Szamádhi
A szamádhi (szanszkrit: समाधि) vagy szamápatti egy tudat feletti spirituális tapasztalat, tudatállapot, elragadtatás  vagy a bölcsesség legfelsőbb szintje  a hindu, buddhista, dzsaina, szikh és jóga iskolákban, a mély meditáció (dhjána) gyakorlatán keresztül. A szamádhiban a tudat megnyugszik és egy dologra koncentrál míg a gyakorlatot végző személy tudatánál marad.

A buddhizmusban a nemes nyolcrétű ösvény nyolc eleme közül az utolsó. A hindu rádzsa-jóga (Astanga) hagyományban a Patandzsali jóga-szútráiban ez a legutolsó fokozat.

Meghatározásai
 Sarbacker: A szamádhi  egy meditációs elmélyedés, amelyet a dhjána gyakorlaton keresztül lehet elérni. 
 Diener, Erhard és Fischer-Schreiber: A szamádhi egy non-dualisztikus tudatállapot, amelyben a tapasztaló tudatosság eggyé válik a tapasztalás tárgyával. 
 Shankman: Egy olyan tartózkodási hely, amelyben a tudat teljesen megnyugszik, de nem olvad egybe a megfigyelés tárgyával, ezáltal képes a megfigyelésre és belátásra a változó élmények folyamában. 
 Srí Csinmoj: A szamádhi a tudat egy spirituális állapota
 Bhagavad Gítá: A tökéletesség szintjét szamádhinak, vagy másképp transznak hívják. Ilyenkor a jóga gyakorlása által az ember elméje minden anyagi tevékenységtől mentes. A jógi ebben az állapotban tiszta elméje segítségével megláthatja önvalóját, s örömet, élvezetet tud meríteni abból. Ezen az örömteli síkon az embernek határtalan lelki boldogságban van része, amelyet transzcendentális érzékszerveivel tapasztal.
 Szvámi Sivananda: A szamádhi egy elragadtatás és az Úrral való áldott egyesülés. Egy tudat feletti spirituális tapasztalat, a tiszta tudatosság állapota.

Eredete
Rhys Davids szerint a szamádhi kifejezést legelőször a szanszkrit nyelvű Maitrájaníja Upanisad említi.

A szamádhiban végződő dhjána gyakorlatának eredete vita tárgyát képezi. Bronkhorst szerint a dhjána buddhista kifejlesztés volt, viszont Alexander Wynne szerint a brahmanikus gyakorlatokból lett átvéve. Ezeket a gyakorlatokat párosították a tudatosság és belátás meditációihoz, majd újraértelmezték azokat.  A szamádhi élmény négy dhjánára való felosztása, úgy tűnik, hogy buddhista újítás. Ezt vette át később nem teljes formájában a Mokṣadharma, a Mahábhárata egyik része. Kalupahana szerint Buddha egyszerűen csak "visszatért a meditációs gyakorlatokhoz", amelyeket Alara Kálamától és Uddaka Ramaputtától tanult.

Buddhizmus

Dhjána
A buddhizmusban a szamádhi a nemes nyolcrétű ösvény nyolc eleme közül az utolsó. A nemes nyolcrétű ösvény a háztulajdonossal kezdődik, aki meghallja a dharma tanításokat és ennek hatására elhagyja otthonát (házát), majd előkészítő gyakorlatok után elkezdi a dhjána gyakorlását.A szamádhi itt a dhjánákra utal, a meditációs szintek fokozatos elmélyítésére. A páli kánonban nyolc egymást követő dhjána állapot szerepel: négy forma meditáció (rúpa dhjána) és négy forma-nélküli meditáció (arúpa dhjána). A kilencedik állapot a Nirodha-Szamápatti.

A négy dhjána és a négy alak nélküli alap jellemzése
A Maddzshima-nikája 26:34-42, Arijaparijeszana-szuttája ("A nemes keresés") a következőképpen jellemzi a négy rúpa dhjánát ("forma dhjánát"), a négy arúpa dhjánát ("forma nélküli dhjánát") és a sannyá-vedajita-nirodhát (az észlelés és érzés megszüntetését):

első dhjána
"Jobb lesz, ha mi most olyan helyen tanyázunk le, ahol nem tud elérni bennünket a vadfogó és a vadfogó segédei.” […] És olyan helyen tanyáztak le, ahol nem tudta elérni őket a vadfogó és segédei. Ott letanyázva, nem vetették rá magukat a csalétekre, […] és nem ejtette őket kedve szerint zsákmányul a vadfogó a csalétek mellett. Mi ez a hely, ahol nem tudja elérni őket a Kísértő és a Kísértő segédei, szerzetesek? Ha a szerzetes minden vágytól távol, minden bajtól távol, eltávolodása szülte, elmélkedve elgondolkozó, boldog örömben az első révület állapotába (első dhjána) jut. Az ilyen szerzetesről ezt mondják: „Megvakította a Kísértőt, kioltotta a Kísértő szeme világát (Mára), láthatatlanná vált a Kísértő számára.

második dhjána
"Ugyanígy az a szerzetes, aki az irányított gondolatok és kiértékelések lecsillapításával belép és megmarad a második dhjánában: szakadás és öröm fakad a nyugalomból, a gondolatmentes és kiértékeléstől mentes tudatosság összpontosul — önbizalom. Ez a szerzetes megvakította Márát. Nyomok híján elpusztította Mára látását és láthatatlanná vált a Kísértő előtt.

harmadik dhjána
"Ugyanígy az a szerzetes, aki a halványuló szakadás által, egykedvű, tudatos és éber marad, az érzékek örömöt lelnek a testben. Belép és megmarad a harmadik dhjánában, amelyről a Nemesek úgy tartják, hogy 'egykedvű és tudatos', kellemes tartózkodási hely. Ez a szerzetes megvakította Márát. Nyomok híján elpusztította Mára látását és láthatatlanná vált a Kísértő előtt.

negyedik dhjána
"Ugyanígy az a szerzetes, aki hátrahagyta az örömöket és a stresszt belép és megmarad a negyedik dhjánában: az egykedvűség és tudatosság tisztaságába, a sem-öröm-sem-fájdalom állapotába. Ez a szerzetes megvakította Márát. Nyomok híján elpusztította Mára látását és láthatatlanná vált a Kísértő előtt.

A tér végtelensége
Ezen a szinten a tér-idő folyamatosság maradványai, a térbeli-időbeli tudatosság még léteznek, de ez már olyan, mintha minden tartalmát kiürítették volna - mint a határtalan tér. Ez nem eszméletlenség, hanem a tudatosságnak vagy éberségnek egy nagyon finom formája, melyben az én már semmiféle értelemben nincs jelen, mint ahogy nincs jelen semmi olyasmi sem, ami az énnel szembeállítható lenne.
"Ugyanígy az a szerzetes, aki a [fizikai] forma észlelését teljesen meghaladta, az ellenállás észlelésének eltűnésével, nem törődve a diverzitás észleléseivel, belép és megmarad a 'végtelen tér' dimenziójában. Ez a szerzetes megvakította Márát. Nyomok híján elpusztította Mára látását és láthatatlanná vált a Kísértő előtt.

A tudatosság végtelensége
A második forma nélküli dhjána az eloldódott tudatosság, amelyben még a térbeli-időbeli tudatosság érzete is megszűnik. De ez sem eszméletlenség, inkább olyan, mint amikor maga a tudatosság eloldódott mindentől. Nem érintkezik semmivel, nincs kapcsolata semmivel. A tudatosság nem szűnik meg, de egyáltalán semminek sincs a tudatában. Egy nagyon mély, nagyon finom "állapotról" van szó. A mindennapi visszatükröző tudatosság eltűnik. Még az alapvető térbeli tudatosság is megszűnik, bár egy finom éberség megmarad.
"Ugyanígy az a szerzetes, aki a végtelen tér dimenzióját is meghaladja, belép és megmarad a végtelen tudat állapotába. Ez a szerzetes megvakította Márát. Nyomok híján elpusztította Mára látását és láthatatlanná vált a Kísértő előtt.

Az üresség dimenziója
A harmadik forma nélküli dhjána az "üresség". Nincs térbeli-időbeli tudatosság, nincs semmiféle tudati tartalom. Ezért Gautama joggal írja le úgy, mint semmi vagy üresség. Nincs többé semmiféle tudatos éberség - mégsem öntudatlan állapot. Tisztán éber, de oly módon, hogy az a hétköznapi tudatosság számára elképzelhetetlen.
"Ugyanígy az a szerzetes, aki a végtelen tudatosság teljes meghaladásával belép és megmarad az üresség dimenziójában. Ez a szerzetes megvakította Márát. Nyomok híján elpusztította Mára látását és láthatatlanná vált a Kísértő előtt.

A sem észlelés, sem nem-észlelés dimenziója
A negyedik forma nélküli dhjána a sem észlelés, sem nem-észlelés, amelyben nincs gondolkodás, nincsenek érzések és nincs semmiféle észlelő sem. Teljesen zavartalan, koncentrált állapot, ugyanakkor nem is az öntudatlanság űrje és nem is a nirvána állapota.
"Ugyanígy az a szerzetes, aki az üresség dimenzióját meghaladja, belép és megmarad a sem észlelés, sem nem-észlelés tudatállapotába. Ez a szerzetes megvakította Márát. Nyomok híján elpusztította Mára látását és láthatatlanná vált a Kísértő előtt.

Az észlelés és az érzések megszűnése
"Ugyanígy az a szerzetes, aki meghaladja a sem észlelés, sem nem-észlelés dimenzióját, belép és megmarad az észlelés és érzés megszűnésének tudatállapotába. Ezzel a tudatának rossz tulajdonságai teljesen megszűnnek. Ez a szerzetes megvakította Márát. Nyomok híján elpusztította Mára látását és láthatatlanná vált a Kísértő előtt. A világ dolgaihoz nem kötődik tovább, gondtalanul jár, áll, ül és fekszik. Hogy lehet ez? Mert meghaladta a Kísértő hatókörét."

Hinduizmus

A szamádhi (समाधि) szó jelentése: szilárd elme, amely egyfajta tudatállapotot jelent. A Nirukti védikus értelmező szótár alapján: Amikor az elme szilárd az önvaló megértésében, azt mondják róla, szamádhiban van.

A Bhagavad Gítá meghatározása alapján, amikor azt mondjuk valakiről, hogy szamádhiban van, az azt jelenti, hogy tökéletesen megvalósította az Ísvara (Isten) tudatot, s aki teljes szamádhiban van, az annyit jelent, hogy megvalósította Brahmant, Paramátmát és Bhagavánt és beleolvadt azokba.

A szamádhi közvetlen megismerés, a felsőbbrendű öntudat állapota, az önvaló átélése, az „eggyéválás" eszköze. Egy tudatfölötti állapot, közvetlen látás és élmény, amelyből hiányzik a megtévesztő Én-tudat, de amelyet az igazi öntudat, az önvaló korláttalan öntudatának fénye betölt.  Ekkor ,,a Látó önmagában honol", nem kell többé tükör, hogy közvetve lássa magát. A szamádhiba merült ember a külvilág számára - legalább ideiglenesen - olyan mintha meghalt volna: de létének középpontjában, egyedüli és igazi gyökerében, az önvalóban olyan világos és ragyogóan tiszta öntudattal honol, amilyen a normális síkon egészen elképzelhetetlen. A testben megvalósult üdvösség állapota ez.

A jógában a szamádhi szó a szm-á-dhi szóösszetételként a tudat "össze-szét-tevődésének"abszolút voltát jelenti. A jóga mágikus tudattransz formációja a végső kozmikus igazság (ritambhará pradzsnyá) birtokosává teszi a jógit. Az anyagi kötöttségekből való metafizikai kiemelkedés a makro- és mikrokozmikus jelenségek avatott ismeretét feltételezi.

A valódi jóga legfőbb jellemzője, hogy gyakorlása által az ember fokozatosan eltávolodik az anyagi felfogástól. Ezután – a Bhagavad Gítá fogalmazása alapján – amikor a jógi transzcendentális elméje és értelme segítségével megvalósítja a Paramátmát (Felsőlélek), úgy, hogy az önvalót nem azonosítja tévesen a Felső Önvalóval, eléri a transz, a szamádhi állapotát.

A szamádhit transznak is nevezik. Egy tudat feletti spirituális tapasztalat. Az elme feloldódik az Örökkévalóban vagy Átmanban, mint só a vízben vagy kámfor a lángban. Ez a tiszta tudatosság állapota. Amikor az ember elméje a jóga gyakorlása révén megszabadul minden anyagi tevékenységtől, a jógi tiszta elméje segítségével megláthatja önvalóját (valódi énjét, személyiségének alapját), s örömet, élvezetet merít abból. Ebben az örömteli állapotban határtalan lelki boldogságban van része, melyet transzcendentális érzékszerveivel tapasztal.

A Bhagavad Gítá alapján - a szamádhit azok az emberek, akiket az anyagi, érzéki gyönyörök érdekelnek, vagy akiket az efféle ideiglenes földi dolgok megtévesztenek, nem érhetik el. Őket az anyagi energia működése valamilyen szinten kárhozatra ítéli.

A teljes megvilágosodás igaz-tudásának próbaköve a megkísértetés. Jézust és Buddhát is megkísértette az Anyag megrontó, visszahúzó szelleme. Jézus, hogy isteni igaztudását és tökéletességét az önként magára vállalt emberi létforma korlátozásainak ellenére beteljesítse, maga is elvonult, s elmélyedő szemléletben, jelképesen mondhatjuk: szamádhiban élt negyven napon át a pusztában. Erre neki nem mint Isten fiának, hanem mint embernek volt szüksége: az elvállalt testnek, az anyagnak ellenálló természetét kellett legyőznie.

Fokozatai 
Különböző kisebb szamádhik vannak, és ezek közül a legmagasabb a szavikalpa szamádhi (szanszkrit: सविकल्पसमाधि).

Patandzsali két kategóriába sorolja a szamádhi tudatállapotait. Az első a kozmikus tapasztalás (pradzsnyá) megkülönböztetéssel bíró, szubjektumra és objektumra elkülönülő, a karmikus láncolatba beépülő (szabídzsa) szamádhi-állapota, a szampradzsnyáta. A szamádhi egy még emeltebb fokozatában, az aszampradzsnyáta (felosztás nélküli, személytelen) vagy nirvikapla "különbség nélküli"-ségében az alacsonyabb létfokozatokból való kiszakadás révén a valóság-megismerés az objektum közvetlen és tiszta, érzékfeletti tapasztalásává lesz (param pratjaksama). Ez utóbbit a teljes elkülönülés (kaivalja) közvetlenül megelőző dharma-megha: "a törvény felhője" - tudatfölötti állapota követi, ami lényegében a két szamádhi fokozat szintézisét jelenti.

A szampradzsnyáta- illetve aszampradzsnyáta-szamádhi egymáshoz kapcsolódó tagozódása:

 szampradzsnyáta-szamádhi (szavikalpa szamádhi)
  vitarka (tárgyra vonatkozó tudatkapcsolódás)
  vicsára (fogalomra irányuló szubtilis ismeret)
  ánanda (üdv-állapot)
  aszmitá (kondicionáltság)

 aszampradzsnyáta-szamádhi
  aszampradzsnyáta (nirvikalpa)
  dharma-mégha-szamádhi

A szavilkalpa szamádhiban (सविकल्पसमाधि) egy rövid időre az egyén teljesen elveszíti emberi tudatát. Ebben az állapotban a tér és az idő fogalma teljesen más. Ebben a szamádhiban az egyén teljesen más világban van. Jelen létünkben rengeteg beteljesületlen vágy van bennünk. Ezzel szemben a szavilkalpa szamádhiban azt látjuk, hogy minden el van végezve, semmit nem kell tennünk. Ebből a szamádhiból viszont mindenkinek vissza kell térnie a közönséges tudatba.

A nirvikalpa szamádhi (निर्विकल्प समाधि) a legmagasabb szamádhi, amit a legtöbb spirituális mester elér, és csak akkor, ha már eljutottak a megvalósításhoz. Néhány óráig vagy néhány napig tart, aztán le kell jönni. 
Általában amikor valaki belép a nirvikalpa szamádhiba, nem akar újra  visszatérni a világba. Ha viszont legalább 18 vagy 21 napig ott marad, nagy valószínűsége van annak, hogy elhagyja a testét.

A szahádzs szamádhi messze a legmagasabb típusú szamádhi. Ebben a szamádhiban az ember a legmagasabb tudatban van, de ugyanakkor a fizikai világban dolgozik. E szamádhi csak akkor jön el, amikor az ember létrehozta elválaszthatatlan egységét a Legfelsőbbel. Az, aki elérte ezt a szamádhit és megmarad benne, az minden percben tudatosan és tökéletesen kinyilvánítja Istent és a transzcendentális Legfelsőbb legnagyobb büszkesége.

A szamádhi egyes fokozatai még elbírnak bizonyos definíciókat, de a szamádhi létezőkön túli, metafizikai realitása a hagyományos módszerekkel megközelíthetetlen. Azon kevesek, akik képesek erre a szintre eljutni, megfogalmazhatatlannak tartják élményeiket. Kétségtelen tény, hogy az "ott" tapasztaltakat semmi mással nem lehet összefüggésbe hozni vagy azonosítani. A Jóga-szútrák az extázist egyszerűen és tömören a "más" (anja) szóval adja vissza. A szamádhi újrateremtett létformája az ember igazi Én-jének, primordiális önmagunk átélése, "purusa-természetünk" felmutatása.

Kapcsolódó szócikkek 
 Dhjána a buddhizmusban
 Dhjána (hinduizmus)
 Dzogcsen
 Mahámudrá
 Mantra
 Meditáció
 Rádzsa-jóga
 Sztoikus filozófia

Megjegyzések

Jegyzetek

Források

További információk
 Attila, Bakos. Ég a szívben, Danvantara Kiadó, 2014 
Gabriel, Roger : The 3 Levels of Samadhi 
 
  
 
 
 
 
 
 
 
Szvámi, Ráma. Szamádhi, Danvantara Kiadó, 2020
 
 
 
 

Buddhista fogalmak
Buddhista meditáció
Jóga
Hinduizmus
A szamádhi ( szanszkrit : समाधि ) vagy szamápatti egy tudat feletti spirituális tapasztalat , tudatállapot , elragadtatás vagy a bölcsesség legfelsőbb szintje a hindu , buddhista , dzsaina , szikh és jóga iskolákban , a mély meditáció ( dhjána ) gyakorlatán keresztül . A szamádhiban a tudat megnyugszik és egy dologra koncentrál míg a gyakorlatot végző személy tudatánál marad . A buddhizmusban a nemes nyolcrétű ösvény nyolc eleme közül az utolsó . A hindu rádzsa-jóga ( Astanga ) hagyományban a Patandzsali jóga-szútráiban ez a legutolsó fokozat . Meghatározásai Sarbacker : A szamádhi egy meditációs elmélyedés , amelyet a dhjána gyakorlaton keresztül lehet elérni . Diener , Erhard és Fischer-Schreiber : A szamádhi egy non-dualisztikus tudatállapot , amelyben a tapasztaló tudatosság eggyé válik a tapasztalás tárgyával . Shankman : Egy olyan tartózkodási hely , amelyben a tudat teljesen megnyugszik , de nem olvad egybe a megfigyelés tárgyával , ezáltal képes a megfigyelésre és belátásra a változó élmények folyamában . Srí Csinmoj : A szamádhi a tudat egy spirituális állapota Bhagavad Gítá : A tökéletesség szintjét szamádhinak , vagy másképp transznak hívják . Ilyenkor a jóga gyakorlása által az ember elméje minden anyagi tevékenységtől mentes . A jógi ebben az állapotban tiszta elméje segítségével megláthatja önvalóját , s örömet , élvezetet tud meríteni abból . Ezen az örömteli síkon az embernek határtalan lelki boldogságban van része , amelyet transzcendentális érzékszerveivel tapasztal . Szvámi Sivananda : A szamádhi egy elragadtatás és az Úrral való áldott egyesülés . Egy tudat feletti spirituális tapasztalat , a tiszta tudatosság állapota . Eredete Rhys Davids szerint a szamádhi kifejezést legelőször a szanszkrit nyelvű Maitrájaníja Upanisad említi . A szamádhiban végződő dhjána gyakorlatának eredete vita tárgyát képezi . Bronkhorst szerint a dhjána buddhista kifejlesztés volt , viszont Alexander Wynne szerint a brahmanikus gyakorlatokból lett átvéve . Ezeket a gyakorlatokat párosították a tudatosság és belátás meditációihoz , majd újraértelmezték azokat . A szamádhi élmény négy dhjánára való felosztása , úgy tűnik , hogy buddhista újítás . Ezt vette át később nem teljes formájában a Mokṣadharma , a Mahábhárata egyik része . Kalupahana szerint Buddha egyszerűen csak " visszatért a meditációs gyakorlatokhoz " , amelyeket Alara Kálamától és Uddaka Ramaputtától tanult . Buddhizmus Dhjána A buddhizmusban a szamádhi a nemes nyolcrétű ösvény nyolc eleme közül az utolsó . A nemes nyolcrétű ösvény a háztulajdonossal kezdődik , aki meghallja a dharma tanításokat és ennek hatására elhagyja otthonát ( házát ) , majd előkészítő gyakorlatok után elkezdi a dhjána gyakorlását.A szamádhi itt a dhjánákra utal , a meditációs szintek fokozatos elmélyítésére . A páli kánonban nyolc egymást követő dhjána állapot szerepel : négy forma meditáció ( rúpa dhjána ) és négy forma-nélküli meditáció ( arúpa dhjána ) . A kilencedik állapot a Nirodha-Szamápatti . A négy dhjána és a négy alak nélküli alap jellemzése A Maddzshima-nikája34-42 , Arijaparijeszana-szuttája ( "A nemes keresés " ) a következőképpen jellemzi a négy rúpa dhjánát ( " forma dhjánát " ) , a négy arúpa dhjánát ( " forma nélküli dhjánát " ) és a sannyá-vedajita-nirodhát ( az észlelés és érzés megszüntetését ) : első dhjána "Jobb lesz , ha mi most olyan helyen tanyázunk le , ahol nem tud elérni bennünket a vadfogó és a vadfogó segédei.” [ … ] És olyan helyen tanyáztak le , ahol nem tudta elérni őket a vadfogó és segédei . Ott letanyázva , nem vetették rá magukat a csalétekre , [ … ] és nem ejtette őket kedve szerint zsákmányul a vadfogó a csalétek mellett . Mi ez a hely , ahol nem tudja elérni őket a Kísértő és a Kísértő segédei , szerzetesek ? Ha a szerzetes minden vágytól távol , minden bajtól távol , eltávolodása szülte , elmélkedve elgondolkozó , boldog örömben az első révület állapotába ( első dhjána ) jut . Az ilyen szerzetesről ezt mondják : „ Megvakította a Kísértőt , kioltotta a Kísértő szeme világát ( Mára ) , láthatatlanná vált a Kísértő számára. második dhjána " Ugyanígy az a szerzetes , aki az irányított gondolatok és kiértékelések lecsillapításával belép és megmarad a második dhjánában : szakadás és öröm fakad a nyugalomból , a gondolatmentes és kiértékeléstől mentes tudatosság összpontosul — önbizalom . Ez a szerzetes megvakította Márát . Nyomok híján elpusztította Mára látását és láthatatlanná vált a Kísértő előtt . harmadik dhjána " Ugyanígy az a szerzetes , aki a halványuló szakadás által , egykedvű , tudatos és éber marad , az érzékek örömöt lelnek a testben . Belép és megmarad a harmadik dhjánában , amelyről a Nemesek úgy tartják , hogy 'egykedvű és tudatos' , kellemes tartózkodási hely . Ez a szerzetes megvakította Márát . Nyomok híján elpusztította Mára látását és láthatatlanná vált a Kísértő előtt. negyedik dhjána " Ugyanígy az a szerzetes , aki hátrahagyta az örömöket és a stresszt belép és megmarad a negyedik dhjánában : az egykedvűség és tudatosság tisztaságába , a sem-öröm-sem-fájdalom állapotába . Ez a szerzetes megvakította Márát . Nyomok híján elpusztította Mára látását és láthatatlanná vált a Kísértő előtt . A tér végtelensége Ezen a szinten a tér-idő folyamatosság maradványai , a térbeli-időbeli tudatosság még léteznek , de ez már olyan , mintha minden tartalmát kiürítették volna - mint a határtalan tér . Ez nem eszméletlenség , hanem a tudatosságnak vagy éberségnek egy nagyon finom formája , melyben az én már semmiféle értelemben nincs jelen , mint ahogy nincs jelen semmi olyasmi sem , ami az énnel szembeállítható lenne . " Ugyanígy az a szerzetes , aki a [ fizikai ] forma észlelését teljesen meghaladta , az ellenállás észlelésének eltűnésével , nem törődve a diverzitás észleléseivel , belép és megmarad a 'végtelen tér' dimenziójában . Ez a szerzetes megvakította Márát . Nyomok híján elpusztította Mára látását és láthatatlanná vált a Kísértő előtt . A tudatosság végtelensége A második forma nélküli dhjána az eloldódott tudatosság , amelyben még a térbeli-időbeli tudatosság érzete is megszűnik . De ez sem eszméletlenség , inkább olyan , mint amikor maga a tudatosság eloldódott mindentől . Nem érintkezik semmivel , nincs kapcsolata semmivel . A tudatosság nem szűnik meg , de egyáltalán semminek sincs a tudatában . Egy nagyon mély , nagyon finom " állapotról " van szó . A mindennapi visszatükröző tudatosság eltűnik . Még az alapvető térbeli tudatosság is megszűnik , bár egy finom éberség megmarad . " Ugyanígy az a szerzetes , aki a végtelen tér dimenzióját is meghaladja , belép és megmarad a végtelen tudat állapotába . Ez a szerzetes megvakította Márát . Nyomok híján elpusztította Mára látását és láthatatlanná vált a Kísértő előtt . Az üresség dimenziója A harmadik forma nélküli dhjána az " üresség " . Nincs térbeli-időbeli tudatosság , nincs semmiféle tudati tartalom . Ezért Gautama joggal írja le úgy , mint semmi vagy üresség . Nincs többé semmiféle tudatos éberség - mégsem öntudatlan állapot . Tisztán éber , de oly módon , hogy az a hétköznapi tudatosság számára elképzelhetetlen . " Ugyanígy az a szerzetes , aki a végtelen tudatosság teljes meghaladásával belép és megmarad az üresség dimenziójában . Ez a szerzetes megvakította Márát . Nyomok híján elpusztította Mára látását és láthatatlanná vált a Kísértő előtt . A sem észlelés , sem nem-észlelés dimenziója A negyedik forma nélküli dhjána a sem észlelés , sem nem-észlelés , amelyben nincs gondolkodás , nincsenek érzések és nincs semmiféle észlelő sem . Teljesen zavartalan , koncentrált állapot , ugyanakkor nem is az öntudatlanság űrje és nem is a nirvána állapota . " Ugyanígy az a szerzetes , aki az üresség dimenzióját meghaladja , belép és megmarad a sem észlelés , sem nem-észlelés tudatállapotába . Ez a szerzetes megvakította Márát . Nyomok híján elpusztította Mára látását és láthatatlanná vált a Kísértő előtt . Az észlelés és az érzések megszűnése " Ugyanígy az a szerzetes , aki meghaladja a sem észlelés , sem nem-észlelés dimenzióját , belép és megmarad az észlelés és érzés megszűnésének tudatállapotába . Ezzel a tudatának rossz tulajdonságai teljesen megszűnnek . Ez a szerzetes megvakította Márát . Nyomok híján elpusztította Mára látását és láthatatlanná vált a Kísértő előtt . A világ dolgaihoz nem kötődik tovább , gondtalanul jár , áll , ül és fekszik . Hogy lehet ez ? Mert meghaladta a Kísértő hatókörét . " Hinduizmus A szamádhi ( समाधि ) szó jelentése : szilárd elme , amely egyfajta tudatállapotot jelent . A Nirukti védikus értelmező szótár alapján : Amikor az elme szilárd az önvaló megértésében , azt mondják róla , szamádhiban van . A Bhagavad Gítá meghatározása alapján , amikor azt mondjuk valakiről , hogy szamádhiban van , az azt jelenti , hogy tökéletesen megvalósította az Ísvara ( Isten ) tudatot , s aki teljes szamádhiban van , az annyit jelent , hogy megvalósította Brahmant , Paramátmát és Bhagavánt és beleolvadt azokba . A szamádhi közvetlen megismerés , a felsőbbrendű öntudat állapota , az önvaló átélése , az „ eggyéválás " eszköze . Egy tudatfölötti állapot , közvetlen látás és élmény , amelyből hiányzik a megtévesztő Én-tudat , de amelyet az igazi öntudat , az önvaló korláttalan öntudatának fénye betölt . Ekkor, ,a Látó önmagában honol " , nem kell többé tükör , hogy közvetve lássa magát . A szamádhiba merült ember a külvilág számára - legalább ideiglenesen - olyan mintha meghalt volna : de létének középpontjában , egyedüli és igazi gyökerében , az önvalóban olyan világos és ragyogóan tiszta öntudattal honol , amilyen a normális síkon egészen elképzelhetetlen . A testben megvalósult üdvösség állapota ez . A jógában a szamádhi szó a szm-á-dhi szóösszetételként a tudat " össze-szét-tevődésének " abszolút voltát jelenti . A jóga mágikus tudattransz formációja a végső kozmikus igazság ( ritambhará pradzsnyá ) birtokosává teszi a jógit . Az anyagi kötöttségekből való metafizikai kiemelkedés a makro- és mikrokozmikus jelenségek avatott ismeretét feltételezi . A valódi jóga legfőbb jellemzője , hogy gyakorlása által az ember fokozatosan eltávolodik az anyagi felfogástól . Ezután – a Bhagavad Gítá fogalmazása alapján – amikor a jógi transzcendentális elméje és értelme segítségével megvalósítja a Paramátmát ( Felsőlélek ) , úgy , hogy az önvalót nem azonosítja tévesen a Felső Önvalóval , eléri a transz , a szamádhi állapotát . A szamádhit transznak is nevezik . Egy tudat feletti spirituális tapasztalat . Az elme feloldódik az Örökkévalóban vagy Átmanban , mint só a vízben vagy kámfor a lángban . Ez a tiszta tudatosság állapota . Amikor az ember elméje a jóga gyakorlása révén megszabadul minden anyagi tevékenységtől , a jógi tiszta elméje segítségével megláthatja önvalóját ( valódi énjét , személyiségének alapját ) , s örömet , élvezetet merít abból . Ebben az örömteli állapotban határtalan lelki boldogságban van része , melyet transzcendentális érzékszerveivel tapasztal . A Bhagavad Gítá alapján - a szamádhit azok az emberek , akiket az anyagi , érzéki gyönyörök érdekelnek , vagy akiket az efféle ideiglenes földi dolgok megtévesztenek , nem érhetik el . Őket az anyagi energia működése valamilyen szinten kárhozatra ítéli . A teljes megvilágosodás igaz-tudásának próbaköve a megkísértetés . Jézust és Buddhát is megkísértette az Anyag megrontó , visszahúzó szelleme . Jézus , hogy isteni igaztudását és tökéletességét az önként magára vállalt emberi létforma korlátozásainak ellenére beteljesítse , maga is elvonult , s elmélyedő szemléletben , jelképesen mondhatjuk : szamádhiban élt negyven napon át a pusztában . Erre neki nem mint Isten fiának , hanem mint embernek volt szüksége : az elvállalt testnek , az anyagnak ellenálló természetét kellett legyőznie . Fokozatai Különböző kisebb szamádhik vannak , és ezek közül a legmagasabb a szavikalpa szamádhi ( szanszkrit : सविकल्पसमाधि ) . Patandzsali két kategóriába sorolja a szamádhi tudatállapotait . Az első a kozmikus tapasztalás ( pradzsnyá ) megkülönböztetéssel bíró , szubjektumra és objektumra elkülönülő , a karmikus láncolatba beépülő ( szabídzsa ) szamádhi-állapota , a szampradzsnyáta . A szamádhi egy még emeltebb fokozatában , az aszampradzsnyáta ( felosztás nélküli , személytelen ) vagy nirvikapla " különbség nélküli"-ségében az alacsonyabb létfokozatokból való kiszakadás révén a valóság-megismerés az objektum közvetlen és tiszta , érzékfeletti tapasztalásává lesz ( param pratjaksama ) . Ez utóbbit a teljes elkülönülés ( kaivalja ) közvetlenül megelőző dharma-megha : " a törvény felhője " - tudatfölötti állapota követi , ami lényegében a két szamádhi fokozat szintézisét jelenti . A szampradzsnyáta- illetve aszampradzsnyáta-szamádhi egymáshoz kapcsolódó tagozódása : szampradzsnyáta-szamádhi ( szavikalpa szamádhi ) vitarka ( tárgyra vonatkozó tudatkapcsolódás ) vicsára ( fogalomra irányuló szubtilis ismeret ) ánanda ( üdv-állapot ) aszmitá ( kondicionáltság ) aszampradzsnyáta-szamádhi aszampradzsnyáta ( nirvikalpa ) dharma-mégha-szamádhi A szavilkalpa szamádhiban ( सविकल्पसमाधि ) egy rövid időre az egyén teljesen elveszíti emberi tudatát . Ebben az állapotban a tér és az idő fogalma teljesen más . Ebben a szamádhiban az egyén teljesen más világban van . Jelen létünkben rengeteg beteljesületlen vágy van bennünk . Ezzel szemben a szavilkalpa szamádhiban azt látjuk , hogy minden el van végezve , semmit nem kell tennünk . Ebből a szamádhiból viszont mindenkinek vissza kell térnie a közönséges tudatba . A nirvikalpa szamádhi ( निर्विकल्प समाधि ) a legmagasabb szamádhi , amit a legtöbb spirituális mester elér , és csak akkor , ha már eljutottak a megvalósításhoz . Néhány óráig vagy néhány napig tart , aztán le kell jönni . Általában amikor valaki belép a nirvikalpa szamádhiba , nem akar újra visszatérni a világba . Ha viszont legalábbvagynapig ott marad , nagy valószínűsége van annak , hogy elhagyja a testét . A szahádzs szamádhi messze a legmagasabb típusú szamádhi . Ebben a szamádhiban az ember a legmagasabb tudatban van , de ugyanakkor a fizikai világban dolgozik . E szamádhi csak akkor jön el , amikor az ember létrehozta elválaszthatatlan egységét a Legfelsőbbel . Az , aki elérte ezt a szamádhit és megmarad benne , az minden percben tudatosan és tökéletesen kinyilvánítja Istent és a transzcendentális Legfelsőbb legnagyobb büszkesége . A szamádhi egyes fokozatai még elbírnak bizonyos definíciókat , de a szamádhi létezőkön túli , metafizikai realitása a hagyományos módszerekkel megközelíthetetlen . Azon kevesek , akik képesek erre a szintre eljutni , megfogalmazhatatlannak tartják élményeiket . Kétségtelen tény , hogy az " ott " tapasztaltakat semmi mással nem lehet összefüggésbe hozni vagy azonosítani . A Jóga-szútrák az extázist egyszerűen és tömören a " más " ( anja ) szóval adja vissza . A szamádhi újrateremtett létformája az ember igazi Én-jének , primordiális önmagunk átélése , " purusa-természetünk " felmutatása . Kapcsolódó szócikkek Dhjána a buddhizmusban Dhjána ( hinduizmus ) Dzogcsen Mahámudrá Mantra Meditáció Rádzsa-jóga Sztoikus filozófia Megjegyzések Jegyzetek Források További információk Attila, Bakos . Ég a szívben , Danvantara Kiadó , Gabriel , Roger \ : TheLevels of Samadhi Szvámi , Ráma . Szamádhi , Danvantara Kiadó , Buddhista fogalmak Buddhista meditáció Jóga Hinduizmus