Bibinje
Bibinje () falu és község Horvátországban Zára megyében.

Fekvése
Zára központjától légvonalban 6 km-re, közúton 8 km-re délkeletre, Dalmácia északi részén, a Velebit-csatorna partján fekszik.

Története
Bibinje története a 11. századig vezethető vissza, amikor „Tochinia” néven királyi birtok volt. Erről IV. Krešimir horvát király 1066-ban kibocsátott adománylevele tanúskodik, melyben a zárai bencés kolostor alapítása alkalmából a bibinjei birtokot adományozza a čiki apátságnak. Ebben az időben a bibinjeiek még a zárai nagybirtokosok jobbágyai voltak. Bibinjét mai nevén 1214-ben említik először „Bibanum” néven, mely nevet egy Vibius nevű római veteránról kapta, akinek egykor a mai bibinjei félszigeten villagazdasága (villa rustica) volt. Bibinje keletkezéséről nem maradt fenn írásos dokumentum, de a népi hagyomány szerint eredetileg a mai település feletti magaslaton (pontosabban a dombokkal övezett bibinjei mezőn) állt. Ennek a területnek a központját ma Petrinának nevezik, mely nevet a 8. században épített Szent Péter templomáról kapta. A 15. századtól megkezdődtek a török támadások és a település lakóira nagyon nehéz időszak következett. A török támadásokat megelőzően már pestisjárvány is szedte áldozatait, mely elől az akkori Stomorin, a mai Petrina lakói arra a félszigetre húzódtak, amelyen a mai bibinjei ófalu áll. A török elleni védelem céljából 1468-ban a velencei hatóságok tornyokkal megerősített védőfalat emeltek a félszigetnek az északi, Jaz-öböl és Kaštelić felőli oldalára. A ciprusi és a kandiai háború idején Bibinjét felgyújtották és lerombolták. Az 1527-es összeírás szerint a település két részből, Velike- és Male Bibinjéből állt. Velike Bibinje a 42 lakossal a félsziget végében (a mai Puntán) feküdt. Legrégibb része a biogradi bencések által épített Keresztelő Szent János templom körül alakult ki. Male Bibinje a főként Petrinából érkezett 49 lakossal a járványok és éhség védőszentjének Szent Rókusnak szentelt templom körül fejlődött. A török elleni harcok helyi hőse Stipan Sorić bibinjei plébános volt, aki nemcsak a zárai térség, hanem egész Dalmácia és Lika török alóli felszabadításának szentelte életét és aki a likai Ribniknél halt hősi halált 1648-ban. Bibinjéről több pap és szerzetes is származik, akik sikerrel őrizték a hitet a nemzettudatot a nép körében. Közülük néhányan az újabb időkből is ismertek, mint Ante Fuzul, Miho Levali, Petar Spanić és Marko Sikirić atyák.
Bibinje 1797-ig a Velencei Köztársaság része volt, majd miután a francia seregek felszámolták a Velencei Köztársaságot osztrák csapatok szállták meg. 1809-ben az Első Francia Császárság Illír Tartományának része lett. 1815-ben a bécsi kongresszus újra Ausztriának adta, amely a Dalmát Királyság részeként Zárából igazgatta 1918-ig. A településnek 1880-ban 375, 1910-ben 629 lakosa volt. Az első világháborút követően előbb a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság, majd Jugoszlávia része lett. 2011-ben 3985 lakosa volt, akik főként mezőgazdasággal, állattenyésztéssel és turizmussal foglalkoztak.

Lakosság

Nevezetességei
Szent Rókus tiszteletére szentelt temploma, amely a település fő jelképének is mondható a 16. században épült a félsziget déli szegletében közvetlenül a falak mellett. A népi emlékezet máig megőrizte, hogy az egykori szörnyű járványok idején építették, hogy megvédje a település lakóit. Érdekessége a nemesi sírhelyek belső elrendezése. A templom egyhajós épület sekrestyével és három oltárral. A főoltár képe a Szűzanyát ábrázolja Szent Rókus és Szent Simon társaságában. A falmélyedésekben a Lourdes-i Szűzanya, Szent Rókus, Jézus szíve, Szent József és Szent Antal szobrai láthatók. A homlokzat feletti harangépítményben két harang látható.
A Sasavac-hegy lábánál található az új nagy temető. Itt építették fel 1995-ben a Szentlélek-templomot. A templom apszisában kőoltár áll, melynek elülső oldalán jellegzetes horvát fonatos díszítésű kereszt látható.
A Keresztelő Szent János templomot a 15. század elején építették akkori lakói a bibinjei félsziget közepén, mely köré temetkeztek. 1995-ben az épületet felújították és egyházi tárgyakból rendeztek be itt kiállítást. A fából faragott felújított oltárán középen a Szűzanya gyermekével, oldalt Szent Péter és Szent János látható.
A Nagyboldogasszony tiszteletére szentelt új plébániatemplomot két kísérlet után (1940 és 1966) végül 1985-ben sikerült felépíteni. Öt harangját 1988-ban vásárolták. Egyhajós épület sekrestyével, kriptával, atombiztos óvóhellyel. Oltára kőből készült, a szentélyben a Nagyboldogasszony szobra látható, a szentségtartó intarziája Milan Nadinić alkotása P. Ker atya ajándéka.
A puntai Keresztelő Szent János vértanúsága tiszteletére szentelt templom egyhajós épület, félköríves apszissal. A biogragi bencések építették a 12. században, a bibinjeiek 1990-ben újították fel.
A térség legrégibb temploma a 8. századi petrinai Szent Péter templom maradványait a zárai régészeti múzeum munkatársai tárták fel Miro Jurić vezetésével. A megmaradt rossz állagú falakat konzerválták. A templom a török korban pusztult el. A falu lakói a mai Bibinje területére menekültek. Az 1920-as években az olaszok a templom apszisában betonbunkert építettek, mely a maradványok további pusztulásához vezetett.
A Biba-Jader (Vrána-Zára) római akvadukt maradványai a Lonić településrészen.

További információk
Bibinje község hivatalos honlapja 
Bibinje turisztikai irodájának honlapja 
A zárai érsekség honlapja 
Bibinje internetes portálja 
Bibinje turistainformációk  
A petrinai Szent Péter templom feltárása

Jegyzetek

Zára megye települései
Bibinje ( ) falu és község Horvátországban Zára megyében . Fekvése Zára központjától légvonalbankm-re , közútonkm-re délkeletre , Dalmácia északi részén , a Velebit-csatorna partján fekszik . Története Bibinje története a századig vezethető vissza , amikor „ Tochinia” néven királyi birtok volt . Erről IV . Krešimir horvát királyban kibocsátott adománylevele tanúskodik , melyben a zárai bencés kolostor alapítása alkalmából a bibinjei birtokot adományozza a čiki apátságnak . Ebben az időben a bibinjeiek még a zárai nagybirtokosok jobbágyai voltak . Bibinjét mai nevénben említik először „ Bibanum” néven , mely nevet egy Vibius nevű római veteránról kapta , akinek egykor a mai bibinjei félszigeten villagazdasága ( villa rustica ) volt . Bibinje keletkezéséről nem maradt fenn írásos dokumentum , de a népi hagyomány szerint eredetileg a mai település feletti magaslaton ( pontosabban a dombokkal övezett bibinjei mezőn ) állt . Ennek a területnek a központját ma Petrinának nevezik , mely nevet a században épített Szent Péter templomáról kapta . A századtól megkezdődtek a török támadások és a település lakóira nagyon nehéz időszak következett . A török támadásokat megelőzően már pestisjárvány is szedte áldozatait , mely elől az akkori Stomorin , a mai Petrina lakói arra a félszigetre húzódtak , amelyen a mai bibinjei ófalu áll . A török elleni védelem céljábólban a velencei hatóságok tornyokkal megerősített védőfalat emeltek a félszigetnek az északi , Jaz-öböl és Kaštelić felőli oldalára . A ciprusi és a kandiai háború idején Bibinjét felgyújtották és lerombolták . Azes összeírás szerint a település két részből , Velike- és Male Bibinjéből állt . Velike Bibinje alakossal a félsziget végében ( a mai Puntán ) feküdt . Legrégibb része a biogradi bencések által épített Keresztelő Szent János templom körül alakult ki . Male Bibinje a főként Petrinából érkezettlakossal a járványok és éhség védőszentjének Szent Rókusnak szentelt templom körül fejlődött . A török elleni harcok helyi hőse Stipan Sorić bibinjei plébános volt , aki nemcsak a zárai térség , hanem egész Dalmácia és Lika török alóli felszabadításának szentelte életét és aki a likai Ribniknél halt hősi haláltban . Bibinjéről több pap és szerzetes is származik , akik sikerrel őrizték a hitet a nemzettudatot a nép körében . Közülük néhányan az újabb időkből is ismertek , mint Ante Fuzul , Miho Levali , Petar Spanić és Marko Sikirić atyák . Bibinjeig a Velencei Köztársaság része volt , majd miután a francia seregek felszámolták a Velencei Köztársaságot osztrák csapatok szállták meg.ben az Első Francia Császárság Illír Tartományának része lett.ben a bécsi kongresszus újra Ausztriának adta , amely a Dalmát Királyság részeként Zárából igazgattaig . A településnekbanbenlakosa volt . Az első világháborút követően előbb a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság , majd Jugoszlávia része lett.benlakosa volt , akik főként mezőgazdasággal , állattenyésztéssel és turizmussal foglalkoztak . Lakosság Nevezetességei Szent Rókus tiszteletére szentelt temploma , amely a település fő jelképének is mondható a században épült a félsziget déli szegletében közvetlenül a falak mellett . A népi emlékezet máig megőrizte , hogy az egykori szörnyű járványok idején építették , hogy megvédje a település lakóit . Érdekessége a nemesi sírhelyek belső elrendezése . A templom egyhajós épület sekrestyével és három oltárral . A főoltár képe a Szűzanyát ábrázolja Szent Rókus és Szent Simon társaságában . A falmélyedésekben a Lourdes-i Szűzanya , Szent Rókus , Jézus szíve , Szent József és Szent Antal szobrai láthatók . A homlokzat feletti harangépítményben két harang látható . A Sasavac-hegy lábánál található az új nagy temető . Itt építették felben a Szentlélek-templomot . A templom apszisában kőoltár áll , melynek elülső oldalán jellegzetes horvát fonatos díszítésű kereszt látható . A Keresztelő Szent János templomot a század elején építették akkori lakói a bibinjei félsziget közepén , mely köré temetkeztek.ben az épületet felújították és egyházi tárgyakból rendeztek be itt kiállítást . A fából faragott felújított oltárán középen a Szűzanya gyermekével , oldalt Szent Péter és Szent János látható . A Nagyboldogasszony tiszteletére szentelt új plébániatemplomot két kísérlet utánésvégülben sikerült felépíteni . Öt harangjátban vásárolták . Egyhajós épület sekrestyével , kriptával , atombiztos óvóhellyel . Oltára kőből készült , a szentélyben a Nagyboldogasszony szobra látható , a szentségtartó intarziája Milan Nadinić alkotása P. Ker atya ajándéka . A puntai Keresztelő Szent János vértanúsága tiszteletére szentelt templom egyhajós épület , félköríves apszissal . A biogragi bencések építették a században , a bibinjeiekben újították fel . A térség legrégibb temploma a századi petrinai Szent Péter templom maradványait a zárai régészeti múzeum munkatársai tárták fel Miro Jurić vezetésével . A megmaradt rossz állagú falakat konzerválták . A templom a török korban pusztult el . A falu lakói a mai Bibinje területére menekültek . Azas években az olaszok a templom apszisában betonbunkert építettek , mely a maradványok további pusztulásához vezetett . A Biba-Jader ( Vrána-Zára ) római akvadukt maradványai a Lonić településrészen . További információk Bibinje község hivatalos honlapja Bibinje turisztikai irodájának honlapja A zárai érsekség honlapja Bibinje internetes portálja Bibinje turistainformációk A petrinai Szent Péter templom feltárása Jegyzetek Zára megye települései