Paul Sabatier
Paul Sabatier (Carcassonne, 1854. november 5. – Toulouse, 1941. augusztus 14.) francia vegyész. 1912-ben Victor Grignard-ral megosztva kémiai Nobel-díjban részesült, mert felfedezte, hogy a nikkel katalizálja a szerves vegyületek hidrogénezését.

Pályafutása
Paul Sabatier 1854. november 5-én született a dél-franciaországi Carcassonne-ban. Elemi és középiskoláit szülővárosában és Toulouse-ban végezte, majd az École normale supérieure-ön tanult. 1877-ben évfolyamelsőként kapott diplomát a fizikai tudományokból. Egy darabig a nîmes-i gimnáziumban tanított, majd 1878-ban Marcellin Berthelot, a neves vegyész meghívta párizsi laboratóriumába. Itteni kísérleti munkája alapján 1880-ban a Collège de France-ban megszerezte doktorátusát. Egy évig a bordeaux-i, utána pedig a Toulouse-i Egyetemen tanított; utóbbin 1884-ben, mikor betöltötte a poszthoz minimálisan szükséges harmincéves kort, megkapta a kémiai részleg vezetését.

1905-ben ő lett a természettudományi tanszék dékánja; ezt a pozíciót egészen 1926-ig betöltötte. 1907-ben Sabatier-nek felajánlottak egy professzori katedrát a párizsi Sorbonne-on és a Collège de France-on is (utóbbi Berthelot megüresedő helye volt). Bár tisztában volt azzal, hogy ha tagja akar lenni az Akadémiának, akkor Párizsban kell laknia, mégis inkább Toulouse-ban maradt. 1913-ban a Francia Természettudományi Akadémia létrehozott hat pozíciót a vidéki tudósok számára is és az egyiket Sabatier kapta meg. Elérte, hogy az egyetemen vezessék be a vegyészmérnöki, villamosmérnöki és agrármérnöki oktatást. Személyes példamutatásával és adminisztratív úton is azt igyekezett elérni, hogy a francia felsőoktatás és tudományos élet ne csak Párizsban koncentrálódjék.

Tudományos munkássága
Sabatier Berthelot laboratóriumában kezdte kutatói tevékenységét, itt elsősorban termokémiával foglalkozott. Tanulmányozta a szulfátokat, kloridokat, hidrogén-diszulfidot állított elő vákuumdesztillációval, izolálta a bór- és szilícium-szelenidet. Spektrofotométeres módszerrel vizsgálta a bázisok két sav közötti megoszlását. 1895-ben kezdte el kísérleteit, melyben fém-oxidokat redukált hidrogénnel fémmé, de ekkor olvasta, hogy brit vegyészek finomra őrölt nikkelt szén-monoxiddal reagáltatva nikkel-karbonilt állítottak elő. Ennek alapján 1896-ban sikeresen reagáltatta a nitrogén-peroxidot fémes rézzel, kobalttal, nikkellel és vassal. Miután megtudta, hogy Henri Moissan hasonló kísérleteiben az acetiléngázzal nem járt sikerrel, ő az etilénnel próbálkozott. Nikkel-oxidon 300 °C-on hidrogént fúvatott keresztül, hogy nikkellé redukálja, majd etilént áramoltatott rá, ám a keletkező gáz nem hidrogén volt, mint Moissan jósolta, hanem etán, mert az etilén hidrogéneződött. 1901-ben nikkelkatalízis-módszerével sikerült benzolból ciklohexánt készítenie, majd bemutatta használhatóságát telítetlen ketonok, aldehidek, fenolok és nitrilek esetében is, valamint sikeresen állított elő szén-dioxidból metánt (Sabatier-reakció).

Kidolgozott egy új elméletet a katalizátorok működésére: a 19. századi elképzeléssel szemben, miszerint a katalizátor (a platina, mert akkor csak ezt ismerték) csak fizikailag abszorbeálja a kiindulási anyagokat és egymás közelébe hozza őket, Sabatier azt állította, hogy a katalizátor reakcióba is léphet a vegyületekkel és instabil köztiterméket hoz létre, amely könnyebben reagál a másik kémiai anyaggal.

Módszerét a későbbiekben széleskörűen alkalmazták az iparban, főleg a petrolkémiában, metanolgyártásban és margaringyártásban, de Sabatiert nem érdekelték eredményei gyakorlati alkalmazásai. Néhány szabadalmat azért beadott, ezek elsősorban a kőolaj alkotóelemeinek hidrogénezésére vonatkoztak.

Díjai 
Paul Sabatier 1912-ben kémiai Nobel-díjban részesült (Victor Grignard-ral megosztva) a nikkelkatalízis felfedezéséért. Kitüntették a Becsületrend parancsnoki fokozatával. 1915-ben megkapta a brit Royal Society Davy-érmét, 1918-ban pedig a Royal-érmet; 1926-ban a brit Királyi Művészeti Társaság Albert-érmét, 1933-ban pedig az amerikai Franklin-érmet.

Róla nevezték el a Toulouse-i Egyetem fiókintézményét, az Université Paul Sabatier-t (hivatalos nevén Université Toulouse III - Paul Sabatier).

Családja
Paul Sabatier nős volt, felesége családneve Herail volt. Négy lánya született, egyikük a neves olasz vegyészhez, Emilio Pomilióhoz ment férjhez. Szabad idejében művészetekkel és kertészkedéssel foglalkozott.

Paul Sabatier 1941. augusztus 14-én halt meg Toulouse-ban, 86 évesen.

Jegyzetek

Források
Paul Sabatier - Biographical Nobelprize.org
Paul Sabatier Notable Names Database
Sabatier, Paul Encyclopedia.com
Paul Sabatier Encyclopaedia Britannica

1854-ben született személyek
1941-ben elhunyt személyek
Nobel-díjas kémikusok
Francia Nobel-díjasok
Francia kémikusok
A Román Akadémia tagjai
A Francia Természettudományi Akadémia tagjai
Francia egyetemi, főiskolai oktatók
Paul Sabatier ( Carcassonne , november – Toulouse , augusztus ) francia vegyész.ben Victor Grignard-ral megosztva kémiai Nobel-díjban részesült , mert felfedezte , hogy a nikkel katalizálja a szerves vegyületek hidrogénezését . Pályafutása Paul Sabatier novemberén született a dél-franciaországi Carcassonne-ban . Elemi és középiskoláit szülővárosában és Toulouse-ban végezte , majd az École normale supérieure-ön tanult.ben évfolyamelsőként kapott diplomát a fizikai tudományokból . Egy darabig a nîmes-i gimnáziumban tanított , majdban Marcellin Berthelot , a neves vegyész meghívta párizsi laboratóriumába . Itteni kísérleti munkája alapjánban a Collège de France-ban megszerezte doktorátusát . Egy évig a bordeaux-i , utána pedig a Toulouse-i Egyetemen tanított ; utóbbinben , mikor betöltötte a poszthoz minimálisan szükséges harmincéves kort , megkapta a kémiai részleg vezetését . 1905-ben ő lett a természettudományi tanszék dékánja ; ezt a pozíciót egészenig betöltötte.ben Sabatier-nek felajánlottak egy professzori katedrát a párizsi Sorbonne-on és a Collège de France-on is ( utóbbi Berthelot megüresedő helye volt ) . Bár tisztában volt azzal , hogy ha tagja akar lenni az Akadémiának , akkor Párizsban kell laknia , mégis inkább Toulouse-ban maradt.ban a Francia Természettudományi Akadémia létrehozott hat pozíciót a vidéki tudósok számára is és az egyiket Sabatier kapta meg . Elérte , hogy az egyetemen vezessék be a vegyészmérnöki , villamosmérnöki és agrármérnöki oktatást . Személyes példamutatásával és adminisztratív úton is azt igyekezett elérni , hogy a francia felsőoktatás és tudományos élet ne csak Párizsban koncentrálódjék . Tudományos munkássága Sabatier Berthelot laboratóriumában kezdte kutatói tevékenységét , itt elsősorban termokémiával foglalkozott . Tanulmányozta a szulfátokat , kloridokat , hidrogén-diszulfidot állított elő vákuumdesztillációval , izolálta a bór- és szilícium-szelenidet . Spektrofotométeres módszerrel vizsgálta a bázisok két sav közötti megoszlását.ben kezdte el kísérleteit , melyben fém-oxidokat redukált hidrogénnel fémmé , de ekkor olvasta , hogy brit vegyészek finomra őrölt nikkelt szén-monoxiddal reagáltatva nikkel-karbonilt állítottak elő . Ennek alapjánban sikeresen reagáltatta a nitrogén-peroxidot fémes rézzel , kobalttal , nikkellel és vassal . Miután megtudta , hogy Henri Moissan hasonló kísérleteiben az acetiléngázzal nem járt sikerrel , ő az etilénnel próbálkozott . Nikkel-oxidon°C-on hidrogént fúvatott keresztül , hogy nikkellé redukálja , majd etilént áramoltatott rá , ám a keletkező gáz nem hidrogén volt , mint Moissan jósolta , hanem etán , mert az etilén hidrogéneződött.ben nikkelkatalízis-módszerével sikerült benzolból ciklohexánt készítenie , majd bemutatta használhatóságát telítetlen ketonok , aldehidek , fenolok és nitrilek esetében is , valamint sikeresen állított elő szén-dioxidból metánt ( Sabatier-reakció ) . Kidolgozott egy új elméletet a katalizátorok működésére : a századi elképzeléssel szemben , miszerint a katalizátor ( a platina , mert akkor csak ezt ismerték ) csak fizikailag abszorbeálja a kiindulási anyagokat és egymás közelébe hozza őket , Sabatier azt állította , hogy a katalizátor reakcióba is léphet a vegyületekkel és instabil köztiterméket hoz létre , amely könnyebben reagál a másik kémiai anyaggal . Módszerét a későbbiekben széleskörűen alkalmazták az iparban , főleg a petrolkémiában , metanolgyártásban és margaringyártásban , de Sabatiert nem érdekelték eredményei gyakorlati alkalmazásai . Néhány szabadalmat azért beadott , ezek elsősorban a kőolaj alkotóelemeinek hidrogénezésére vonatkoztak . Díjai Paul Sabatierben kémiai Nobel-díjban részesült ( Victor Grignard-ral megosztva ) a nikkelkatalízis felfedezéséért . Kitüntették a Becsületrend parancsnoki fokozatával.ben megkapta a brit Royal Society Davy-érmét, ban pedig a Royal-érmet;ban a brit Királyi Művészeti Társaság Albert-érmét, ban pedig az amerikai Franklin-érmet . Róla nevezték el a Toulouse-i Egyetem fiókintézményét , az Université Paul Sabatier-t ( hivatalos nevén Université Toulouse III - Paul Sabatier ) . Családja Paul Sabatier nős volt , felesége családneve Herail volt . Négy lánya született , egyikük a neves olasz vegyészhez , Emilio Pomilióhoz ment férjhez . Szabad idejében művészetekkel és kertészkedéssel foglalkozott . Paul Sabatier augusztusén halt meg Toulouse-ban,évesen . Jegyzetek Források Paul Sabatier - Biographical Nobelprize.org Paul Sabatier Notable Names Database Sabatier , Paul Encyclopedia.com Paul Sabatier Encyclopaedia Britannica 1854-ben született személyek 1941-ben elhunyt személyek Nobel-díjas kémikusok Francia Nobel-díjasok Francia kémikusok A Román Akadémia tagjai A Francia Természettudományi Akadémia tagjai Francia egyetemi , főiskolai oktatók