Túristvándi vízimalom
A túristvándi vízimalom a Szabolcs-Szatmár-Bereg vármegyei Túristvándiban található, a Túr egyik ágán (Öreg-Túr). A műemlék, még működőképes vízimalom ma múzeumként funkcionál és egész évben látogatható.

Története 

A település első malmáról a Váradi regestrum tesz említést, 1181-et jelölve meg a malom építésének feltételezett elkészülteként. Erről a malomról nem tudjuk biztosan, hogy vízimalom volt, lehetett szárazmalom is. Csak a malom tulajdonosának nevét ismerjük meg az iratból, őt Eleusnak (Illésnek) hívták.

A település az Ond törzs Szente-Mágocs nemzetségéből származó Kölcsei (Kölcsey) és Kende családok birtokához tartozott évszázadokon keresztül. Egy 1315-ben keletkezett irat már vízimalmot említ, mely már korábban is állhatott. Ez a malom feltételezhetően a mai helyén állt, közel az uradalom központjához és egy fontos útkereszteződéshez. Károly Róbert király, miután Kölcsei Máté nem küldött csapatokat a királyi seregbe egy hadjárathoz, megfosztotta birtokaitól. Ő is és leszármazottai is folyamatosan próbálták visszaszerezni a birtokot, de csak Nagy Lajos királytól kapták vissza, miután 1342-43 telén a király oldalán harcoltak a Kun László király által Máramaros vármegyébe telepített, később hűtlenségbe esett Bogdán vajda ellen. Az 1344. július 4-én, a Nyárád mentén kelt irat Kölcsey Dénest és öt fiát, illetve azok leszármazottait jelöli meg a birtokosként. A malom az uradalmi központtal együtt Dénes legidősebb fiára Kölcsey Miklósra szállt. Dénes másik fia, az egyes források szerint 1352-ben született, János gyermekei két részre osztották a családot, a kölcsei Kölcsey és a kölcsei Kende családra. A Kölcseyek 1481-ben a birtokrészüket eladták a Perényi családnak, akik dobronyi uradalmukat elcserélve megszerezték Erbewezy István istvándi birtokait is. Kende Péter 1515-ben kapott királyi adománylevelet, melyben Istvándit és vele együtt a vízimalmot is birtokba vehette.

Ezt követően hosszú időn át nem tudunk semmit a malom történetéről, csak 1752-ben bukkan fel újra egy a korábbi malom helyén álló háromkerekes vízimalom, egy Mária Terézia korabeli levélben, melyet a család Sárközújlakon élő magas rangú tagja küldött, hogy megköszönje a kiváló minőségű „lánglisztet”. A levél tanúsága szerint a malom továbbra is, a közben bárói címet elnyert Kende család birtokában van. Ez az 1752 előtt épült épület képezi a mai alapját. 1927-ben jelentős korszerűsítést végeztek a malmon, ekkor került beszerelésre a két új hengerszék. A malom 1945-ig a Kende család tulajdonában maradt. Utolsó ismert tulajdonosa Dr. Kölcsei Kende György volt. A második világháború után, bár a termelőszövetkezet tulajdonában volt és üzemelt is, állapota folyamatosan romlott, az épület egyes részeit elhordták, annyira, hogy az összeomlás fenyegette. A helyreállítására 1962-65 között került sor. Ezt követően tovább üzemelt a szövetkezet égisze alatt. 1977-ben a vízkerekeket, a középső főtengelyt kicserélték, a vízládát rendbe hozták. Legutolsó felújítására 1995 és 1998 között került sor. A műemlékké nyilvánított épületben azóta malom történetét, a mesterséget bemutató múzeum működik.

Felépítése, működése 

Az eredeti épület népies stílusban épült kétszintes épület 11 ablakkal, három erkéllyel, melyekről jó kilátás nyílik a folyóra, a tetején fa zsindelyekkel és két toronnyal. Az épület északi és nyugati oldala a partoldalba épült, de nagy részét cölöpök tartják. Az épület déli, folyó felőli oldalán kapott helyet a három, Közép-Európában ritkaságnak számító, nagyméretű, alulcsapós vízkerék. Ez azt jelenti, hogy a legtöbb korabeli vízimalommal ellentétben itt a víz nem felül folyik a lapátokra, hanem a folyó sodrása alulról hajtja meg a kerekeket. A kerekek átmérője, a lapátokkal együtt, egyenként 6 méter 20 centiméter. A főtengelyek hatvan centiméter átmérőjűek. A tengelyek a malomtérben facsapágyakon keresztül kapcsolódnak a hengereket meghajtó „tarajos kerekekhez” (fogaskerekekhez) és kisorsókhoz. A tarajos kerekek két méter átmérőjűek és 62 foggal rendelkeznek, míg az orsókerekeken hét fog van. Szintén oldalon található a vízláda, a duzzasztógát rendszer és a gereben is. A gátak a Túr folyó ezen ágának vizét felduzzasztották, hogy mindig elegendő vízmennyiség álljon rendelkezésre, de túlfolyó csatornákat és egy árvízkaput is létrehoztak a felesleges vízmennyiség elvezetésére. A gereben célja volt felfogni a folyó által szállított gallyakat, szalmát. A három kerékből kettő a gabona aprítását végező hengereket hajtotta meg, ezek állították elő a darát, vagy „parasztliszet”. A harmadik henger a darák, dercék őrlését végezte, beállítástól függően eltérő finomságú lisztet produkálva. A legjobb minőségű, legfinomabb lisztet nevezték „lánglisztnek”. Feltehetően az 1890-es években a tetőt palára cserélték, melyet az 1977-es felújításkor állítottak vissza az eredeti fazsindelyes tetőre. Az 1927-es felújításkor, korszerűsítéskor a korábbi három henger helyére kettő darab 1904-ben a Ganz által gyártott 22-es hengerszék került beszerelésre. Az egyik hengerszék az aprítást, a másik az őrlést végezte továbbra is. Ekkor szereltek fel dinamót is a malom és a molnárház világítására, ami 1942-ben még biztosan működött. A malom mellett cölöpökön kapott helyet egy deszkafalú épület, a malomműhely. Itt végezték elkopott alkatrészeket javítását, újak készítését, a használhatatlanná őrlő s daráló kövek aprítását. Ettől pár méterrel lefelé a folyón kapott helyet a bárói család részére lécekből készített lerögzített fürdőház. A malom falu felőli oldalán volt a Fluder kapunak nevezett vasból készült árvízkapu, a nagyobb árvizek elvezetésére. A közelben állt a kőoszlopos molnárház is, ahol a főmolnár és családja lakott. A főmolnár mellett két segédmolnár dolgozott, ők, ha nem lakhattak a molnárházban, a műhely fölött kialakított szálláson laktak. Ezek közül mára csak a malom épület maradt fent.

A malom működése általában úgy nézett ki, hogy először a molnár a duzzasztózsilip reteszelő deszkáit, az úgy nevezett „tiltókat” felhúzta és rögzítette. Ekkor a víz a vízláda csatornáiba ömlött és mozgásba hozta a lapátkerekeket. Amikor ez megtörtént a molnár a malomtérben ellenőrizte, hogy beindult-e minden berendezés, beállította hengereket. Ezt követően lehetett csak megkezdeni a gabona felöntését. Az első lépés az volt, hogy a garatba öntött gabonát egy faházas serleges felvonó a tisztítóberendezéshez szállította, amely szitarendszer volt. Ezt követően a gabonát egy másik felvonó a henger garatjához szállította, ahol a szemeket megnedvesítették, hogy a héj ne törjön bele a lisztbe. Ezután engedték a gabonát a hengerre, mely elvégezte az aprítást. A hengerről egy újabb felvonó vitte a darát a hasábszitákra, ahol a héj elválasztásra került. A darát egy felvonó továbbította az őrlőhenger garatjához. Ha elegendő dara gyűlt össze, akkor ráengedték a hengerre és úgy nevezett „nulláslisztté” őrölték. A korszerű felvonós rendszer előnye az volt, hogy a molnárnak nem kellett nehéz zsákokat cipelnie fel-le a szintek között.
Előfordult olyan, hogy nem gabonát, hanem kukoricát vagy más néven málét daráltak. Ekkor csak a őrlőhengert indították be, a duzzasztógát és a túlfolyócsatornák zsilipeinek megfelelő beállításával. A kukoricát zsákokban vitték fel a kőpadra, ahol a felvonó garatjába töltötték, ami a henger garatjához szállította azt. A lisztet minden esetben a hengerek lefolyócsövein keresztül töltötték zsákokba.

Érdekességek 

Minden évben a malom udvarán kerül megrendezésre a Nemzetközi Molnártalálkozó.
Itt forgatták a Szegény Dzsoni és Árnika, valamint a Lutra című filmek egyes jeleneteit.

A Rátz-malom 

A településen a bárói vagy Kende-féle vízimalmon kívül volt még egy másik vízimalom is, az úgynevezett belső vagy szigeti malom, mely feltehetőleg a 18. században készült, bár a szájhagyomány régebbinek tartotta, mint a bárói malmot. Ez a fehérgyarmati birtokokkal rendelkező Rátz család tulajdona volt. Utolsó ismert tulajdonosa magyarádi Boross Lajosné Rátz Margit volt. Ennek a Rátz családnak az őse, Rátz Miklós 1544-ben kapott királyi adománylevelet I. Ferdinánd királytól és ezáltal birtokot Istvándi határában. Ez a malom is három kővel működött s az 1910-es évek vége felé bontották le, részben báró Kende Zsigmond felsőházi képviselő javaslatára.

Képek

Jegyzetek

Hivatkozások

Források 
 A malom leírása a falu honlapján
 
 A malommúzeumok bemutatása a malmok.hu-n
 Magyar Nemzeti Levéltár Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Levéltára
 A malom leírása a Nemzeti Értéktárban a hungarikum.hu-n

További információk 
 
A vízimalom leírása a kastelyok-utazas.hu-n
A malom oldala a puszta.com-on
Malmos cikkek a patakmalom.shp.hu-n
A közeli Vízimalom Panzió és Kemping honlapja
Túristvándi vízimalom; összeáll. Molnár Sándor; Vay Ádám Múzeum, Vaja, 2008

Kapcsolódó szócikkek 
Magyarország malmainak listája

Vízimalmok
Vízimalom
Szabolcs-Szatmár-Bereg megye műemlékei
A túristvándi vízimalom a Szabolcs-Szatmár-Bereg vármegyei Túristvándiban található , a Túr egyik ágán ( Öreg-Túr ) . A műemlék , még működőképes vízimalom ma múzeumként funkcionál és egész évben látogatható . Története A település első malmáról a Váradi regestrum tesz említést, et jelölve meg a malom építésének feltételezett elkészülteként . Erről a malomról nem tudjuk biztosan , hogy vízimalom volt , lehetett szárazmalom is . Csak a malom tulajdonosának nevét ismerjük meg az iratból , őt Eleusnak ( Illésnek ) hívták . A település az Ond törzs Szente-Mágocs nemzetségéből származó Kölcsei ( Kölcsey ) és Kende családok birtokához tartozott évszázadokon keresztül . Egyben keletkezett irat már vízimalmot említ , mely már korábban is állhatott . Ez a malom feltételezhetően a mai helyén állt , közel az uradalom központjához és egy fontos útkereszteződéshez . Károly Róbert király , miután Kölcsei Máté nem küldött csapatokat a királyi seregbe egy hadjárathoz , megfosztotta birtokaitól . Ő is és leszármazottai is folyamatosan próbálták visszaszerezni a birtokot , de csak Nagy Lajos királytól kapták vissza , miutántelén a király oldalán harcoltak a Kun László király által Máramaros vármegyébe telepített , később hűtlenségbe esett Bogdán vajda ellen . Az júliusén , a Nyárád mentén kelt irat Kölcsey Dénest és öt fiát , illetve azok leszármazottait jelöli meg a birtokosként . A malom az uradalmi központtal együtt Dénes legidősebb fiára Kölcsey Miklósra szállt . Dénes másik fia , az egyes források szerintben született , János gyermekei két részre osztották a családot , a kölcsei Kölcsey és a kölcsei Kende családra . A Kölcseyekben a birtokrészüket eladták a Perényi családnak , akik dobronyi uradalmukat elcserélve megszerezték Erbewezy István istvándi birtokait is . Kende Péterben kapott királyi adománylevelet , melyben Istvándit és vele együtt a vízimalmot is birtokba vehette . Ezt követően hosszú időn át nem tudunk semmit a malom történetéről , csakben bukkan fel újra egy a korábbi malom helyén álló háromkerekes vízimalom , egy Mária Terézia korabeli levélben , melyet a család Sárközújlakon élő magas rangú tagja küldött , hogy megköszönje a kiváló minőségű „ lánglisztet” . A levél tanúsága szerint a malom továbbra is , a közben bárói címet elnyert Kende család birtokában van . Ez azelőtt épült épület képezi a mai alapját.ben jelentős korszerűsítést végeztek a malmon , ekkor került beszerelésre a két új hengerszék . A malomig a Kende család tulajdonában maradt . Utolsó ismert tulajdonosa Dr . Kölcsei Kende György volt . A második világháború után , bár a termelőszövetkezet tulajdonában volt és üzemelt is , állapota folyamatosan romlott , az épület egyes részeit elhordták , annyira , hogy az összeomlás fenyegette . A helyreállításáraközött került sor . Ezt követően tovább üzemelt a szövetkezet égisze alatt.ben a vízkerekeket , a középső főtengelyt kicserélték , a vízládát rendbe hozták . Legutolsó felújításáraésközött került sor . A műemlékké nyilvánított épületben azóta malom történetét , a mesterséget bemutató múzeum működik . Felépítése , működése Az eredeti épület népies stílusban épült kétszintes épületablakkal , három erkéllyel , melyekről jó kilátás nyílik a folyóra , a tetején fa zsindelyekkel és két toronnyal . Az épület északi és nyugati oldala a partoldalba épült , de nagy részét cölöpök tartják . Az épület déli , folyó felőli oldalán kapott helyet a három , Közép-Európában ritkaságnak számító , nagyméretű , alulcsapós vízkerék . Ez azt jelenti , hogy a legtöbb korabeli vízimalommal ellentétben itt a víz nem felül folyik a lapátokra , hanem a folyó sodrása alulról hajtja meg a kerekeket . A kerekek átmérője , a lapátokkal együtt , egyenkéntmétercentiméter . A főtengelyek hatvan centiméter átmérőjűek . A tengelyek a malomtérben facsapágyakon keresztül kapcsolódnak a hengereket meghajtó „ tarajos kerekekhez” ( fogaskerekekhez ) és kisorsókhoz . A tarajos kerekek két méter átmérőjűek ésfoggal rendelkeznek , míg az orsókerekeken hét fog van . Szintén oldalon található a vízláda , a duzzasztógát rendszer és a gereben is . A gátak a Túr folyó ezen ágának vizét felduzzasztották , hogy mindig elegendő vízmennyiség álljon rendelkezésre , de túlfolyó csatornákat és egy árvízkaput is létrehoztak a felesleges vízmennyiség elvezetésére . A gereben célja volt felfogni a folyó által szállított gallyakat , szalmát . A három kerékből kettő a gabona aprítását végező hengereket hajtotta meg , ezek állították elő a darát , vagy „ parasztliszet” . A harmadik henger a darák , dercék őrlését végezte , beállítástól függően eltérő finomságú lisztet produkálva . A legjobb minőségű , legfinomabb lisztet nevezték „ lánglisztnek” . Feltehetően azes években a tetőt palára cserélték , melyet azes felújításkor állítottak vissza az eredeti fazsindelyes tetőre . Azes felújításkor , korszerűsítéskor a korábbi három henger helyére kettő darabben a Ganz által gyártottes hengerszék került beszerelésre . Az egyik hengerszék az aprítást , a másik az őrlést végezte továbbra is . Ekkor szereltek fel dinamót is a malom és a molnárház világítására , amiben még biztosan működött . A malom mellett cölöpökön kapott helyet egy deszkafalú épület , a malomműhely . Itt végezték elkopott alkatrészeket javítását , újak készítését , a használhatatlanná őrlő s daráló kövek aprítását . Ettől pár méterrel lefelé a folyón kapott helyet a bárói család részére lécekből készített lerögzített fürdőház . A malom falu felőli oldalán volt a Fluder kapunak nevezett vasból készült árvízkapu , a nagyobb árvizek elvezetésére . A közelben állt a kőoszlopos molnárház is , ahol a főmolnár és családja lakott . A főmolnár mellett két segédmolnár dolgozott , ők , ha nem lakhattak a molnárházban , a műhely fölött kialakított szálláson laktak . Ezek közül mára csak a malom épület maradt fent . A malom működése általában úgy nézett ki , hogy először a molnár a duzzasztózsilip reteszelő deszkáit , az úgy nevezett „ tiltókat” felhúzta és rögzítette . Ekkor a víz a vízláda csatornáiba ömlött és mozgásba hozta a lapátkerekeket . Amikor ez megtörtént a molnár a malomtérben ellenőrizte , hogy beindult-e minden berendezés , beállította hengereket . Ezt követően lehetett csak megkezdeni a gabona felöntését . Az első lépés az volt , hogy a garatba öntött gabonát egy faházas serleges felvonó a tisztítóberendezéshez szállította , amely szitarendszer volt . Ezt követően a gabonát egy másik felvonó a henger garatjához szállította , ahol a szemeket megnedvesítették , hogy a héj ne törjön bele a lisztbe . Ezután engedték a gabonát a hengerre , mely elvégezte az aprítást . A hengerről egy újabb felvonó vitte a darát a hasábszitákra , ahol a héj elválasztásra került . A darát egy felvonó továbbította az őrlőhenger garatjához . Ha elegendő dara gyűlt össze , akkor ráengedték a hengerre és úgy nevezett „ nulláslisztté” őrölték . A korszerű felvonós rendszer előnye az volt , hogy a molnárnak nem kellett nehéz zsákokat cipelnie fel-le a szintek között . Előfordult olyan , hogy nem gabonát , hanem kukoricát vagy más néven málét daráltak . Ekkor csak a őrlőhengert indították be , a duzzasztógát és a túlfolyócsatornák zsilipeinek megfelelő beállításával . A kukoricát zsákokban vitték fel a kőpadra , ahol a felvonó garatjába töltötték , ami a henger garatjához szállította azt . A lisztet minden esetben a hengerek lefolyócsövein keresztül töltötték zsákokba . Érdekességek Minden évben a malom udvarán kerül megrendezésre a Nemzetközi Molnártalálkozó . Itt forgatták a Szegény Dzsoni és Árnika , valamint a Lutra című filmek egyes jeleneteit . A Rátz-malom A településen a bárói vagy Kende-féle vízimalmon kívül volt még egy másik vízimalom is , az úgynevezett belső vagy szigeti malom , mely feltehetőleg a században készült , bár a szájhagyomány régebbinek tartotta , mint a bárói malmot . Ez a fehérgyarmati birtokokkal rendelkező Rátz család tulajdona volt . Utolsó ismert tulajdonosa magyarádi Boross Lajosné Rátz Margit volt . Ennek a Rátz családnak az őse , Rátz Miklósben kapott királyi adománylevelet I. Ferdinánd királytól és ezáltal birtokot Istvándi határában . Ez a malom is három kővel működött s azes évek vége felé bontották le , részben báró Kende Zsigmond felsőházi képviselő javaslatára . Képek Jegyzetek Hivatkozások Források A malom leírása a falu honlapján A malommúzeumok bemutatása a malmok.hu -n Magyar Nemzeti Levéltár Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Levéltára A malom leírása a Nemzeti Értéktárban a hungarikum.hu -n További információk A vízimalom leírása a kastelyok-utazas.hu -n A malom oldala a puszta.com -on Malmos cikkek a patakmalom.shp.hu -n A közeli Vízimalom Panzió és Kemping honlapja Túristvándi vízimalom ; összeáll . Molnár Sándor ; Vay Ádám Múzeum , Vaja , Kapcsolódó szócikkek Magyarország malmainak listája Vízimalmok Vízimalom Szabolcs-Szatmár-Bereg megye műemlékei