Bruška
Bruška falu Horvátországban Zára megyében. Közigazgatásilag Benkovachoz tartozik.

Fekvése
Zárától légvonalban 42, közúton 53 km-re keletre, községközpontjától 15 km-re északkeletre, Dalmácia északi részén, a Bukovica tájegységen, a Kunovac-hegy alatt fekszik. Településrészei: Gornje és Donje Bruške Marinović, Zrilić és Čačić.

Története
Rodaljicétől északnyugatra, a Kunovac, Popina, Čekić, Žedna Greda és Visibaba nevű hegyek között, a mai Bruška helyén állt az ókorban az illír "Brusia" település, melyről a falu a nevét kapta. A kora középkorban az ősi horvát Poletčić nemzetség birtokolta ezt a területet. A falu első írásos említése 1404-ben történt. Itt található Samograd várának romja, melyet kötőanyag nélküli nagy kövekből építettek. A környékbeli településekkel együtt 1527-ben elfoglalta a török és csak a 17. század végén szabadult fel uralma alól. A kandiai háború kezdetén lakossága a velenceiek által ellenőrzött Poličnikre menekült, de utódaik később visszatértek őseik földjére. 1639-ben Bruškán gyűltek össze tárgyalásokra a török, a velencei és a kotari felkelők küldöttei, hogy a török seregek Dalmáciából történő kivonulásáról tárgyaljanak. A település a török kiűzése után 1797-ig a Velencei Köztársaság része volt. Miután a francia seregek felszámolták a Velencei Köztársaságot a campo formiói béke értelmében osztrák csapatok szállták meg. 1806-ban a pozsonyi béke alapján az Első Francia Császárság Illír Tartományának része lett. 1815-ben a bécsi kongresszus újra Ausztriának adta, amely a Dalmát Királyság részeként Zárából igazgatta 1918-ig. A településnek 1857-ben 267, 1910-ben 484 lakosa volt. Az első világháború után előbb a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság, majd Jugoszlávia része lett. A második világháború idején 1941-ben a szomszédos településekkel együtt Olaszország fennhatósága alá került. Az 1943. szeptemberi olasz kapituláció és rövid német megszállás után újra Jugoszlávia része lett. 1991-ben lakosságának 90 százaléka horvát, 10 százaléka szerb nemzetiségű volt. 1991 szeptemberében a település szerb igazgatás alá került és a Krajinai Szerb Köztársaság része lett. Templomát a szerbek börtönként használták. Horvát lakossága elmenekült. 1995 augusztusában a Vihar hadművelet során foglalta vissza a horvát hadsereg. Szerb lakossága elmenekült. A falunak 2011-ben 113 lakosa volt, akik főként mezőgazdasággal és állattartással foglalkoztak.

Lakosság

Nevezetességei
Szűz Mária Istenanyaságának tiszteletére szentelt római katolikus temploma 1963-ban épült, Mate Garković akkori zárai érsek szentelte fel. Ez egy családi házból átalakított épület volt, melyhez harangtornyot építettek. A délszláv háború idején a szerb felkelők börtönként használták. A súlyos károkat szenvedett épületet 1996-ban teljesen újjáépítették. A templomnak kőből épített szembemiséző oltára van kő keresztelőmedencével, sekrestyével, harangtornyában két haranggal. Az újjáépítés után Szent Miklós új, fából faragott szobrát helyezték el benne. A plébánia védőszentjei Szent Miklós és Szent János evangélista.
A településen egy kis Szent Miklós kápolna is áll.
A falu közelében szélerőműveket telepítettek.

Jegyzetek

További információk
 Benkovac község hivatalos oldala 
 Benkovac turisztikai egyesületének honlapja 
 A zárai érsekség honlapja 

Zára megye települései
Bruška falu Horvátországban Zára megyében . Közigazgatásilag Benkovachoz tartozik . Fekvése Zárától légvonalban közútonkm-re keletre , községközpontjátólkm-re északkeletre , Dalmácia északi részén , a Bukovica tájegységen , a Kunovac-hegy alatt fekszik . Településrészei : Gornje és Donje Bruške Marinović , Zrilić és Čačić . Története Rodaljicétől északnyugatra , a Kunovac , Popina , Čekić , Žedna Greda és Visibaba nevű hegyek között , a mai Bruška helyén állt az ókorban az illír " Brusia " település , melyről a falu a nevét kapta . A kora középkorban az ősi horvát Poletčić nemzetség birtokolta ezt a területet . A falu első írásos említéseben történt . Itt található Samograd várának romja , melyet kötőanyag nélküli nagy kövekből építettek . A környékbeli településekkel együttben elfoglalta a török és csak a század végén szabadult fel uralma alól . A kandiai háború kezdetén lakossága a velenceiek által ellenőrzött Poličnikre menekült , de utódaik később visszatértek őseik földjére.ben Bruškán gyűltek össze tárgyalásokra a török , a velencei és a kotari felkelők küldöttei , hogy a török seregek Dalmáciából történő kivonulásáról tárgyaljanak . A település a török kiűzése utánig a Velencei Köztársaság része volt . Miután a francia seregek felszámolták a Velencei Köztársaságot a campo formiói béke értelmében osztrák csapatok szállták meg.ban a pozsonyi béke alapján az Első Francia Császárság Illír Tartományának része lett.ben a bécsi kongresszus újra Ausztriának adta , amely a Dalmát Királyság részeként Zárából igazgattaig . A településnekbenbenlakosa volt . Az első világháború után előbb a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság , majd Jugoszlávia része lett . A második világháború idejénben a szomszédos településekkel együtt Olaszország fennhatósága alá került . Az szeptemberi olasz kapituláció és rövid német megszállás után újra Jugoszlávia része lett.ben lakosságánakszázaléka horvát, százaléka szerb nemzetiségű volt.szeptember ében a település szerb igazgatás alá került és a Krajinai Szerb Köztársaság része lett . Templomát a szerbek börtönként használták . Horvát lakossága elmenekült.augusztusában a Vihar hadművelet során foglalta vissza a horvát hadsereg . Szerb lakossága elmenekült . A falunakbenlakosa volt , akik főként mezőgazdasággal és állattartással foglalkoztak . Lakosság Nevezetességei Szűz Mária Istenanyaságának tiszteletére szentelt római katolikus templomaban épült , Mate Garković akkori zárai érsek szentelte fel . Ez egy családi házból átalakított épület volt , melyhez harangtornyot építettek . A délszláv háború idején a szerb felkelők börtönként használták . A súlyos károkat szenvedett épületetban teljesen újjáépítették . A templomnak kőből épített szembemiséző oltára van kő keresztelőmedencével , sekrestyével , harangtornyában két haranggal . Az újjáépítés után Szent Miklós új , fából faragott szobrát helyezték el benne . A plébánia védőszentjei Szent Miklós és Szent János evangélista . A településen egy kis Szent Miklós kápolna is áll . A falu közelében szélerőműveket telepítettek . Jegyzetek További információk Benkovac község hivatalos oldala Benkovac turisztikai egyesületének honlapja A zárai érsekség honlapja Zára megye települései