Ofszetnyomtatás
Az ofszetnyomtatás egy széles körben használt nyomtatási technika, melynél a festéket egy nyomólemezre és onnan egy gumihengerre viszik fel, majd erről kerül a nyomtatási felületre. Az olajos, zsíros anyagok és a víz kölcsönös taszításának elvén alapuló litográfiai eljárással kombinálva az ofszettechnikánál egy sík (planografikus) hordozót használnak, amelyre a hengerek a nyomtatandó kép helyére felviszik a festéket, míg a többi területre egy vízalapú réteg kerül. Így a nem nyomtatandó területek festékmentesek maradnak. Ez angolul a fountain solution, amely a nedvesítő folyadék alkalmazását jelenti. A modern rotációs gyorssajtó más megoldást alkalmaz, itt a nagy papírtekercseket részenként egy nagyméretű nyomdagépen vezetik keresztül, általában többméteres részekben, a gép pedig folyamatosan nyomtat a papírra.

Az ofszetnyomtatást két különféle változatban fejlesztették ki. Az angol Robert Barclay ónra történő nyomtatáshoz dolgozott ki ofszettechnológiát 1875-ben, az amerikai Ira Washington Rubel pedig papírra nyomtatáshoz 1904-ben.

Története 

A litográfiát eredetileg azért fejlesztették ki, hogy művészi grafikákról olcsón készíthessenek másolatokat a segítségével. A technikát csak lapos, porózus felületeken lehetett alkalmazni, mivel a nyomólemezeket mészkőből készítették. Erre utal maga az elnevezés is: a litograph szó jelentése „kőből készült kép”.

Az első rotációs ofszetnyomó gépet Angliában építették meg, szabadalmát pedig 1875-ben Robert Barclay jegyezte be. A fejlesztés több korábbi nyomtatási eljárást kombinált Richard March Hoe 1843-as rotációs nyomdájával, amely kő helyett egy fémhengert használt. Az ofszethengert speciálisan kezelt kartonnal borították be, amely a kőről a fém felszínére vitte át a nyomtatandó képet. Később a hengert borító kartont gumira cserélték, amely még ma is a legszélesebb körben alkalmazott anyag erre a célra.

A XIX. század végén a fotográfia népszerűvé válásával sok litográfiai cég ment csődbe. A fotógravírozás, amely illusztrációk helyett rasztertechnológiát alkalmazott, dominánssá vált a századfordulón. Sok nyomda, köztük Ira Washington Rubelé is az alacsony költségű litográfiai eljárást alkalmazta, hogy fotók és könyvek másolatait elkészítsék. Rubel 1901-ben egy véletlennek köszönhetően fedezte fel, hogy ha fémhenger helyett gumihengert használ a nyomtatáshoz, a nyomat tisztább és élesebb lesz.

A technika finomítását követően a Potter Press nyomdaipari vállalat 1903-ban építette meg az első kifejezetten ezen az elven működő nyomdagépet. 1907-ben San Franciscóban a Rubel-féle ofszetnyomdát már aktívan használták.

Nagyjából ugyanebben az időben a Harris Automatic nyomdaipari vállalat tulajdonosai, Albert és Charles Harris is készítettek egy hasonló elven működő eszközt.

1904-ben az Egyesült Államokban élő, német származású Caspar Hermann szintén kifejlesztett egy ofszetnyomó gépet Senefelder kőnyomtatási eljárását továbbfejlesztve, 1906-ban pedig visszatért Németországba, ahol megépítette az első német ofszetgépet, a Triumph-ot.

Modern ofszetnyomtatás 

A nyomtatási folyamat egyik legfontosabb eleme a nyomdai előkészítés, amelynek során megbizonyosodnak arról, hogy minden fájlt megfelelően dolgoztak fel a nyomtatáshoz. Ennek része a megfelelő CMYK színmódba konvertálás, a fájlok véglegesítése és a lemezek elkészítése minden színhez.

Az ofszetlitográfia a nyomtatott anyagok létrehozásának egyik leggyakoribb módszere. Segítségével előállítanak többek között újságokat, folyóiratokat, brosúrákat, irodai papírárukat és könyveket. Más nyomtatási módszerekkel összevetve az ofszetnyomtatás elsősorban a kiváló minőségű nyomatok nagy mennyiségben történő költséghatékony előállítására alkalmas, minimális karbantartási igénnyel. Sok modern ofszetnyomda számítógép segítségével készíti el a lemezeket, ami még inkább javítja a minőséget.

Az ofszetnyomtatás előnyei más eljárásokkal szemben:
 egyenletesen magas minőség. Az ofszetnyomtatással tiszta és éles képek állíthatóak elő, mint például magasnyomtatással, mivel a gumi jól illeszkedik a nyomtatandó felület textúrájához;
 a lemezek gyors és egyszerű elkészítése;
 hosszabb lemezélettartam, mivel a lemez nem érintkezik közvetlenül a nyomtatandó felülettel. A megfelelően elkészített, optimális tintával és technikával alkalmazott lemezek akár egymillió nyomást is kibírnak;
 alacsony ár. Az ofszetnyomtatás a magas minőségű nyomatok nagy mennyiségben történő előállításának leggazdaságosabb módja.

Az ofszetnyomtatás hátrányai más eljárásokkal szemben:
 némileg gyengébb minőség, mint a rotációs mélynyomás vagy fénynyomás esetén;
 az eloxált alumínium nyomólemezek a kémiai oxidáció miatt érzékennyé válhatnak;
 a lemezek és a nyomdagép előkészítése viszonylag időigényes folyamat, ezért a kis mennyiségben történő nyomtatáshoz rendszerint digitális ofszetnyomó gépeket használnak.

Nyomóformák 

A nyomóformák létrehozását reprodukciónak is nevezik és a képek, szövegek, grafikák átvitelét jelenti a nyomólemezre. Korábban (és manapság még a kisebb nyomdákban) ez a folyamat manuálisan történt filmen és szerelőfólián keresztül, ma nagyrészt közvetlenül a számítógépről kerülnek az információk a lemezre (Computer to Plate). Az ofszetnyomtatás formakészítése egyszerűbb, gyorsabb és költséghatékonyabb, mint a magasnyomás nyomóformájáé.

Az ofszetnyomtatás hagyományos nyomóformái a cinkből vagy alumíniumból készült egyfémes lemezek 0,1–0,5 mm vastagságban. Az íves ofszetnyomtatásnál kis formátumokban jellemzően 0,15 mm vastagságú lemezeket használnak, a nagyobb formátumoknál pedig 0,3 mm vastagságú lemezeket. A cink- és alumíniumlemezek leváltották a korábbi bi- vagy trimetál lemezeket, melyek rézből, acélból és krómból álltak. Léteznek még a kisofszetnyomtatás speciális feladataihoz műanyag és papír hordozójú lemezek is. Az ofszetlemezek ma már előérzékenyítettek, ez teszi lehetővé a másolóeredetin lévő információk pontos átvitelét a nyomóformára.

A nyomtatás minőségének egyik meghatározó eleme a nyomóforma nedvesítése. Az ofszetnyomtatásnál a nyomóforma nem nyomó felületeire egyenletes, hártyaszerű nedvesítőfolyadékot, vízfilmet kell juttatni.

Nyomófestékek 

A nyomófestékek a nyomóforma nyomóelemeinek képét viszik át a nyomathordozó felületéreés azon tartósan rögzítik. A nyomdaipar sokrétűsége, bonyolultsága, gyors ütemű fejlődése nagyszámú nyomdafestékfajta kifejlesztését tette szükségessé. A korszerű nyomdaipar ma már több száz nyomdafestéktípust használ.

Az ofszetnyomtatásnál a nyomóforma befestékezése csak a lemez oleofil (zsírszerető) részein következik be, a lemez nem nyomó részeit a víz nedvesíti. Valamennyi rácsponton és egyéb rajzi elemen azonos vastagságú festékréteg található. A finom rácspontok nyomása a nyomdafestékektől egészen különleges folyási (reológiai) tulajdonságot követel.

Színes nyomtatásnál a CMYK színrendszert (cyan, magenta, yellow, key) használják, amelyben a key szó a fekete színre mint nyomdászati kulcsszínre utal. Ezzel a négy színnel gyakorlatilag bármilyen színes nyomtatvány elkészíthető. Léteznek azonban olyan színek, pl. arany, ezüst, bizonyos cégekre jellemző speciálisan kialakított márkaszínek, melyeket nem lehet a négy alapszínnel reprodukálni. Ezekre a színekre szabványosított színskálák készültek, mint a HKS vagy a Pantone skála.

Források 

Nyomdászat
Az ofszetnyomtatás egy széles körben használt nyomtatási technika , melynél a festéket egy nyomólemezre és onnan egy gumihengerre viszik fel , majd erről kerül a nyomtatási felületre . Az olajos , zsíros anyagok és a víz kölcsönös taszításának elvén alapuló litográfiai eljárással kombinálva az ofszettechnikánál egy sík ( planografikus ) hordozót használnak , amelyre a hengerek a nyomtatandó kép helyére felviszik a festéket , míg a többi területre egy vízalapú réteg kerül . Így a nem nyomtatandó területek festékmentesek maradnak . Ez angolul a fountain solution , amely a nedvesítő folyadék alkalmazását jelenti . A modern rotációs gyorssajtó más megoldást alkalmaz , itt a nagy papírtekercseket részenként egy nagyméretű nyomdagépen vezetik keresztül , általában többméteres részekben , a gép pedig folyamatosan nyomtat a papírra . Az ofszetnyomtatást két különféle változatban fejlesztették ki . Az angol Robert Barclay ónra történő nyomtatáshoz dolgozott ki ofszettechnológiátben , az amerikai Ira Washington Rubel pedig papírra nyomtatáshozben . Története A litográfiát eredetileg azért fejlesztették ki , hogy művészi grafikákról olcsón készíthessenek másolatokat a segítségével . A technikát csak lapos , porózus felületeken lehetett alkalmazni , mivel a nyomólemezeket mészkőből készítették . Erre utal maga az elnevezés is : a litograph szó jelentése „ kőből készült kép” . Az első rotációs ofszetnyomó gépet Angliában építették meg , szabadalmát pedigben Robert Barclay jegyezte be . A fejlesztés több korábbi nyomtatási eljárást kombinált Richard March Hoeas rotációs nyomdájával , amely kő helyett egy fémhengert használt . Az ofszethengert speciálisan kezelt kartonnal borították be , amely a kőről a fém felszínére vitte át a nyomtatandó képet . Később a hengert borító kartont gumira cserélték , amely még ma is a legszélesebb körben alkalmazott anyag erre a célra . A XIX. század végén a fotográfia népszerűvé válásával sok litográfiai cég ment csődbe . A fotógravírozás , amely illusztrációk helyett rasztertechnológiát alkalmazott , dominánssá vált a századfordulón . Sok nyomda , köztük Ira Washington Rubelé is az alacsony költségű litográfiai eljárást alkalmazta , hogy fotók és könyvek másolatait elkészítsék . Rubelben egy véletlennek köszönhetően fedezte fel , hogy ha fémhenger helyett gumihengert használ a nyomtatáshoz , a nyomat tisztább és élesebb lesz . A technika finomítását követően a Potter Press nyomdaipari vállalatban építette meg az első kifejezetten ezen az elven működő nyomdagépet.ben San Franciscóban a Rubel-féle ofszetnyomdát már aktívan használták . Nagyjából ugyanebben az időben a Harris Automatic nyomdaipari vállalat tulajdonosai , Albert és Charles Harris is készítettek egy hasonló elven működő eszközt . 1904-ben az Egyesült Államokban élő , német származású Caspar Hermann szintén kifejlesztett egy ofszetnyomó gépet Senefelder kőnyomtatási eljárását továbbfejlesztve, ban pedig visszatért Németországba , ahol megépítette az első német ofszetgépet , a Triumph-ot . Modern ofszetnyomtatás A nyomtatási folyamat egyik legfontosabb eleme a nyomdai előkészítés , amelynek során megbizonyosodnak arról , hogy minden fájlt megfelelően dolgoztak fel a nyomtatáshoz . Ennek része a megfelelő CMYK színmódba konvertálás , a fájlok véglegesítése és a lemezek elkészítése minden színhez . Az ofszetlitográfia a nyomtatott anyagok létrehozásának egyik leggyakoribb módszere . Segítségével előállítanak többek között újságokat , folyóiratokat , brosúrákat , irodai papírárukat és könyveket . Más nyomtatási módszerekkel összevetve az ofszetnyomtatás elsősorban a kiváló minőségű nyomatok nagy mennyiségben történő költséghatékony előállítására alkalmas , minimális karbantartási igénnyel . Sok modern ofszetnyomda számítógép segítségével készíti el a lemezeket , ami még inkább javítja a minőséget . Az ofszetnyomtatás előnyei más eljárásokkal szemben : egyenletesen magas minőség . Az ofszetnyomtatással tiszta és éles képek állíthatóak elő , mint például magasnyomtatással , mivel a gumi jól illeszkedik a nyomtatandó felület textúrájához ; a lemezek gyors és egyszerű elkészítése ; hosszabb lemezélettartam , mivel a lemez nem érintkezik közvetlenül a nyomtatandó felülettel . A megfelelően elkészített , optimális tintával és technikával alkalmazott lemezek akár egymillió nyomást is kibírnak ; alacsony ár . Az ofszetnyomtatás a magas minőségű nyomatok nagy mennyiségben történő előállításának leggazdaságosabb módja . Az ofszetnyomtatás hátrányai más eljárásokkal szemben : némileg gyengébb minőség , mint a rotációs mélynyomás vagy fénynyomás esetén ; az eloxált alumínium nyomólemezek a kémiai oxidáció miatt érzékennyé válhatnak ; a lemezek és a nyomdagép előkészítése viszonylag időigényes folyamat , ezért a kis mennyiségben történő nyomtatáshoz rendszerint digitális ofszetnyomó gépeket használnak . Nyomóformák A nyomóformák létrehozását reprodukciónak is nevezik és a képek , szövegek , grafikák átvitelét jelenti a nyomólemezre . Korábban ( és manapság még a kisebb nyomdákban ) ez a folyamat manuálisan történt filmen és szerelőfólián keresztül , ma nagyrészt közvetlenül a számítógépről kerülnek az információk a lemezre ( Computer to Plate ) . Az ofszetnyomtatás formakészítése egyszerűbb , gyorsabb és költséghatékonyabb , mint a magasnyomás nyomóformájáé . Az ofszetnyomtatás hagyományos nyomóformái a cinkből vagy alumíniumból készült egyfémes lemezek1–0,5 mm vastagságban . Az íves ofszetnyomtatásnál kis formátumokban jellemzően15 mm vastagságú lemezeket használnak , a nagyobb formátumoknál pedig3 mm vastagságú lemezeket . A cink- és alumíniumlemezek leváltották a korábbi bi- vagy trimetál lemezeket , melyek rézből , acélból és krómból álltak . Léteznek még a kisofszetnyomtatás speciális feladataihoz műanyag és papír hordozójú lemezek is . Az ofszetlemezek ma már előérzékenyítettek , ez teszi lehetővé a másolóeredetin lévő információk pontos átvitelét a nyomóformára . A nyomtatás minőségének egyik meghatározó eleme a nyomóforma nedvesítése . Az ofszetnyomtatásnál a nyomóforma nem nyomó felületeire egyenletes , hártyaszerű nedvesítőfolyadékot , vízfilmet kell juttatni . Nyomófestékek A nyomófestékek a nyomóforma nyomóelemeinek képét viszik át a nyomathordozó felületéreés azon tartósan rögzítik . A nyomdaipar sokrétűsége , bonyolultsága , gyors ütemű fejlődése nagyszámú nyomdafestékfajta kifejlesztését tette szükségessé . A korszerű nyomdaipar ma már több száz nyomdafestéktípust használ . Az ofszetnyomtatásnál a nyomóforma befestékezése csak a lemez oleofil ( zsírszerető ) részein következik be , a lemez nem nyomó részeit a víz nedvesíti . Valamennyi rácsponton és egyéb rajzi elemen azonos vastagságú festékréteg található . A finom rácspontok nyomása a nyomdafestékektől egészen különleges folyási ( reológiai ) tulajdonságot követel . Színes nyomtatásnál a CMYK színrendszert ( cyan , magenta , yellow , key ) használják , amelyben a key szó a fekete színre mint nyomdászati kulcsszínre utal . Ezzel a négy színnel gyakorlatilag bármilyen színes nyomtatvány elkészíthető . Léteznek azonban olyan színek , pl. arany , ezüst , bizonyos cégekre jellemző speciálisan kialakított márkaszínek , melyeket nem lehet a négy alapszínnel reprodukálni . Ezekre a színekre szabványosított színskálák készültek , mint a HKS vagy a Pantone skála . Források Nyomdászat