Alan Lloyd Hodgkin
Sir Alan Lloyd Hodgkin OM (Banbury, 1914. február 5. – Cambridge, 1998. december 20.) angol fiziológus, biofizikus. 1963-ban Andrew Huxley-val és John Eccles-szel közösen elnyerte az orvostudományi Nobel-díjat az idegingerület terjedési módjának felfedezéséért.

Tanulmányai
Alan Hodgkin az oxfordshire-i Banbury-ben született 1914. február 5-én George Hodgkin és Mary Hodgkin (leánykori nevén Wilson) három fia közül a legidősebbként. Apja kvéker volt és az első világháborúban nem volt hajlandó fegyveres szolgálatot ellátni, ezért a Közel-Keleten segítette az örmény menekülteket. 1918-ban Bagdadban meghalt vérhasban. Alan a The Downs School-ban és a Gresham's School-ban végezte iskoláit. Gyermekkorában sokat túrázott és nagynénjének hatására madármegfigyeléssel foglalkozott. Tizenhat évesen elnyerte a Királyi Madárvédő Társaság bronzérmét egy esszéversenyen. A középiskola után 1932-től ösztöndíjjal a Cambridge-i Egyetem Trinity College-ében folytatta tanulmányait. Bár felmerült, hogy történelmet tanuljon (nagyapja és nagybátyja történészek voltak), végül zoológiai előadásokra járt és egyik tanára, Carl Pantin tanácsára behatóan tanulmányozta a fizikát és matematikát is. Diákként tanárainak hatására (mint a Nobel-díjas Edgar Adrian vagy Archibald Hill) idegélettani kísérletekbe fogott és a békaidegen áthaladó ingerületeket vizsgálta. Eredményeivel bizonyította az ingerülettovábbítás elektromos természetét és ennek hatására 1936-ban, doktori címének elnyerése után a Trinity College kutatói állást ajánlott fel neki. Archibald Hill a téziseit elküldte (a szintén Nobel-díjas) Herbert Gassernak, aki meghívta Hodgkint a New York-i Rockefeller Intézetbe. Amerikai tartózkodása idején megtanulta a rendkívül nagy idegsejtekkel rendelkező puhatestű kalmárok neuronjainak kipreparálását. 1938-ban visszatért Cambridge-be és a következő évben megkezdte sok évig tartó együttműködését Andrew Huxley-val (aki kezdetben a diákja volt).

Munkássága
Idegélettani kísérleteiket megszakította a második világháború kitörése. Hodgkin kezdetben a légierő számára végzett kutatásokat a nagy magasságban történő repülés élettani hatásairól, 1940 februárjától pedig bekapcsolódott a radar kifejlesztésébe. Egészen a háború végéig ezen a témán dolgozott, az ő csoportja az éjjeli bevetésre induló vadászrepülőgépekbe szerelhető, 10 cm-es hullámhosszú lokátort fejlesztette ki.

A háború után Hodgkin és Huxley visszatért Cambridge-be és folytatták ingerületvezetési kísérleteiket, melyek egy részét a plymouthi tengerbiológiai állomáson végezték. 1952-re kidolgozták elméletüket, miszerint az idegimpulzus nem az idegsejt-nyúlvány belsejében, hanem annak membránján történik, amikor vezetőképessége hirtelen megnő és a beáramló nátriumionok akciós potenciált hoznak létre. Feltételezték az általuk molekuláris kapunak nevezett ioncsatornák létét, melyeknek tényleges szerepét az akciós potenciál létrehozásában később Erwin Neher és Bert Sakmann bizonyította be. A későbbiekben Hodgkin az idegélettan egyéb problémáit, többek között a látás fiziológiáját kutatta.

Hodgkin Trinity College-beli teendői ellátása mellett 1951-ben a Royal Society professzora lett, melynek 1958-1960 között tisztségviselője is volt. 1959-63-ban tagja volt a Medical Research Council-nak, 1966-ban a Tengerbiológiai Társaság elnöke lett, 1971-ben megválasztották a Leicesteri Egyetem kancellárjának, 1970 és 1975 között pedig ő volt a Royal Society elnöke.

Díjai, címei 

Andrew Huxley-vel és az ausztrál John Eccles-szel megosztva 1963-ban elnyerte az orvostudományi Nobel-díjat az idegimpulzus terjedési mechanizmusának felfedezéséért. További jelentősebb elismerései:
 1955: Baly-érem (Royal College of Physicians)
 1958: Royal-érem (Royal Society),
 1965: Copley-érem (Royal Society),
 1972-ben II. Erzsébet lovaggá ütötte
 1973: Order of Merit

Családja
Alan Hodgkin első amerikai látogatásának idején ismerkedett meg a későbbi Nobel-díjas Peyton Rous-val, akinek a lányát, Marion Rous-t 1944-ben feleségül vette. Három lányuk (Sarah, Deborah és Rachel Hodgkin) és egy fiuk (Jonathan Hodgkin) született. Hodgkin szabadidejében szépirodalmat olvasott, utazott és horgászott. 1998. december 20-án halt meg Cambridge-ben, 84 éves korában.

Források
Alan L. Hodgkin – Biographical NobelPrize.org
Alan L. Hodgkin Notable Names Database
Obituaries: Professor Sir Alan Hodgkin  The Independent 04 January 1999
Sir Alan L. Hodgkin The History of Neuroscience in Autobiography 

Brit Nobel-díjasok
Orvosi-fiziológiai Nobel-díjasok
1914-ben született személyek
1998-ban elhunyt személyek
Sir Alan Lloyd Hodgkin OM ( Banbury , február – Cambridge , december ) angol fiziológus , biofizikus.ban Andrew Huxley-val és John Eccles-szel közösen elnyerte az orvostudományi Nobel-díjat az idegingerület terjedési módjának felfedezéséért . Tanulmányai Alan Hodgkin az oxfordshire-i Banbury-ben született februárén George Hodgkin és Mary Hodgkin ( leánykori nevén Wilson ) három fia közül a legidősebbként . Apja kvéker volt és az első világháborúban nem volt hajlandó fegyveres szolgálatot ellátni , ezért a Közel-Keleten segítette az örmény menekülteket.ban Bagdadban meghalt vérhasban . Alan a The Downs School-ban és a Gresham's School-ban végezte iskoláit . Gyermekkorában sokat túrázott és nagynénjének hatására madármegfigyeléssel foglalkozott . Tizenhat évesen elnyerte a Királyi Madárvédő Társaság bronzérmét egy esszéversenyen . A középiskola utántől ösztöndíjjal a Cambridge-i Egyetem Trinity College-ében folytatta tanulmányait . Bár felmerült , hogy történelmet tanuljon ( nagyapja és nagybátyja történészek voltak ) , végül zoológiai előadásokra járt és egyik tanára , Carl Pantin tanácsára behatóan tanulmányozta a fizikát és matematikát is . Diákként tanárainak hatására ( mint a Nobel-díjas Edgar Adrian vagy Archibald Hill ) idegélettani kísérletekbe fogott és a békaidegen áthaladó ingerületeket vizsgálta . Eredményeivel bizonyította az ingerülettovábbítás elektromos természetét és ennek hatásáraban , doktori címének elnyerése után a Trinity College kutatói állást ajánlott fel neki . Archibald Hill a téziseit elküldte ( a szintén Nobel-díjas ) Herbert Gassernak , aki meghívta Hodgkint a New York-i Rockefeller Intézetbe . Amerikai tartózkodása idején megtanulta a rendkívül nagy idegsejtekkel rendelkező puhatestű kalmárok neuronjainak kipreparálását.ban visszatért Cambridge-be és a következő évben megkezdte sok évig tartó együttműködését Andrew Huxley-val ( aki kezdetben a diákja volt ) . Munkássága Idegélettani kísérleteiket megszakította a második világháború kitörése . Hodgkin kezdetben a légierő számára végzett kutatásokat a nagy magasságban történő repülés élettani hatásairól,februárjától pedig bekapcsolódott a radar kifejlesztésébe . Egészen a háború végéig ezen a témán dolgozott , az ő csoportja az éjjeli bevetésre induló vadászrepülőgépekbe szerelhető, cm-es hullámhosszú lokátort fejlesztette ki . A háború után Hodgkin és Huxley visszatért Cambridge-be és folytatták ingerületvezetési kísérleteiket , melyek egy részét a plymouthi tengerbiológiai állomáson végezték. re kidolgozták elméletüket , miszerint az idegimpulzus nem az idegsejt-nyúlvány belsejében , hanem annak membránján történik , amikor vezetőképessége hirtelen megnő és a beáramló nátriumionok akciós potenciált hoznak létre . Feltételezték az általuk molekuláris kapunak nevezett ioncsatornák létét , melyeknek tényleges szerepét az akciós potenciál létrehozásában később Erwin Neher és Bert Sakmann bizonyította be . A későbbiekben Hodgkin az idegélettan egyéb problémáit , többek között a látás fiziológiáját kutatta . Hodgkin Trinity College-beli teendői ellátása mellettben a Royal Society professzora lett , melynekközött tisztségviselője is volt.ban tagja volt a Medical Research Council-nak, ban a Tengerbiológiai Társaság elnöke lett, ben megválasztották a Leicesteri Egyetem kancellárjának,ésközött pedig ő volt a Royal Society elnöke . Díjai , címei Andrew Huxley-vel és az ausztrál John Eccles-szel megosztvaban elnyerte az orvostudományi Nobel-díjat az idegimpulzus terjedési mechanizmusának felfedezéséért . További jelentősebb elismerései : Baly-érem ( Royal College of Physicians ) Royal-érem ( Royal Society ) , Copley-érem ( Royal Society ) , ben II. Erzsébet lovaggá ütötte Order of Merit Családja Alan Hodgkin első amerikai látogatásának idején ismerkedett meg a későbbi Nobel-díjas Peyton Rous-val , akinek a lányát , Marion Rous-tben feleségül vette . Három lányuk ( Sarah , Deborah és Rachel Hodgkin ) és egy fiuk ( Jonathan Hodgkin ) született . Hodgkin szabadidejében szépirodalmat olvasott , utazott és horgászott. decemberán halt meg Cambridge-ben,éves korában . Források Alan L. Hodgkin – Biographical NobelPrize.org Alan L. Hodgkin Notable Names Database Obituaries : Professor Sir Alan Hodgkin The IndependentJanuary Sir Alan L. Hodgkin The History of Neuroscience in Autobiography Brit Nobel-díjasok Orvosi-fiziológiai Nobel-díjasok 1914-ben született személyek 1998-ban elhunyt személyek