Szabó Imre (jogász, 1912–1991)
Szabó Imre (Beregszász, 1912. november 25. – Budapest, 1991. május 31.) Kossuth-díjas magyar jogász, jogfilozófus, egyetemi tanár, a jogi tudományok doktora, a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja. Az államszocialista korszak vezető jogfilozófusa, a marxista–leninista gyökerű szocialista normativizmus jogbölcseleti irányzatának legnagyobb hatású képviselője volt. 1955-től 1981-ig irányította az MTA Állam- és Jogtudományi Intézetében folyó tudományos munkát.

Életútja 
1937-ben szerezte meg állam- és jogtudományi doktori oklevelét a prágai Károly Ferdinánd Egyetemen. Felsőfokú tanulmányaival párhuzamosan, 1935-től egy munkácsi ügyvédi irodában dolgozott ügyvédjelöltként, majd 1939-től 1942-ig Paternai Béla munkácsi közjegyző magánalkalmazottaként. 1941-ben szovjetbarátság gyanújával előbb internálták, majd rendőri felügyelet alá helyezték. 1942-ben behívták egy különleges büntetőszázadba, és alakulatával együtt a második világháború keleti frontjára vezényelték. 1944-ben betegsége miatt leszerelték.

Hazaérkezését követően Magyarországra települt át, és a fővárosban folytatta életét. 1945 áprilisában rövid időre Pest-Pilis-Solt-Kiskun vármegye főispáni titkára lett, majd 1945-től 1949-ig az igazságügy-minisztériumban dolgozott fogalmazóként. Időközben 1946-ban letette az egységes bírói és ügyvédi vizsgát. 1949-től 1955-ig az igazságügy-minisztérium kodifikációs főosztályának tisztviselőjeként, majd vezetőjeként tevékenykedett. Ezzel párhuzamosan 1949-től 1955-ig oktatott a budapesti Pázmány Péter Tudományegyetem – 1950 utáni nevén Eötvös Loránd Tudományegyetem – állam- és jogelméleti tanszékén egyetemi tanári címmel. 1955-től 1981-ig az MTA Állam- és Jogtudományi Intézetének igazgatói feladatait látta el, 1981-es nyugdíjazását követően pedig tudományos tanácsadóként folytatta a kutatóintézeti munkát.

Munkássága 
Marxista–leninista szellemiségű munkássága az állam- és jogelmélet számos kérdését ölelte fel. A szovjet gyökerű, Andrej Januarjevics Visinszkij nevével fémjelzett szocialista normativizmus jogbölcseleti iskolájának következetes képviselője volt és maradt még az 1960-as–1970-es években is, amikor a modern polgári jogfogalom térnyerésével az általa képviselt jogelméleti irányzat már a konzervatív marxista jogtudósok közé sorolta őt. Munkásságának és életművének ugyanakkor mindenképpen erénye, hogy maga Szabó több nyelven olvasott, széleskörűen tájékozott jogtudós volt, és a szovjet mellett a nyugati jogfilozófia eredményei is megjelentek bőséges anyagon alapuló, összehasonlító igényű írásaiban.

A 19–20. századok fordulóján kibontakozó, a jogot történeti–szociológiai hátterétől és etikai értékelésétől megfosztó neokantiánus jogbölcseletet és magyarországi követőinek (pl. Somló Bódog, Moór Gyula) munkásságát a jogpozitivizmus viszonylatában is „reakciós” és „burzsoá” irányzatként értékelte, s a „helyes jog” fogalmával való leszámolásra törekedett. A sztálini Szovjetunióban a Visinszkij nyomán az 1930-as években kibontakozó szocialista normativizmusból kiindulva a jog lényegét akként ragadta meg, hogy az az uralkodó osztály – gazdasági–termelési viszonyokkal összefüggő – akaratának érvényesülését az államhatalom erejével kikényszerítő magatartási szabályok összessége. Ennek megfelelően voluntarista felfogásában a jogfogalom két meghatározó vonása a gazdasági meghatározottság és az akarati jelleg (tkp. az osztálytudattal rendelkező egyének összességének társadalmi akarata). Ennek megfelelően vitatta a törvényesség általános fogalmi (pl. emberi jogi) értelmezését, s formális jogrendi meghatározottságát vélte elsőrendű követelménynek: törvényes mindaz, amely az adott társadalom és államhatalom érdekeivel egybevág, az államhatalmat irányító osztály akaratának megfelel; ezek a normák egyszersmind megkövetelendőek, az ezekkel ellentétes magatartási minták pedig megtiltandóak és üldözendőek. Az ún. szocialista jog és az általános emberi jogok viszonylatában e kettősség akként érzékeltethető, hogy az egyesülési jog a szocialista jogfelfogásban csak abban az esetben törvényes, ha az egyesülés egybeesik a szocialista állam célkitűzéseivel, ellenben törvénytelen, ha ezekkel az érdekekkel szembemegy. Ily módon a törvényesség mindig konkrét, csak az adott államhatalmi struktúra függvényében értelmezhető (pl. burzsoá törvényesség, szembeállítva a szocialista törvényességgel). Mindezek figyelembe vételével a jogszabályok nyelvi–logikai eszközökkel végzett elemzése maga a jogismerethez vezető út, mert ezek csorbítatlanul tükrözik a törvényalkotói akaratot, azaz a jog nem lehet a törvényszövegeken túli értelmezés tárgya. Ugyanilyen szintű társadalmi, normatív tudatosság, a törvényszöveg maximális tisztelete várandó el a jogalkalmazás, a bírói gyakorlat során.

Pályája során mintegy húsz szakkönyve, jogfilozófiai monográfiája jelent meg. 1957-től az Állam- és Jogtudomány című folyóirat főszerkesztője volt, ugyancsak ő irányította az 1980-ban megjelent, kétkötetes Állam- és jogtudományi enciklopédia szerkesztési munkálatait.

Szervezeti tagságai és elismerései 
1949-ben a Magyar Tudományos Akadémia levelező, 1956-ban rendes tagjává választották. 1955 és 1960 között az MTA II. társadalmi–történelmi tudományok osztályának titkára volt, 1960-tól 1970-ig az Akadémia főtitkár-helyettesi, 1970-től 1976-ig alelnöki tisztségét is betöltötte. Emellett 1970-től irányította az MTA társadalomtudományi koordinációs bizottságát is annak első elnökeként. Tagjai sorába választotta a Lengyel Tudományos Akadémia (1962), a Bolgár Tudományos Akadémia (külső, 1966), a Szerb Tudományos és Művészeti Akadémia (külső, 1975) és a Szovjetunió Tudományos Akadémiája (külföldi, 1975). Ezeken kívül 1975-től rendes tagja, 1978 és 1982 között elnöke volt a Nemzetközi Összehasonlító Jogtudományi Akadémiának (IACL), valamint 1975-től 1978-ig elnökölte a Nemzetközi Jogi Egyesület (ILA) magyar nemzeti bizottságának munkáját.

1956-ban A burzsoá állam- és jogbölcselet Magyarországon (1955) című monográfiájáért megkapta a Kossuth-díj második fokozatát. Kiemelkedő tudományos munkássága és tudományszervező tevékenysége elismeréseként 1970-ben neki ítélték oda az Akadémiai Aranyérmet. 1975-ben a budapesti Eötvös Loránd Tudományegyetem, 1977-ben a párizsi Panthéon-Assas Egyetem avatta díszdoktorává. Mindezek mellett kitüntetettje volt a Kiváló Munkáért elismerésnek (1948), a Magyar Népköztársasági Érdemrend negyedik fokozatának (1949), a Munka Vörös Zászló Érdemrendjének (1954), a Munka Érdemrendnek (1960), a Felszabadulási Jubileumi Emlékéremnek (1970), a Munka Érdemrend arany fokozatának (1972) és a Magyar Népköztársaság Zászlórendjének (1982).

Főbb művei 
  (Beér Jánossal)
 
  (szerkesztette Halász Józseffel és Kovács Istvánnal)
 
 
 Oroszul: 
 
 Angolul: 
 
 
 
 Németül:

Források

További információk 
 
 
 
 

Magyar jogászok
Magyar jogtudósok
Magyar egyetemi, főiskolai oktatók
MTA-tagok
Kossuth-díjasok
Beregszásziak
1912-ben született személyek
1991-ben elhunyt személyek
Szabó Imre ( Beregszász , november – Budapest , május ) Kossuth-díjas magyar jogász , jogfilozófus , egyetemi tanár , a jogi tudományok doktora , a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja . Az államszocialista korszak vezető jogfilozófusa , a marxista–leninista gyökerű szocialista normativizmus jogbölcseleti irányzatának legnagyobb hatású képviselője volt.tőlig irányította az MTA Állam- és Jogtudományi Intézetében folyó tudományos munkát . Életútja 1937-ben szerezte meg állam- és jogtudományi doktori oklevelét a prágai Károly Ferdinánd Egyetemen . Felsőfokú tanulmányaival párhuzamosan,től egy munkácsi ügyvédi irodában dolgozott ügyvédjelöltként , majdtőlig Paternai Béla munkácsi közjegyző magánalkalmazottaként.ben szovjetbarátság gyanújával előbb internálták , majd rendőri felügyelet alá helyezték.ben behívták egy különleges büntetőszázadba , és alakulatával együtt a második világháború keleti frontjára vezényelték.ben betegsége miatt leszerelték . Hazaérkezését követően Magyarországra települt át , és a fővárosban folytatta életét.áprilisában rövid időre Pest-Pilis-Solt-Kiskun vármegye főispáni titkára lett , majdtőlig az igazságügy-minisztériumban dolgozott fogalmazóként . Időközbenban letette az egységes bírói és ügyvédi vizsgát.tőlig az igazságügy-minisztérium kodifikációs főosztályának tisztviselőjeként , majd vezetőjeként tevékenykedett . Ezzel párhuzamosantőlig oktatott a budapesti Pázmány Péter Tudományegyetem –utáni nevén Eötvös Loránd Tudományegyetem – állam- és jogelméleti tanszékén egyetemi tanári címmel.tőlig az MTA Állam- és Jogtudományi Intézetének igazgatói feladatait látta el, es nyugdíjazását követően pedig tudományos tanácsadóként folytatta a kutatóintézeti munkát . Munkássága Marxista–leninista szellemiségű munkássága az állam- és jogelmélet számos kérdését ölelte fel . A szovjet gyökerű , Andrej Januarjevics Visinszkij nevével fémjelzett szocialista normativizmus jogbölcseleti iskolájának következetes képviselője volt és maradt még azas–1970-es években is , amikor a modern polgári jogfogalom térnyerésével az általa képviselt jogelméleti irányzat már a konzervatív marxista jogtudósok közé sorolta őt . Munkásságának és életművének ugyanakkor mindenképpen erénye , hogy maga Szabó több nyelven olvasott , széleskörűen tájékozott jogtudós volt , és a szovjet mellett a nyugati jogfilozófia eredményei is megjelentek bőséges anyagon alapuló , összehasonlító igényű írásaiban . A20. századok fordulóján kibontakozó , a jogot történeti–szociológiai hátterétől és etikai értékelésétől megfosztó neokantiánus jogbölcseletet és magyarországi követőinek ( pl . Somló Bódog , Moór Gyula ) munkásságát a jogpozitivizmus viszonylatában is „ reakciós” és „ burzsoá” irányzatként értékelte , s a „ helyes jog” fogalmával való leszámolásra törekedett . A sztálini Szovjetunióban a Visinszkij nyomán azas években kibontakozó szocialista normativizmusból kiindulva a jog lényegét akként ragadta meg , hogy az az uralkodó osztály – gazdasági–termelési viszonyokkal összefüggő – akaratának érvényesülését az államhatalom erejével kikényszerítő magatartási szabályok összessége . Ennek megfelelően voluntarista felfogásában a jogfogalom két meghatározó vonása a gazdasági meghatározottság és az akarati jelleg ( tkp. az osztálytudattal rendelkező egyének összességének társadalmi akarata ) . Ennek megfelelően vitatta a törvényesség általános fogalmi ( pl. emberi jogi ) értelmezését , s formális jogrendi meghatározottságát vélte elsőrendű követelménynek : törvényes mindaz , amely az adott társadalom és államhatalom érdekeivel egybevág , az államhatalmat irányító osztály akaratának megfelel ; ezek a normák egyszersmind megkövetelendőek , az ezekkel ellentétes magatartási minták pedig megtiltandóak és üldözendőek . Az ún. szocialista jog és az általános emberi jogok viszonylatában e kettősség akként érzékeltethető , hogy az egyesülési jog a szocialista jogfelfogásban csak abban az esetben törvényes , ha az egyesülés egybeesik a szocialista állam célkitűzéseivel , ellenben törvénytelen , ha ezekkel az érdekekkel szembemegy . Ily módon a törvényesség mindig konkrét , csak az adott államhatalmi struktúra függvényében értelmezhető ( pl. burzsoá törvényesség , szembeállítva a szocialista törvényességgel ) . Mindezek figyelembe vételével a jogszabályok nyelvi–logikai eszközökkel végzett elemzése maga a jogismerethez vezető út , mert ezek csorbítatlanul tükrözik a törvényalkotói akaratot , azaz a jog nem lehet a törvényszövegeken túli értelmezés tárgya . Ugyanilyen szintű társadalmi , normatív tudatosság , a törvényszöveg maximális tisztelete várandó el a jogalkalmazás , a bírói gyakorlat során . Pályája során mintegy húsz szakkönyve , jogfilozófiai monográfiája jelent meg.től az Állam- és Jogtudomány című folyóirat főszerkesztője volt , ugyancsak ő irányította azban megjelent , kétkötetes Állam- és jogtudományi enciklopédia szerkesztési munkálatait . Szervezeti tagságai és elismerései 1949-ben a Magyar Tudományos Akadémia levelező, ban rendes tagjává választották.ésközött az MTA II. társadalmi–történelmi tudományok osztályának titkára volt,tólig az Akadémia főtitkár-helyettesi, tőlig alelnöki tisztségét is betöltötte . Emelletttől irányította az MTA társadalomtudományi koordinációs bizottságát is annak első elnökeként . Tagjai sorába választotta a Lengyel Tudományos Akadémia a Bolgár Tudományos Akadémia ( külső , a Szerb Tudományos és Művészeti Akadémia ( külső,és a Szovjetunió Tudományos Akadémiája ( külföldi , Ezeken kívültől rendes tagja,ésközött elnöke volt a Nemzetközi Összehasonlító Jogtudományi Akadémiának ( IACL ) , valaminttőlig elnökölte a Nemzetközi Jogi Egyesület ( ILA ) magyar nemzeti bizottságának munkáját . 1956-ban A burzsoá állam- és jogbölcselet Magyarországoncímű monográfiájáért megkapta a Kossuth-díj második fokozatát . Kiemelkedő tudományos munkássága és tudományszervező tevékenysége elismerésekéntben neki ítélték oda az Akadémiai Aranyérmet.ben a budapesti Eötvös Loránd Tudományegyetem, ben a párizsi Panthéon-Assas Egyetem avatta díszdoktorává . Mindezek mellett kitüntetettje volt a Kiváló Munkáért elismerésnek a Magyar Népköztársasági Érdemrend negyedik fokozatának a Munka Vörös Zászló Érdemrendjének a Munka Érdemrendnek a Felszabadulási Jubileumi Emlékéremnek a Munka Érdemrend arany fokozatánakés a Magyar Népköztársaság Zászlórendjének Főbb művei ( Beér Jánossal ) ( szerkesztette Halász Józseffel és Kovács Istvánnal ) Oroszul : Angolul : Németül : Források További információk Magyar jogászok Magyar jogtudósok Magyar egyetemi , főiskolai oktatók MTA-tagok Kossuth-díjasok Beregszásziak 1912-ben született személyek 1991-ben elhunyt személyek