Lie Jü-kou
, illetve a közismertebb tiszteleti nevén:   és  mellett a korai taoizmus kiemelkedő alakja. Életéről meglehetősen kevés konkrétumot árulnak el a klasszikus források, ám annál jelentősebb a neki tulajdonított és a nevét viselő műve, a , amelynek egyik fontos témája a halálhoz, az elmúláshoz való viszony. Ebben a műben, a hez hasonlóan a filozofikus fejtegetések, a dialógusok és a tanmesék egymást váltogatják. Számos történettel illusztrálja azt a nézetet, amely szerint a n (道) kívül minden a születés, a növekedés, a hanyatlás és a pusztulás fokozatait járja be. Mivel más dolgokhoz hasonlóan az ember is az ürességből származó ből (氣), illetve az ebből létrejött  (陰陽) kettősségből keletkezett, így természetes, hogy ez a megszilárdult  (az ember) visszatér az ürességbe.

Élete
A  szerint   ben (鄭) élt, mestere  (壺丘子林) és  (伯昏瞀人) volt.  szerint a -beli Mu (繆) herceg uralkodásának idején élt. A 12. században már számos tudós kétségbe vonta létezését, és csak allegorikus személyként,  figurájaként kezelte. De Barry és Wing Tsit-Chan szerint a neki tulajdonított művet valójában egy i. sz. 3. századi neotaoista szerző írta. Richard Wilheim nem talál alapot, hogy kételkedjék  történeti létezésében, Lionel Giles szerint a párhuzamos történetek a ben jobbak, mint a ben.  nem tesz róla említést, de olyan korábbi művekben, mint például a  (尸子), a , a  (呂氏春秋) vagy a , bölcselőként szerepel.

Műve

A  című művet elsőként  (i. e. 77–6) említi i. e. 14-ben, később valószínűleg erre alapozva hivatkozik rá a  bibliográfiai fejezete, a .  Ezután a szöveg következő felbukkanása a műhöz a legfontosabb kommentárt író nál (張湛; i. sz. 330–400) található meg, aki talán a szöveg kialakulásában is fontos szerepet játszott. A szöveg egésze tehát minden bizonnyal kései, de egyes részletek származhatnak a -kor előttről.

A jelenleg ismert formájában a  a következő 8 fejezetből áll:

I. Égi jelek ( 天瑞);
II. A Sárga Császár ( 黃帝);
III. A -beli Mu király ( 周穆王);
IV. Konfuciusz ( 仲尼);
V. Tang kérdései ( 湯問);
VI. Erő és sors ( 力命);
VII.  ( 楊朱);
VIII. Az összefüggések magyarázata ( 說符).

Az első hat fejezet alapvetően taoista inspirációra születhetett, ugyanakkor a VII. fejezetben  tanítása található, míg a VIII. fejezet számos konfuciánus és motista elemet is tartalmaz. A hez hasonlóan a filozofikus fejtegetések, a dialógusok és a tanmesék egymást váltogatják. Az általános stilisztikai hasonlóságon túl a ben számos szövegszerű átfedés is található a vel, 16 teljes történet és számos további részlet közös bennük.

Hivatkozások

Megjegyzések

Jegyzetek

Irodalom 
  Lie Ce: Az elomló üresség igaz könyve. (Fordította: Dobos László) Budapest: Ferenczy Könyvkiadó, 1994.
  Fung Yu-lan: A kínai filozófia rövid története, (Szerk.: Derk Bodde; Ford.: Antóni Csaba.) Budapest: Osiris Kiadó, 2003. 
  Kósa Gábor: „Liezi”.  In Kósa Gábor - Várnai András (szerk.): Bölcselők az ókori Kínában. Magyar Kína-kutatásért Alapítvány, Budapest 2013. pp. 225–236.

Kapcsolódó szócikkek 
 Taoizmus
 Lie-ce (könyv)

Külső hivatkozások 

Taoizmus
Ókori kínai filozófusok
, illetve a közismertebb tiszteleti nevén : és mellett a korai taoizmus kiemelkedő alakja . Életéről meglehetősen kevés konkrétumot árulnak el a klasszikus források , ám annál jelentősebb a neki tulajdonított és a nevét viselő műve , a , amelynek egyik fontos témája a halálhoz , az elmúláshoz való viszony . Ebben a műben , a hez hasonlóan a filozofikus fejtegetések , a dialógusok és a tanmesék egymást váltogatják . Számos történettel illusztrálja azt a nézetet , amely szerint a n ( 道 ) kívül minden a születés , a növekedés , a hanyatlás és a pusztulás fokozatait járja be . Mivel más dolgokhoz hasonlóan az ember is az ürességből származó ből ( 氣 ) , illetve az ebből létrejött ( 陰陽 ) kettősségből keletkezett , így természetes , hogy ez a megszilárdult ( az ember ) visszatér az ürességbe . Élete A szerint ben ( 鄭 ) élt , mestere ( 壺丘子林 ) és ( 伯昏瞀人 ) volt. szerint a -beli Mu ( 繆 ) herceg uralkodásának idején élt . A században már számos tudós kétségbe vonta létezését , és csak allegorikus személyként , figurájaként kezelte . De Barry és Wing Tsit-Chan szerint a neki tulajdonított művet valójában egy i. sz. századi neotaoista szerző írta . Richard Wilheim nem talál alapot , hogy kételkedjék történeti létezésében , Lionel Giles szerint a párhuzamos történetek a ben jobbak , mint a ben. nem tesz róla említést , de olyan korábbi művekben , mint például a ( 尸子 ) , a , a ( 呂氏春秋 ) vagy a , bölcselőként szerepel . Műve A című művet elsőként ( i. e.6 ) említi i. e.ben , később valószínűleg erre alapozva hivatkozik rá a bibliográfiai fejezete , a \ . Ezután a szöveg következő felbukkanása a műhöz a legfontosabb kommentárt író nál ( 張湛 ; i. sz.400 ) található meg , aki talán a szöveg kialakulásában is fontos szerepet játszott . A szöveg egésze tehát minden bizonnyal kései , de egyes részletek származhatnak a -kor előttről . A jelenleg ismert formájában a a következőfejezetből áll : I. Égi jelek ( 天瑞 ) ; II. A Sárga Császár ( 黃帝 ) ; III. A -beli Mu király ( 周穆王 ) ; IV . Konfuciusz ( 仲尼 ) ; V . Tang kérdései ( 湯問 ) ; VI. Erő és sors ( 力命 ) ; VII. ( 楊朱 ) ; VIII. Az összefüggések magyarázata ( 說符 ) . Az első hat fejezet alapvetően taoista inspirációra születhetett , ugyanakkor a VII. fejezetben tanítása található , míg a VIII. fejezet számos konfuciánus és motista elemet is tartalmaz . A hez hasonlóan a filozofikus fejtegetések , a dialógusok és a tanmesék egymást váltogatják . Az általános stilisztikai hasonlóságon túl a ben számos szövegszerű átfedés is található a vel,teljes történet és számos további részlet közös bennük . Hivatkozások Megjegyzések Jegyzetek Irodalom Lie Ce : Az elomló üresség igaz könyve . ( Fordította : Dobos László ) Budapest : Ferenczy Könyvkiadó , Fung Yu-lan : A kínai filozófia rövid története , ( Szerk . : Derk Bodde ; Ford . : Antóni Csaba . ) Budapest : Osiris Kiadó , Kósa Gábor : „ Liezi” . In Kósa Gábor - Várnai András ( szerk . ) : Bölcselők az ókori Kínában . Magyar Kína-kutatásért Alapítvány , Budapest pp. 225–236 . Kapcsolódó szócikkek Taoizmus Lie-ce ( könyv ) Külső hivatkozások Taoizmus Ókori kínai filozófusok