Hazay István
Hazay István (Budapest, 1901. április 15. – Budapest, 1995. december 23.) Kossuth-díjas magyar geodéta, egyetemi tanár, a műszaki tudományok doktora, a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja. A 20. századi magyar geodézia kiváló elméleti szakembere volt, nevéhez fűződik a nagy méretarányú térképezés több vetülettani problémájának megoldása, egyes kiegyenlítő számítások kidolgozása, de jelentősen hozzájárult Magyarország felsőgeodéziai felvételezésének módszertani korszerűsítéséhez is.

Életútja 
1922-ben mérnöki oklevéllel fejezte be tanulmányait a budapesti Királyi József Műegyetemen. 1923-tól 1941-ig az Állami Földmérés háromszögelési hivatalának alkalmazásában állt előbb mint segédmérnök, majd mint mérnök. Időközben 1927-ben földmérnöki, 1929-ben háromszögelő-mérnöki vizsgát tett, majd ezt követően is továbbképezte magát, és 1934-ben megszerezte műszaki doktori oklevelét a Magyar Királyi József Nádor Műszaki és Gazdaságtudományi Egyetemen. 1941-től címzetes miniszteri tanácsosként, műszaki főtanácsosi rangban a Pénzügyminisztérium állami földmérési (IX/b.) osztályának vezetője, 1947-től 1949-ig minisztériumi osztályfőnök volt.

Köztisztviselői pályafutásával párhuzamosan egyetemi oktatói tevékenysége is kibontakozott. 1929-től tartott kiegyenlítéstani és csillagászati geodéziai előadásokat az állami háromszögelő-mérnöki tanfolyamokon. 1941-től 1951-ig magántanárként adott elő „A magyar állami földmérés felsőgeodéziai munkálatai” címmel a budapesti műegyetem soproni bánya-, kohó- és erdőmérnöki karán. 1951-ben átsorolták a soproni földmérnöki kar geodéziai tanszékére, ahol két éven keresztül oktatott megbízott előadóként. 1953-ban saját katedrát kapott a Budapesti Műszaki Egyetemtől (BME) önállósodott Építőipari és Közlekedési Műszaki Egyetemen, amikor megbízták a II. számú geodéziai – későbbi megnevezésén felsőgeodéziai – tanszék vezetésével. Ezzel párhuzamosan 1953-tól 1955-ig a műegyetem térképésztagozatán is tartott vetülettani és kiegyenlítő számítási előadásokat. 1960-tól 1964-ig az egyetem mérnöki karának dékánja volt, 1964-től 1967-ig a rektori tisztséget töltötte be, utolsóként az Építőipari és Közlekedési Műszaki Egyetem történetében, amely 1967-ben ismét a BME szervezeti része lett. Hazay itt folytatta az oktatást mint a felsőgeodéziai tanszék egyetemi tanára. 1972-ben nyugdíjazták, ezt követően a műegyetem tudományos tanácsadójaként tevékenykedett.

Munkássága 
A geodézia tudományán belül a legjelentősebb eredményeket hozó kutatásai a vetülettan gyakorlati problémáira és a felsőgeodézia elméletére irányultak. A nagy méretarányú térképezés módszertani hátterét tökéletesítette az általa kidolgozott kiegyenlítési eljárásokkal, amelyek a geodéziában és a térképészetben a legkisebb középhibájú, súlyozottan számított értékek hozzárendelését segítik elő az ismeretlen geometriai pontokhoz. A nevéhez fűződik többek között a mechanikai és a statikai koordináta-kiegyenlítés iránymérésekre támaszkodó elvi alapjainak megteremtése és alkalmazásának módszertani kidolgozása. Továbbfejlesztette és a hazai térképezésben alkalmazta a Gauss–Krüger-vetület számítási képleteit és táblázatait. Kialakította a sokszögelési csomópontrendszereket, megvalósította a nagyobb területek egységes vetületi koordináta-rendszerben való ábrázolását. Mindezeken túlmenően behatóan foglalkozott a magasságmérési eljárásokkal, a geodinamikai szempontokat érvényesítő módszert dolgozott ki a vertikális kéregmozgási szintezési hálózatok kiegyenlítésére, továbbá tanulmányozta a fiktív mérési eredmények alkalmazásának lehetőségeit.

Vezető szerepet játszott a magyarországi felsőgeodéziai munkálatokban. Az 1930-as évektől részt vett Budapest háromszögelésében és részletes felmérésében, az 1930-as évek végétől az állami földmérés központi irányításában és felügyeletében. Kidolgozta az országos háromszögelési hálózat kiegyenlítésére alkalmas ún. dominánspontok módszerét, amely a felsőrendű vízszintes alaphálózat korszerű szempontok szerinti újraalkotásában is fontos szerepet játszott.

A geodéta-, földmérő- és térképészképzés szaktárgyi tananyagainak kidolgozásával, egyetemi jegyzetek és tankönyvek megírásával jelentősen hozzájárult a korszerű magyarországi földmérnökképzés megszervezéséhez. Egyetemi jegyzetei és szakkönyvei mellett mintegy száz tudományos közleményt publikált.

Társasági tagságai és elismerései 
1967-ben a Magyar Tudományos Akadémia levelező, 1976-ban rendes tagjává választották, a geodéziai tudományos bizottság elnöke volt. Elnökként irányította a Magyar Mérnök- és Építész-Egylet geodéziai szakosztályának, társelnökként a Geodéziai és Kartográfiai Egyesületnek a munkáját.

1938-ban elnyerte a Magyar Mérnök- és Építész-Egylet nagy aranyérmét. Geodéziai alapkutatásaiért és a gyakorlatba való átültetéséért, valamint Földi vetületek című könyvéért 1955-ben a Kossuth-díj harmadik fokozatát ítélték neki oda. Tudományos eredményei további elismeréseként 1958-ban Lázár deák emlékérmet, 1969-ben Fasching Antal-díjat, 1972-ben a Budapesti Műszaki Egyetem Emlékérmét, 1985-ben pedig MTESZ-díjat kapott. 1975-ben a Budapesti Műszaki Egyetem díszdoktorává avatták. Ezeken kívül az Oktatásügy Kiváló Dolgozója (1961, 1967), a Munka Érdemrend arany fokozata (1964, 1971), a Felszabadulási Jubileumi Emlékérem (1970) és a Szocialista Magyarországért Érdemrend (1981) díjazottja is volt.

2018-ban posztumusz Budapest díszpolgára címet kapott.

Főbb művei 
 
 
  (Tárczy-Hornoch Antallal)
 
 
 
 
 
 Angolul: 
 
 
  (Szalontai Lászlóval)

Jegyzetek

Források

További információk 
 

Magyar geodéták
Magyar egyetemi, főiskolai oktatók
Budapesten született személyek
MTA-tagok
Kossuth-díjasok
1901-ben született személyek
1995-ben elhunyt személyek
Budapest díszpolgárai
Hazay István ( Budapest , április – Budapest , december ) Kossuth-díjas magyar geodéta , egyetemi tanár , a műszaki tudományok doktora , a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja . A századi magyar geodézia kiváló elméleti szakembere volt , nevéhez fűződik a nagy méretarányú térképezés több vetülettani problémájának megoldása , egyes kiegyenlítő számítások kidolgozása , de jelentősen hozzájárult Magyarország felsőgeodéziai felvételezésének módszertani korszerűsítéséhez is . Életútja 1922-ben mérnöki oklevéllel fejezte be tanulmányait a budapesti Királyi József Műegyetemen.tólig az Állami Földmérés háromszögelési hivatalának alkalmazásában állt előbb mint segédmérnök , majd mint mérnök . Időközbenben földmérnöki, ben háromszögelő-mérnöki vizsgát tett , majd ezt követően is továbbképezte magát , ésben megszerezte műszaki doktori oklevelét a Magyar Királyi József Nádor Műszaki és Gazdaságtudományi Egyetemen.től címzetes miniszteri tanácsosként , műszaki főtanácsosi rangban a Pénzügyminisztérium állami földmérési ( IX/b . ) osztályának vezetője, tőlig minisztériumi osztályfőnök volt . Köztisztviselői pályafutásával párhuzamosan egyetemi oktatói tevékenysége is kibontakozott.től tartott kiegyenlítéstani és csillagászati geodéziai előadásokat az állami háromszögelő-mérnöki tanfolyamokon.tőlig magántanárként adott elő „ A magyar állami földmérés felsőgeodéziai munkálatai” címmel a budapesti műegyetem soproni bánya- , kohó- és erdőmérnöki karán.ben átsorolták a soproni földmérnöki kar geodéziai tanszékére , ahol két éven keresztül oktatott megbízott előadóként.ban saját katedrát kapott a Budapesti Műszaki Egyetemtől ( BME ) önállósodott Építőipari és Közlekedési Műszaki Egyetemen , amikor megbízták a II. számú geodéziai – későbbi megnevezésén felsőgeodéziai – tanszék vezetésével . Ezzel párhuzamosantólig a műegyetem térképésztagozatán is tartott vetülettani és kiegyenlítő számítási előadásokat.tólig az egyetem mérnöki karának dékánja volt,tőlig a rektori tisztséget töltötte be , utolsóként az Építőipari és Közlekedési Műszaki Egyetem történetében , amelyben ismét a BME szervezeti része lett . Hazay itt folytatta az oktatást mint a felsőgeodéziai tanszék egyetemi tanára.ben nyugdíjazták , ezt követően a műegyetem tudományos tanácsadójaként tevékenykedett . Munkássága A geodézia tudományán belül a legjelentősebb eredményeket hozó kutatásai a vetülettan gyakorlati problémáira és a felsőgeodézia elméletére irányultak . A nagy méretarányú térképezés módszertani hátterét tökéletesítette az általa kidolgozott kiegyenlítési eljárásokkal , amelyek a geodéziában és a térképészetben a legkisebb középhibájú , súlyozottan számított értékek hozzárendelését segítik elő az ismeretlen geometriai pontokhoz . A nevéhez fűződik többek között a mechanikai és a statikai koordináta-kiegyenlítés iránymérésekre támaszkodó elvi alapjainak megteremtése és alkalmazásának módszertani kidolgozása . Továbbfejlesztette és a hazai térképezésben alkalmazta a Gauss–Krüger-vetület számítási képleteit és táblázatait . Kialakította a sokszögelési csomópontrendszereket , megvalósította a nagyobb területek egységes vetületi koordináta-rendszerben való ábrázolását . Mindezeken túlmenően behatóan foglalkozott a magasságmérési eljárásokkal , a geodinamikai szempontokat érvényesítő módszert dolgozott ki a vertikális kéregmozgási szintezési hálózatok kiegyenlítésére , továbbá tanulmányozta a fiktív mérési eredmények alkalmazásának lehetőségeit . Vezető szerepet játszott a magyarországi felsőgeodéziai munkálatokban . Azas évektől részt vett Budapest háromszögelésében és részletes felmérésében , azas évek végétől az állami földmérés központi irányításában és felügyeletében . Kidolgozta az országos háromszögelési hálózat kiegyenlítésére alkalmas ún. dominánspontok módszerét , amely a felsőrendű vízszintes alaphálózat korszerű szempontok szerinti újraalkotásában is fontos szerepet játszott . A geodéta- , földmérő- és térképészképzés szaktárgyi tananyagainak kidolgozásával , egyetemi jegyzetek és tankönyvek megírásával jelentősen hozzájárult a korszerű magyarországi földmérnökképzés megszervezéséhez . Egyetemi jegyzetei és szakkönyvei mellett mintegy száz tudományos közleményt publikált . Társasági tagságai és elismerései 1967-ben a Magyar Tudományos Akadémia levelező, ban rendes tagjává választották , a geodéziai tudományos bizottság elnöke volt . Elnökként irányította a Magyar Mérnök- és Építész-Egylet geodéziai szakosztályának , társelnökként a Geodéziai és Kartográfiai Egyesületnek a munkáját . 1938-ban elnyerte a Magyar Mérnök- és Építész-Egylet nagy aranyérmét . Geodéziai alapkutatásaiért és a gyakorlatba való átültetéséért , valamint Földi vetületek című könyvéértben a Kossuth-díj harmadik fokozatát ítélték neki oda . Tudományos eredményei további elismerésekéntban Lázár deák emlékérmet, ben Fasching Antal-díjat, ben a Budapesti Műszaki Egyetem Emlékérmét, ben pedig MTESZ-díjat kapott.ben a Budapesti Műszaki Egyetem díszdoktorává avatták . Ezeken kívül az Oktatásügy Kiváló Dolgozója a Munka Érdemrend arany fokozata a Felszabadulási Jubileumi Emlékéremés a Szocialista Magyarországért Érdemrenddíjazottja is volt . 2018-ban posztumusz Budapest díszpolgára címet kapott . Főbb művei ( Tárczy-Hornoch Antallal ) Angolul : ( Szalontai Lászlóval ) Jegyzetek Források További információk Magyar geodéták Magyar egyetemi , főiskolai oktatók Budapesten született személyek MTA-tagok Kossuth-díjasok 1901-ben született személyek 1995-ben elhunyt személyek Budapest díszpolgárai