kultúrára, melyben ismerete kötelező jellegű volt. A feljegyzésekből tudható, hogy olyan jelentős daimjók és sógunok forgatták haszonnal, mint Oda Nobunaga (1534 -1582), Tojotomi Hidejosi (1537-1598) vagy Tokugava Iejaszu (1543-1616).

Néhány évszázaddal később már a koreai katonai vezetők is kötelező jelleggel tanulmányozták és alkalmazták a ban leírtakat. Mivel mindkét nemzet műveltsége korai korszakában erősen a kínai írásbeliségen alapult, nem volt szükség arra, hogy akár japán, akár koreai fordítás készüljön. A mű egyik legrégebbi ismert és fennmaradt fordítása a 12. században készült tangut nyelven, amely  életrajza mellett a 7-11. és a 13. fejezetet tartalmazza.

A  első nyugati nyelvű fordítása a francia jezsuita misszionárius, Jean Joseph Marie Amiot (1718-1793) (kínai nevén:  錢德明) nevéhez fűződik, aki szemelvényes formában, más kínai hadtudományos művekkel együtt 1772-ben fordította franciára. A hagyomány szerint ezt a fordítást ismerte és tanulmányozta Bonaparte Napóleon (1769-1821) is.

Az első angol nyelvű fordítást Everard Ferguson Calthrop, brit katonatiszt készítette el 1905-ben a japán változat alapján, majd öt évre rá 1910-ben megjelent az első filológiailag pontos, szöveghű angol fordítás Lionel Giles (1875-1958) sinológusnak köszönhetően. Ugyanebben az esztendőben, 1910-ben készült el és jelent meg Bruno Navarra német nyelvű fordítása is. A történelmi dokumentumok tanúsága szerint a  első német fordítása nem hiányzott a náci vezérkar prominenseinek, így Adolf Hitlernek a könyvtárából sem.

A  mindezek mellett fontos szerepet játszott Csang Kaj-sek (1887-1975) és  (1893-1976) hadműveleteinek kidolgozásában is. Võ Nguyên Giáp (1911-2013) vietnámi tábornok saját bevallása szerint sokat köszönhetett a nak abban, hogy győzelmet arattak a francia és amerikai csapatok felett. Tény, hogy Ho Si Minh (1890-1969) maga fordította vietnámi nyelvre a művet tisztjei számára.

A  máig ható jelentőségét jól példázza, hogy az 1990-es években, az Öböl-háborúban Norman Schwarzkopf és Colin Powell tábornok is több ízben emlegette az ókori kínai hadvezér egyik-másik alaptézisét.

Fordításai

Magyar kiadásai
 Szun-ce: A hadviselés törvényei, ford: Tőkei Ferenc. Zrínyi Kiadó, Budapest, 1963
 Szun-ce: A hadviselés törvényei, ford: Tőkei Ferenc. Balassi Kiadó, Budapest, 1995
 Szun mester: A' hadakozás regulái, ford: Tokaji Zsolt. Terebess Kiadó, Budapest, 1997; Fapadoskonyv.hu, Budapest, 2010 
 Szun Ce: A hadviselés tudománya, ford: Édes Bálint. Göncöl Kiadó, Budapest, 1996, 1998, 2002, 2004, 2006, 2012 
 Szun-ce: A háború művészete, ford: Szántai Zsolt – Tokaji Zsolt. Cartaphilus Könyvkiadó, Budapest, 2008 
 Szun-ce: A háború művészete, ford: Tokaji Zsolt. Helikon Könyvkiadó, Budapest, 2015

Megjegyzések

Jegyzetek

Irodalom 
  Roger Ames. Sun-Tzu: The Art of Warfare. The Random House Publish ing Group, New York – Toronto. 
  Krzysztof Gawlikowski – Michael Loewe. "Sun tzu ping fa 孫子兵法". In Michael Loewe (ed.). Early Chinese Texts: A Bibliographical Guide. The Society for the Study of Early China and the Institute of East Asian Studies, University of California. 446–455. 
  Ralph D. Sawyer. The Seven Military Classics of Ancient China. (Transl. and commentary: R. D. Sawyer – Mei-chün Sawyer) Westview Press, Boulder – San Francisco – Oxford 1993. 
  „Szemelvények A történetíró feljegyzéseiből. A két Szun-ce és Wu K'i életrajza”. In Kínai–magyar irodalmi gyűjtemény II/5. Budapest: Balassi Kiadó, 1999
  A tábornagy metódusa. (Fordította: Tokaji Zsolt) In Szun-ce: A háború művészete. Budapest, Carthaphilus Kiadó, 2006. 133–168. o.

Kapcsolódó szócikkek
 Kínai hadtudományos irodalom
 A hadművészeti kánon hét könyve
 Szun-ce

Külső hivatkozás

A  teljes szövege kínaiul, Lionel Giles angol fordításával – Chinese Text Project

Ókori kínai hadtudományos szövegek
Hadtudományi könyvek
A háború művészete ( más lehetséges fordításban : A hadviselés törvényei , A hadviselés szabályai , A hadviselés művészete , A hadviselés tudománya ) nemcsak a kínai , hanem az egész világ hadtudományos irodalmának egyik legrégebbi és legnagyobb hatású alkotása . A mű logikusan szerkesztett fejezeteiben a szerző a hadviselés olyan alapvető kérdésköreit tárgyalja , mint a diplomácia a különböző államok között , a hadviselés gazdasági feltételei , konkrét taktikai és hadműveleti problémák , terepviszonyok és a hírszerzés . Noha a hagyomány a mű szerzőjének a legendás hadvezért , t , vagyis mestert ( teljes nevén : ( 孫武 ) ; kb. i. e.– i. e.tartja , akinek a neve a mű eredeti címében is szerepel , a modern filológiai kutatások szerint aligha keletkezhetett a Hadakozó fejedelemségek koránál ( i. e.3. század ) régebben . Szerzősége , keletkezése A hadművészeti , katonai irodalom Kínában a -kor utolsó szakaszában , a Hadakozó fejedelemségek idején ( i. e.sz ületett meg . Az ekkor megjelenő hadtudománynak elsődleges célja , hogy az elavult és nem hatékony patriarchális szervezésű hadsereg helyett , egy új ütőképes , és a hegemóniát megszerezni képes hadsereg felállításának , megszervezésének , irányításának feltételeit felvázolja , egy új típusú háború , a hegemón-háború elméletét kidolgozza . Ahhoz hasonlóan , ahogy ekkoriban a politikai filozófiai gondolkozásban is jelentős fordulópontot hozott az , hogy az állami érdekeknek alárendelik-e a patriarchális érdekeket , a hadtudományi művek is akkor bizonyultak sikeresnek , előremutatónak , ha a hadsereg , a hadviselés érdekei alá tudták rendelni a patriarchális arisztokrácia érdekeit . A hagyomány a szerzőjének t ( 孫武 ) ( tiszteleti nevén : ( 孫子 ) ; kb. i. e.– i. e.tartja , akinek életével kapcsolatban meglehetősen kevés adat maradt fenn . Feltehetően ( 吳 ) állam szülötte volt . A háború művészete című munkája hívta fel rá nek ( 闔閭 ; i. e.496 ) , állam királyának figyelmét . felismerte , hogy olyan ember , aki tudja hogyan kell a hadsereget irányítani és kinevezte őt tábornokának . Több államot meghódított . Feltételezhető , hogy sem élte túl uralkodóját , aki egy , a ( 越 ) állam elleni vesztes csatában szerzett sérüléseibe halt bele . Anekdotikus életrajza A történetíró feljegyzéseiben olvasható. szerzőségével kapcsolatban azonban már a században kétségek merültek fel . A -kori neokonfuciánus tudós , ( 葉適;1223 ) még történetiségét is megkérdőjelezte azon az alapon , hogy neve , személye egyszer sem fordul elő a ban . Ő volt az is , aki elsőként vetette fel , hogy a mű sokkal valószínűbb , hogy valamikor a Hadakozó fejedelemségek korában íródott , mintsem a Tavasz és ősz korszakban . Az ő véleményét azután a - és -kori tudósok , valamint a modern kori kínai , japán és nyugati szakemberek is egyöntetűen elfogadták . ( 梁啟超;1929 ) úgy vélte , hogy egyik kései leszármazottja , a szintén hadvezér ( 孫臏 ; ( kb. i. e.– kb. i. e.írhatta a művet . Szakmai berkekben ez a vélekedés is igen elterjedt volt , egészenig , amikor is egy régészeti feltárás során , egy Han-kori sírból elő nem került saját hadtudományos írása , a A hagyomány továbbá a t tartja az első kínai hadtudományos műnek is . A modern filológia vizsgálatok azonban arra is fényt derítettek , hogy egyes , hasonló témájú szövegek a nyelvezeténél korábbi részleteket tartalmaznak . Így nem csak , hogy nem a szerzője , de még csak nem is a legkorábbi kínai hadtudományos mű . Címe és változatai Ma már szinte lehetetlen kideríteni , hogy eredeti formájában milyen és mekkora terjedelmű lehetett a \ . A történelem során ugyan gyakorta hivatkoztak rá , és számos „ könyvészeti” leírás is fennmaradt a művel kapcsolatban , de ezek gyakran egymásnak is ellentmondó adatokkal szolgálnak . Az alábbi táblázat a legfontosabb hivatkozásokat tartalmazza , amelyekben a mű terjedelmét is megjelölték . A ( 篇 ) a bambuszcsíkokra írt szöveg tekercsformájára vonatkozik , míg a ( 卷 ) általában selyemre írt , felcsavart és a tekercsformában tárolt könyvek egységeire utal . Később , a könyvnyomtatás megjelenését követően mindkét szó 'kötet' vagy 'fejezet' értelemben volt használatos . A első , név szerint ismert kommentátora Cao Cao220 ) volt , aki a műhöz írt előszavában egyértelművé teszi , hogy bizonyos részeket kihagyva átszerkesztette a szöveget . Ma azonban már nem lehet tudni , hogy a szerkesztési munkálatainak eredményeképpen milyen mértékben , mely részleteiben változhatott meg az eredeti mű . A fejezetében két , nehezen azonosítható mű szerepel . Az egyik címe : „ A -béli háború művészete” ( 《 吳孫子兵法 》 ) ; a másiknak pedig : „ A -béli ” ( 《 齊孫子 》 ) . Au utóbbiról az olvasható , hogy terjedelmű , amelyhez illusztráció tartozik . Ez alapján felmerül a kérdés , hogy vajon két különböző műről van szó , vagy netán ugyannak a műnek két változatáról , s vajon ezek közül melyik maradt fenn ? A kétségeket némiképp eloszlatta azes régészeti feltárás , melynek során a ban ( 銀雀山 ) ( 臨沂 , ) egy , i. e.és i. e.között lezárt sírból számos , bambuszcsíkokra írt szöveg között nem csupán a fejezete került elő , hanem az addig ismeretlen fejezete is . Vagyis ezeknek a szövegeknek a lejegyzésére Cao Cao működésének idejénél korábban került sor . Afejezetes , töredékesen előkerült mű szövege nem mutat jelentős eltéréseket a későbbi , ma ismert szövegváltozattal , így megállapítható , hogy Cao Cao szerkesztési munkálatai korántsem voltak annyira drasztikusak , mint ahogy azt korábban feltételezni lehetett volna . A lelet tartalmaz továbbátovábbi , erősen rongálódott fejezetet is , melyeket stílusuk és tartalmuk alapján a eladdig ismeretlen részeként azonosítottak . A háború művészete ( vagy más lehetséges fordításban : A hadviselés törvényei , A hadviselés szabályai , A hadviselés művészete , A hadviselés tudománya Kiadásai , kommentárjai A -dinasztia hatodik császára , ( 宋神宗) 1085 ) uralkodásának a „ Ragyogó nyugalom” ( 熙寧 ) elnevezésű korszakának ötödik esztendejében , vagyisban elrendelte egy átfogó gyűjtemény összeállítását . Ebbe a hadtudományos kánonba – melyet végülban hoztak nyilvánosságra – hét mű kapott helyet , melyek közül hat , részben vagy egészben még az ókorban ( i. e.i. sz. sz . ) íródott . A gyűjtemény A hadművészeti kánon hét könyve ( 《 武經七書 》 ) címet kapta , s a következő műveket foglalja magába : A háború művészete ( ) A tábornagy metódusai diskurzusa három stratégiája hat titkos tanítása A as , -kori kiadása a fejezetes ( ) szakaszba ( ) rendezett , kommentár nélküli változatát tartalmazza . Ez a szöveg található a ( 何去非 ; kb.ut án –által összeállított ( 《 續古逸叢書 》 ) című gyűjteményben ) , melynek egy másolatát a Szeikadó ( 静嘉堂 ) könyvtár őrzi Tokióban . Aos ( 劉寅) as megjegyzéseivel megtalálható a ( 《 武經七書直解 》 ) című gyűjteményben . Ehhez a kiadáshoz Li Min ( 李敏 ) írt előszótban , és egyes , japán fakszimie kiadás alapjánban jelentették meg újra . A ( 《 魏武帝註孫子三卷 》 ) című változat a Cao Cao kommentárjaival ellátott , -kori kiadás másolata , amely megtalálható a ban ( 《 平津館叢書 》 ; A hoz az első kommentárt Cao Cao készítette , de a -korra már összesenszerző látta el magyarázatokkal , értelmezésekkel . Ezeket gyűjtötte össze és szerkesztette kötetbe ( 吉天保;12. század ) , és adta közre ( 《 孫子十家註十三卷 》 ) címen . A fentebb már hivatkozott Cao Cao , , , és mellett a tíz kommentárszerző közé tartozik még ( 李筌;9. század ) , ( 杜牧;52 ) , ( 梅堯臣;60 ) , ( 王哲/皙 ) és ( 張預 ) . A tíz kommentárral ellátott szövegetben ( 《 孫子集註 》 ) címen adták ki . Egy , azésközött megjelent , ma a könyvtárban őrzött példány címében tizenegy kommentárszerző van jelölve : ( 《 十 一家註孫子 》 ) . Ebben ( 杜佑;812 ) kommentárja is szerepel . A ( 趙本學 ; A Ming-dinasztia idején ) által összeállított 《 孫子書校解引類 》 változatot ( 梁見孟 ) jelentette meg a - ( 萬曆 ) korszakban1619 ) . Ehhez ( 郭理化 ) írta az előszótben . A mű jellegzetessége , hogy konkrét történelmi példákkal igyekszik érthetőbbé tenni az eredeti szöveget . Tartalma , szerkezet Hatása , fordításai Kínán kívül elsőként talán a japán stratégák figyeltek fel rá , akik a források tanúsága szerint már a században tanulmányozták a t. Igen nagy hatása volt a később kialakult szamuráj kultúrára , melyben ismerete kötelező jellegű volt . A feljegyzésekből tudható , hogy olyan jelentős daimjók és sógunok forgatták haszonnal , mint Oda Nobunaga-1582 ) , Tojotomi Hidejosivagy Tokugava Iejaszu Néhány évszázaddal később már a koreai katonai vezetők is kötelező jelleggel tanulmányozták és alkalmazták a ban leírtakat . Mivel mindkét nemzet műveltsége korai korszakában erősen a kínai írásbeliségen alapult , nem volt szükség arra , hogy akár japán , akár koreai fordítás készüljön . A mű egyik legrégebbi ismert és fennmaradt fordítása a században készült tangut nyelven , amely életrajza mellett a és a fejezetet tartalmazza . A első nyugati nyelvű fordítása a francia jezsuita misszionárius , Jean Joseph Marie Amiot( kínai nevén : 錢德明 ) nevéhez fűződik , aki szemelvényes formában , más kínai hadtudományos művekkel együttben fordította franciára . A hagyomány szerint ezt a fordítást ismerte és tanulmányozta Bonaparte Napóleonis . Az első angol nyelvű fordítást Everard Ferguson Calthrop , brit katonatiszt készítette elben a japán változat alapján , majd öt évre ráben megjelent az első filológiailag pontos , szöveghű angol fordítás Lionel Gilessinológusnak köszönhetően . Ugyanebben az esztendőben, ben készült el és jelent meg Bruno Navarra német nyelvű fordítása is . A történelmi dokumentumok tanúsága szerint a első német fordítása nem hiányzott a náci vezérkar prominenseinek , így Adolf Hitlernek a könyvtárából sem . A mindezek mellett fontos szerepet játszott Csang Kaj-sekés hadműveleteinek kidolgozásában is . Võ Nguyên Giápvietnámi tábornok saját bevallása szerint sokat köszönhetett a nak abban , hogy győzelmet arattak a francia és amerikai csapatok felett . Tény , hogy Ho Si Minhmaga fordította vietnámi nyelvre a művet tisztjei számára . A máig ható jelentőségét jól példázza , hogy azes években , az Öböl-háborúban Norman Schwarzkopf és Colin Powell tábornok is több ízben emlegette az ókori kínai hadvezér egyik-másik alaptézisét . Fordításai Magyar kiadásai Szun-ce : A hadviselés törvényei , ford : Tőkei Ferenc . Zrínyi Kiadó, Budapest , Szun-ce : A hadviselés törvényei , ford : Tőkei Ferenc . Balassi Kiadó , Budapest , Szun mester : A' hadakozás regulái , ford : Tokaji Zsolt . Terebess Kiadó, Budapest , Fapadoskonyv.hu , Budapest , Szun Ce : A hadviselés tudománya , ford : Édes Bálint . Göncöl Kiadó, Budapest , Szun-ce : A háború művészete , ford : Szántai Zsolt – Tokaji Zsolt . Cartaphilus Könyvkiadó , Budapest , Szun-ce : A háború művészete , ford : Tokaji Zsolt . Helikon Könyvkiadó , Budapest , Megjegyzések Jegyzetek Irodalom Roger Ames . Sun-Tzu : The Art of Warfare . The Random House Publish ing Group , New York – Toronto . Krzysztof Gawlikowski – Michael Loewe . " Sun tzu ping fa 孫子兵法 " . In Michael Loewe ( ed. ) . Early Chinese Texts : A Bibliographical Guide . The Society for the Study of Early China and the Institute of East Asian Studies , University of California.455. Ralph D. Sawyer . The Seven Military Classics of Ancient China . ( Transl. and commentary : R. D. Sawyer – Mei-chün Sawyer ) Westview Press , Boulder – San Francisco – Oxford „ Szemelvények A történetíró feljegyzéseiből . A két Szun-ce és Wu K'i életrajza” . In Kínai–magyar irodalmi gyűjtemény II/5. Budapest : Balassi Kiadó , A tábornagy metódusa . ( Fordította : Tokaji Zsolt ) In Szun-ce : A háború művészete . Budapest , Carthaphilus Kiadó, 168. o . Kapcsolódó szócikkek Kínai hadtudományos irodalom A hadművészeti kánon hét könyve Szun-ce Külső hivatkozás A teljes szövege kínaiul , Lionel Giles angol fordításával – Chinese Text Project Ókori kínai hadtudományos szövegek Hadtudományi könyvek