Baranyaszentistván
Baranyaszentistván (, ) falu és község Horvátországban, Eszék-Baranya megyében.

Fekvése 
Eszéktől légvonalban 24, közúton 36 km-re északnyugatra, Pélmonostortól 7 km-re nyugatra, Baranyában, a Drávaszög nyugati részén fekszik.

A község települései 
Baranyaszentistván,  Braidaföld (Širine),  Harisnyapuszta (Novo Nevesinje),  Lőcs (Luč),  Petárda (Baranjsko Petrovo Selo),  Szudarázs (Sudaraž),  Torjánc (Torjanci),  Újbezdán (Novi Bezdan),  Szentistvánpuszta (Zeleno Polje).

Története 
A mai Baranyaszentistván területén a római korban útellenőrzőállomás, lóváltóhely, római villa, vagy kisebb település volt. Már a 18. században felfigyeltek az itt található ókori leletekre. A legismertebb lelet, egy „FIDEM” feliratú római aranygyűrű a 19. század végén került elő itt. A patak északi oldalán fekvő szántóföldön, a „Grobljanska poljana” lelőhelyen jellegzetes római téglák és építőanyagok, szürke és vörös színű, finoman megmunkált római kerámiák kerültek elő. A falu mellett, kissé délkeleti irányban mintegy két méteres magasságú római kori sánc húzódott, mely egy időben a római határvédelmi rendszer, a limes része lehetett. A római települést az 5. században a népvándorlás törölte el a föld színéről.

Az egyházlátogatások iratai szerint a középkorban itt egy Szent István nevű falu volt, melynek temploma Szent István király tiszteletére volt szentelve. Ennek a településnek a létét egyelőre sem régészeti leletekkel, sem korabeli írásos dokumentummal nem sikerült alátámásztani. Valószínűleg az 1526-os török hadjárat során pusztult el és már nem települt újra. 1591-ben a török adókönyvben „Szentkiral” néven pusztaként szerepel. A térség 1687-ben szabadult fel a török uralom alól, majd a bellyei uradalom részeként hadi érdemei elismeréseként királyi adományként Savoyai Jenő herceg kapta meg. Savoyai 1736-os halála után, miután örököse nem volt, a birtok a kamarára szállt. 1746-ban Elzászból és Lotharingiából katolikus német telepeseket hoztak ide, hogy a környező földeket művelhetővé tegyék, ebben az időben ezt a területet ugyanis sűrű erdő borította. Ennek a kiirtásával hozták létre a mai települést, melynek a német ajkú lakosság a Blumendorf, azaz virágos falu nevet adta. 1757-ben a falunak már 180 lakosa volt, egyházilag pedig a lőcsi plébániához tartozott. A falunak saját tanítója is volt, aki német nyelven oktatott. 1772-ben felépítették templomukat, melynek titulusa Szent Vendel lett. 1782-ben Esterházy püspök eltávolíttatta az oltárról a szent képét és a feltámadt Krisztusét tetette a helyére. Ettől kezdve a templom titulusa a Szent Kereszt Feltalálása lett. 1856-ban a lőcsi plébániáról leválasztva megalapították a baranyaszentistváni plébániát. A faluban uradalmi malom, magtár, ököristálló állt és több kézműves, köztük ácsok, bognárok, takácsok, szabók és kőművesek működtek. Lakóinak többsége a bellyei uradalomban dolgozott. Az erdő közelsége miatt különösen nagymértékben fejlődött a bognármesterség. Az itt készített kocsikat sikeresen adták el Baranyán kívül is. Adatok vannak arra is, hogy az uradalom területén igen jó minőségű faszenet állítottak elő, mellyel nemcsak a környék településeit, de Eszék városát is ellátták. A 20. század elején téglagyár is működött a településen.

Az első katonai felmérés térképén a település „Sz. István”, illetve „St. Ivan” néven található. Lipszky János 1808-ban Budán kiadott repertóriumában „Szent-István” néven szerepel.Fényes Elek szerint „Szent-István, német falu, Baranya vmegyében, 728 kath. lak., s fiók-egyházzal, szép erdővel, termékeny határral. F. u. Károly főherczeg örök. Ut. p. Baranyavár.” 1857-ben 820, 1910-ben 962 lakosa volt. Ebből 28 magyar, 927 német, 4 szerb és 4 egyéb nemzetiségű. A lakosságból 306 fő tudott magyarul.  A trianoni békeszerződés előtt Baranya vármegye Baranyavári járásához tartozott.

A település az első világháború után az új szerb-horvát-szlovén állam, majd később (1929-ben) Jugoszlávia része lett. 1922-ben a délszláv állam hatósága hivatalos nevét Petlovacra változtatta. 1941 és 1944 között ismét Magyarországhoz tartozott, majd a háború után ismét Jugoszlávia része lett. A második világháború végén a német lakosság nagy része elmenekült a partizánok elől. Az itt maradtakat a kommunista hatóságok kollektív háborús bűnösökké nyilvánították, minden vagyonuktól megfosztották és munkatáborba zárták. Az életben maradtakat később Németországba és Ausztriába telepítették ki. 1946-ban az ország más részeiről, főként a Muraközből szállítottak ide elszegényedett horvát családokat, akik megkapták az elűzött németek házait. Az 1991-es népszámlálás adatai szerint 1012 főnyi lakosságának 83%-a horvát, 5%-a szerb, 4%-a jugoszláv, 2%-a magyar nemzetiségű volt. 1991-ben a függetlenné vált Horvátország része lett. 1991 augusztusában a jugoszláv hadsereg által támogatott szerb szabadcsapatok elűzték a falu nem szerb lakosságát, akik Eszékre, vagy Magyarország felé menekültek. A horvátok és magyarok házaiba szerbek költöztek. A menekültek csak 1998-ban térhettek vissza. A településnek 2011-ben 714 lakosa volt, akik többségben mezőgazdasággal foglalkoztak.

Népessége

Nevezetességei 
A Szent Kereszt Feltalálása tiszteletére szentelt római katolikus plébániatemploma. A templomot 1772-ben építették. 1856-ban a lőcsi plébániáról leválasztották a baranyaszentistváni plébániát, melyhez Bolmány, Újbolmány és Zöldpuszta tartoztak.

Oktatás 
A településen a pélmonostori „Šećerana” Általános Iskola négyosztályos alsó tagozatos területi iskolája működik.

Sport 
 Az NK Petlovac labdarúgóklubot 1959-ben alapították „Graničar” néven, később nevét Partizanra változtatták. Mai nevét 1999 óta viseli. A megyei 1. ligában szerepel. A csapat 2003-ban, 2005-ben és 2009-ben elhódította a „Baranja” kupát.

 ŠRD „Som” Petlovac sporthorgászklub

Egyesületek 
 DVD Petlovac önkéntes tűzoltó egyesület. Alapítva: 1999.
 UM „Petlovac” ifjúsági egyesület.
 UŽ „Fijolice” nőegyesület.
 UU Općine Petlovac nyugdíjas egyesület
 „Dom veselja” gyermek és ifjúsági egyesület

Jegyzetek

Források 
 A község hivatalos oldala 
 A község régi weboldala 
 A község kulturális emlékei

További információk 
A megye turisztikai irodájának honlapja  
Petres Zsuzsanna - Miro Gardaš - Jelena Roškar: Nagybirtokok Baranyában a 18-19. században

Eszék-Baranya megye települései
Drávaszög települései
Baranya vármegye települései
Baranyaszentistván ( , ) falu és község Horvátországban , Eszék-Baranya megyében . Fekvése Eszéktől légvonalban közútonkm-re északnyugatra , Pélmonostortólkm-re nyugatra, Baranyában , a Drávaszög nyugati részén fekszik . A község települései Baranyaszentistván , Braidaföld ( Širine ) , Harisnyapuszta ( Novo Nevesinje ) , Lőcs ( Luč ) , Petárda ( Baranjsko Petrovo Selo ) , Szudarázs ( Sudaraž ) , Torjánc ( Torjanci ) , Újbezdán ( Novi Bezdan ) , Szentistvánpuszta ( Zeleno Polje ) . Története A mai Baranyaszentistván területén a római korban útellenőrzőállomás , lóváltóhely , római villa , vagy kisebb település volt . Már a században felfigyeltek az itt található ókori leletekre . A legismertebb lelet , egy „ FIDEM” feliratú római aranygyűrű a század végén került elő itt . A patak északi oldalán fekvő szántóföldön , a „ Grobljanska poljana” lelőhelyen jellegzetes római téglák és építőanyagok , szürke és vörös színű , finoman megmunkált római kerámiák kerültek elő . A falu mellett , kissé délkeleti irányban mintegy két méteres magasságú római kori sánc húzódott , mely egy időben a római határvédelmi rendszer , a limes része lehetett . A római települést az században a népvándorlás törölte el a föld színéről . Az egyházlátogatások iratai szerint a középkorban itt egy Szent István nevű falu volt , melynek temploma Szent István király tiszteletére volt szentelve . Ennek a településnek a létét egyelőre sem régészeti leletekkel , sem korabeli írásos dokumentummal nem sikerült alátámásztani . Valószínűleg azos török hadjárat során pusztult el és már nem települt újra.ben a török adókönyvben „ Szentkiral” néven pusztaként szerepel . A térségben szabadult fel a török uralom alól , majd a bellyei uradalom részeként hadi érdemei elismeréseként királyi adományként Savoyai Jenő herceg kapta meg . Savoyaios halála után , miután örököse nem volt , a birtok a kamarára szállt.ban Elzászból és Lotharingiából katolikus német telepeseket hoztak ide , hogy a környező földeket művelhetővé tegyék , ebben az időben ezt a területet ugyanis sűrű erdő borította . Ennek a kiirtásával hozták létre a mai települést , melynek a német ajkú lakosság a Blumendorf , azaz virágos falu nevet adta.ben a falunak márlakosa volt , egyházilag pedig a lőcsi plébániához tartozott . A falunak saját tanítója is volt , aki német nyelven oktatott.ben felépítették templomukat , melynek titulusa Szent Vendel lett.ben Esterházy püspök eltávolíttatta az oltárról a szent képét és a feltámadt Krisztusét tetette a helyére . Ettől kezdve a templom titulusa a Szent Kereszt Feltalálása lett.ban a lőcsi plébániáról leválasztva megalapították a baranyaszentistváni plébániát . A faluban uradalmi malom , magtár , ököristálló állt és több kézműves , köztük ácsok , bognárok , takácsok , szabók és kőművesek működtek . Lakóinak többsége a bellyei uradalomban dolgozott . Az erdő közelsége miatt különösen nagymértékben fejlődött a bognármesterség . Az itt készített kocsikat sikeresen adták el Baranyán kívül is . Adatok vannak arra is , hogy az uradalom területén igen jó minőségű faszenet állítottak elő , mellyel nemcsak a környék településeit , de Eszék városát is ellátták . A század elején téglagyár is működött a településen . Az első katonai felmérés térképén a település „ Sz . István” , illetve „ St . Ivan” néven található . Lipszky Jánosban Budán kiadott repertóriumában „ Szent-István” néven szerepel.Fényes Elek szerint „ Szent-István , német falu, Baranya vmegyében, kath. lak . , s fiók-egyházzal , szép erdővel , termékeny határral . F. u . Károly főherczeg örök . Ut. p. Baranyavár.”benbenlakosa volt . Ebbőlmagyar, német, szerb ésegyéb nemzetiségű . A lakosságbólfő tudott magyarul . A trianoni békeszerződés előtt Baranya vármegye Baranyavári járásához tartozott . A település az első világháború után az új szerb-horvát-szlovén állam , majd későbbben ) Jugoszlávia része lett.ben a délszláv állam hatósága hivatalos nevét Petlovacra változtatta.ésközött ismét Magyarországhoz tartozott , majd a háború után ismét Jugoszlávia része lett . A második világháború végén a német lakosság nagy része elmenekült a partizánok elől . Az itt maradtakat a kommunista hatóságok kollektív háborús bűnösökké nyilvánították , minden vagyonuktól megfosztották és munkatáborba zárták . Az életben maradtakat később Németországba és Ausztriába telepítették ki.ban az ország más részeiről , főként a Muraközből szállítottak ide elszegényedett horvát családokat , akik megkapták az elűzött németek házait . Azes népszámlálás adatai szerintfőnyi lakosságának-a horvát,-a szerb,-a jugoszláv,-a magyar nemzetiségű volt.ben a függetlenné vált Horvátország része lett.augusztus ában a jugoszláv hadsereg által támogatott szerb szabadcsapatok elűzték a falu nem szerb lakosságát , akik Eszékre , vagy Magyarország felé menekültek . A horvátok és magyarok házaiba szerbek költöztek . A menekültek csakban térhettek vissza . A településnekbenlakosa volt , akik többségben mezőgazdasággal foglalkoztak . Népessége Nevezetességei A Szent Kereszt Feltalálása tiszteletére szentelt római katolikus plébániatemploma . A templomotben építették. ban a lőcsi plébániáról leválasztották a baranyaszentistváni plébániát , melyhez Bolmány , Újbolmány és Zöldpuszta tartoztak . Oktatás A településen a pélmonostori „ Šećerana” Általános Iskola négyosztályos alsó tagozatos területi iskolája működik . Sport Az NK Petlovac labdarúgóklubotben alapították „ Graničar” néven , később nevét Partizanra változtatták . Mai nevétóta viseli . A megyei ligában szerepel . A csapatban, ben ésben elhódította a „ Baranja” kupát . ŠRD „ Som” Petlovac sporthorgászklub Egyesületek DVD Petlovac önkéntes tűzoltó egyesület . Alapítva : UM „ Petlovac” ifjúsági egyesület . UŽ „ Fijolice” nőegyesület . UU Općine Petlovac nyugdíjas egyesület „ Dom veselja” gyermek és ifjúsági egyesület Jegyzetek Források A község hivatalos oldala A község régi weboldala A község kulturális emlékei További információk A megye turisztikai irodájának honlapja Petres Zsuzsanna - Miro Gardaš - Jelena Roškar : Nagybirtokok Baranyában a században Eszék-Baranya megye települései Drávaszög települései Baranya vármegye települései