Tláhuac
Tláhuac Mexikóváros legkeletebbi kerülete. Lakossága 2010-ben meghaladta a 360 000 főt.

Földrajz

Fekvése
A Szövetségi Körzet keleti felén fekvő kerület mintegy harmada beépített terület, a többi főként mezőgazdasági hasznosítás alatt áll. Nagy része sík terület, de délnyugati csücskében a Teuhtli nevű vulkán emelkedik, északi határán pedig néhány, több száz méter relatív magasságú hegy: a Xaltepec, a Tetecón és a Guadalupe. A kerület fő vízfolyása három csatorna: az Amecameca, a Chalco és a Grande.

Éghajlat
A kerület éghajlata meleg, de nem forró, és nyáron–ősz elején csapadékos. Minden hónapban mértek már legalább 32 °C-os hőséget, de a rekord nem érte el a 39 °C-ot. Az átlagos hőmérsékletek a januári 13,9 és a májusi 19,1 fok között váltakoznak, gyenge fagyok előfordulnak. Az évi átlagosan 546 mm csapadék időbeli eloszlása nagyon egyenetlen: a júniustól szeptemberig tartó 4 hónapos időszak alatt hull az éves mennyiség közel 75%-a.

Népesség
A kerület népessége a közelmúltban igen gyorsan növekedett:

Települései
A kerülethez 40 külső település is tartozik, közülük a legnagyobbak lakossága 2010-ben a következőképpen alakult:

Története
A Tláhuac név a Cuitláhuac navatl nyelvű szó rövidüléséből származik, de hogy ez a hosszabb szó mit jelent, arról többféle elképzelés is létezik. Van, aki szerint egyfajta penészes vízre utal, mások szerint a víz urának énekére, de van olyan feltételezés is, miszerint a víz őrzőjének helyét jelenti.

Tláhuacot az egykori Xochimilcói-tó egy szigetén alapították 1222-ben, első lakói a csicsimékek voltak. Többször elöntötte a víz, de a csinampás termelési rendszernek köszönhetően a település életben maradt és fejlődött. A 14. században az azcapotzalcói tepanékok hódították meg, de később a mexikák visszafoglalták. A spanyolok megérkezése után a ferencesek elkezdték a hittérítést, amit 1554-ben a domonkosok vettek át tőlük.

A Tláhuac körüli tó végleges kiszárítása a 19. század végén kezdődött meg, ekkor épült fel az itt áthaladó vasútvonal is. Egy 1903-as törvény értelmében Tláhuac önálló községként megszűnt, de a forradalom után, 1924-ben Severino Cenicerosnak köszönhetően elszakadhatott Xochimilcótól, 1928 végén pedig önálló kerületté alakult Mexikóvároson belül.

Turizmus, látnivalók
A kerületben megtekintésre érdemesek a korábbi évszázadok hittérítői által alapított templomok és kolostorok, valamint két múzeum: a Museo Regional de Tláhuac és a Museo Regional de Mixquic, ahol főként régészeti leleteket, ősi művészeti alkotásokat állítottak ki. A kerület két legfontosabb parkja a Bosque de Tláhuac és a Parque de los Olivos, ahova a kikapcsolódni és sportolni vágyók szívesen ellátogatnak. A Lago de los Reyes nevű, 1,9 hektáros tó szintén kedvelt célpontja a helyieknek. Ugyancsak találhatók értékek a természeti környezetben is, például a Mexikói-völgy egyik utolsó megmaradt vizes élőhelye, az úgynevezett Zona de los Humedales.

Források

Mexikóváros kerületei
Tláhuac Mexikóváros legkeletebbi kerülete . Lakosságaben meghaladta a000 főt . Földrajz Fekvése A Szövetségi Körzet keleti felén fekvő kerület mintegy harmada beépített terület , a többi főként mezőgazdasági hasznosítás alatt áll . Nagy része sík terület , de délnyugati csücskében a Teuhtli nevű vulkán emelkedik , északi határán pedig néhány , több száz méter relatív magasságú hegy : a Xaltepec , a Tetecón és a Guadalupe . A kerület fő vízfolyása három csatorna : az Amecameca , a Chalco és a Grande . Éghajlat A kerület éghajlata meleg , de nem forró , és nyáron–ősz elején csapadékos . Minden hónapban mértek már legalább°C-os hőséget , de a rekord nem érte el a°C-ot . Az átlagos hőmérsékletek a januári9 és a májusi1 fok között váltakoznak , gyenge fagyok előfordulnak . Az évi átlagosanmm csapadék időbeli eloszlása nagyon egyenetlen : a júniustól szeptemberig tartóhónapos időszak alatt hull az éves mennyiség közel-a . Népesség A kerület népessége a közelmúltban igen gyorsan növekedett : Települései A kerülethezkülső település is tartozik , közülük a legnagyobbak lakosságaben a következőképpen alakult : Története A Tláhuac név a Cuitláhuac navatl nyelvű szó rövidüléséből származik , de hogy ez a hosszabb szó mit jelent , arról többféle elképzelés is létezik . Van , aki szerint egyfajta penészes vízre utal , mások szerint a víz urának énekére , de van olyan feltételezés is , miszerint a víz őrzőjének helyét jelenti . Tláhuacot az egykori Xochimilcói-tó egy szigetén alapítottákben , első lakói a csicsimékek voltak . Többször elöntötte a víz , de a csinampás termelési rendszernek köszönhetően a település életben maradt és fejlődött . A században az azcapotzalcói tepanékok hódították meg , de később a mexikák visszafoglalták . A spanyolok megérkezése után a ferencesek elkezdték a hittérítést , amitben a domonkosok vettek át tőlük . A Tláhuac körüli tó végleges kiszárítása a század végén kezdődött meg , ekkor épült fel az itt áthaladó vasútvonal is . Egyas törvény értelmében Tláhuac önálló községként megszűnt , de a forradalom után, ben Severino Cenicerosnak köszönhetően elszakadhatott Xochimilcótól, végén pedig önálló kerületté alakult Mexikóvároson belül . Turizmus , látnivalók A kerületben megtekintésre érdemesek a korábbi évszázadok hittérítői által alapított templomok és kolostorok , valamint két múzeum : a Museo Regional de Tláhuac és a Museo Regional de Mixquic , ahol főként régészeti leleteket , ősi művészeti alkotásokat állítottak ki . A kerület két legfontosabb parkja a Bosque de Tláhuac és a Parque de los Olivos , ahova a kikapcsolódni és sportolni vágyók szívesen ellátogatnak . A Lago de los Reyes nevű,9 hektáros tó szintén kedvelt célpontja a helyieknek . Ugyancsak találhatók értékek a természeti környezetben is , például a Mexikói-völgy egyik utolsó megmaradt vizes élőhelye , az úgynevezett Zona de los Humedales . Források Mexikóváros kerületei