Danevirke
A Danevirke a Jylland-félszigetnek a Treene folyó és a Schlei öböl közötti földszorosánál (a mai Schleswig és Hollingstedt városok között, a német Schleswig-Holstein tartomány területén) kiépített, összesen mintegy 30 kilométeres kora középkori dán sáncrendszer az onnan északra elhelyezkedő dán földek, és elsősorban a félszigetet átszelő fontos kereskedelmi útvonal védelmére a déli, főleg germán támadásoktól. Fontos dán nemzeti emlékhely.

Neve
Elnevezése a nemzetközi irodalomban általában a Danevirke formában szerepel egy korábbi dán írásmód alapján. Az ott élő dán kisebbség által fenntartott helyi múzeum neve is Danevirke Museum. A ma érvényes dán helyesírás szerint Dannevirke formában írandó. Német neve Danewerk. Óészaki nyelven Danavirki, Danæwirchi volt a neve. Nevének jelentése: „dánok műve”.

Elhelyezkedése, méretei
E területen, a Jylland félsziget déli részének szűkületében, ősidők óta húzódott egy kereskedelmi útvonal a Balti-tenger és az Északi-tenger között. A korban a távolsági kereskedelmet lehetőség szerint elsősorban könnyű csónakokkal folytatták, amelyek nagyon jól tudták hasznosítani keleten a keskeny, kanyargós Schlei öböl és nyugaton az Eider, illetve mellékfolyója, a Treene nyújtotta lehetőségeket. A két vízfelület közötti szakaszon az árukat szekerekkel továbbították. A fal építését elsősorban e kereskedelmi útvonal szárazföldi szakaszának védelmére kezdték meg, sőt újabb kutatások szerint egyes szakaszokon a sánc árka nem is védmű, hanem hajózási csatorna volt.

A Danevirke összesen mintegy 30 km hosszú, alapvetően földből épült sánc. Magassága 3,6 és 6 méter között mozog. Az idők folyamán magasságából és meredekségéből az erózió miatt sokat vesztett. Helyenként tölgyfából készült cölöpsorokkal erősítették meg, majd a 12. században I. Valdemár dán király téglafalat (Valdemarsmuren, azaz Valdemár fala) építtetett hozzá, így katonai használhatósága megnőtt. Nem csak védekezésre, hanem támadások kiindulópontjaként is felhasználták, például a Balti-tenger mentén élő szláv népek elleni kereszteshadjáratoknál. A fal fő szakaszának keleti végpontja a Schlei partján Hedebynél volt, ahol csatlakozott a kereskedővárost és kikötőt félkörben védő sánchoz.

Története

A jövedelmező kereskedelmi útvonal védelemre szorult az ellenérdekelt törzsek rablótámadásai ellen. A korai dániai államalakulatok hamar felismerték, hogy ezen a stratégiai fontosságú helyen viszonylag kevés erőfeszítéssel le lehet zárni a Jylland északi vidékei elleni szárazföldi támadások útját is. Az Eider és a Treene lapályos, mocsaras területen kanyargott, ami a korban gyakorlatilag járhatatlan volt, de az út szárazföldi szakasza annál inkább védelemre szorult. A Schlei keskeny szűkületein is támadhatók voltak a vízen haladó kereskedelmi hajók, ezért a sáncrendszer egy szakasza, a keleti fal (Ostwall) a Schleit délről kísérő egész, mai nevén Schwanse félszigetet lezárta az illetéktelenek előtt.

1969 és 1975 között folytatott régészeti vizsgálatok a szénizotópos kormeghatározás valamint a dendrokronológia módszereivel megállapították, hogy a Danevirke fő szakaszai i. sz. 737 és 968 között épültek. 2013-ban azt is
megállapították, hogy egyes szakaszokon ennél jóval régebbi, i. sz. 500 körüli, sőt azt megelőző építkezések is voltak, bár a hagyomány a 710 körül uralkodó Angantyr dán király nevéhez fűzi az építkezés kezdetét.

Az újabb vizsgálatok arra is rávezették a kutatókat, hogy az első építményeket nem csak, sőt nem is elsősorban védelmi célokra emelték. Henning Hellmuth Andersen régész szerint a „fal” egyes korai szakaszai két alacsony fal közötti árokból álltak. A Kovirke nevű részen pedig a fal jellegű építményt az északi oldalán csatorna kíséri. Ez védelmi szempontból értelmezhetetlen lenne, viszont hajózó csatornának alkalmas lehetett a viking csónakok számára.

A középkorban a sáncrendszer fokozatosan elvesztette katonai jelentőségét, de a 19. században a Schleswig tartomány birtoklása körüli feszültségek idején Dánia újra megerősítette, modernizálta azt egy német támadás elhárítására. Ekkor korszerű erődök, ágyúállások épültek, mint a 21. század elején muzeális célokra helyreállított 14. számú sánc a Danevirke Museum közelében. A sáncrendszer azonban nem tudta megakadályozni a dán vereséget az 1864-es porosz–osztrák–dán háborúban, mert a kemény télben a mocsarak, vizek befagytak, és az osztrák (és magyar) csapatok megkerülték a védműveket.

1950-51-ben a területet természetvédelem alá helyezték, majd 1958-ban a Danevirke maradványai műemlékvédelemben is részesültek. 1990-ben jött létre a Danevirke Museum. A 2010 és 2012 végzett ásatások során feltárták Danevirke egyetlen korabeli kapuját, amelyen az akkori észak-déli hadiút, az Ochsenweg haladt át.

2018-ban felkerült az UNESCO Világörökség listájára.

Jegyzetek

Fordítás

Források

További információk

Kapcsolódó szócikkek 
Danevirke Museum
Haithabu

Határzárak
Schleswig-Holstein
Németország világörökségi helyszínei
Kulturális világörökségi helyszínek
Dánia várai, erődítményei
A Danevirke a Jylland-félszigetnek a Treene folyó és a Schlei öböl közötti földszorosánál ( a mai Schleswig és Hollingstedt városok között , a német Schleswig-Holstein tartomány területén ) kiépített , összesen mintegykilométeres kora középkori dán sáncrendszer az onnan északra elhelyezkedő dán földek , és elsősorban a félszigetet átszelő fontos kereskedelmi útvonal védelmére a déli , főleg germán támadásoktól . Fontos dán nemzeti emlékhely . Neve Elnevezése a nemzetközi irodalomban általában a Danevirke formában szerepel egy korábbi dán írásmód alapján . Az ott élő dán kisebbség által fenntartott helyi múzeum neve is Danevirke Museum . A ma érvényes dán helyesírás szerint Dannevirke formában írandó . Német neve Danewerk . Óészaki nyelven Danavirki , Danæwirchi volt a neve . Nevének jelentése : „ dánok műve” . Elhelyezkedése , méretei E területen , a Jylland félsziget déli részének szűkületében , ősidők óta húzódott egy kereskedelmi útvonal a Balti-tenger és az Északi-tenger között . A korban a távolsági kereskedelmet lehetőség szerint elsősorban könnyű csónakokkal folytatták , amelyek nagyon jól tudták hasznosítani keleten a keskeny , kanyargós Schlei öböl és nyugaton az Eider , illetve mellékfolyója , a Treene nyújtotta lehetőségeket . A két vízfelület közötti szakaszon az árukat szekerekkel továbbították . A fal építését elsősorban e kereskedelmi útvonal szárazföldi szakaszának védelmére kezdték meg , sőt újabb kutatások szerint egyes szakaszokon a sánc árka nem is védmű , hanem hajózási csatorna volt . A Danevirke összesen mintegykm hosszú , alapvetően földből épült sánc . Magassága6 ésméter között mozog . Az idők folyamán magasságából és meredekségéből az erózió miatt sokat vesztett . Helyenként tölgyfából készült cölöpsorokkal erősítették meg , majd a században I. Valdemár dán király téglafalat ( Valdemarsmuren , azaz Valdemár fala ) építtetett hozzá , így katonai használhatósága megnőtt . Nem csak védekezésre , hanem támadások kiindulópontjaként is felhasználták , például a Balti-tenger mentén élő szláv népek elleni kereszteshadjáratoknál . A fal fő szakaszának keleti végpontja a Schlei partján Hedebynél volt , ahol csatlakozott a kereskedővárost és kikötőt félkörben védő sánchoz . Története A jövedelmező kereskedelmi útvonal védelemre szorult az ellenérdekelt törzsek rablótámadásai ellen . A korai dániai államalakulatok hamar felismerték , hogy ezen a stratégiai fontosságú helyen viszonylag kevés erőfeszítéssel le lehet zárni a Jylland északi vidékei elleni szárazföldi támadások útját is . Az Eider és a Treene lapályos , mocsaras területen kanyargott , ami a korban gyakorlatilag járhatatlan volt , de az út szárazföldi szakasza annál inkább védelemre szorult . A Schlei keskeny szűkületein is támadhatók voltak a vízen haladó kereskedelmi hajók , ezért a sáncrendszer egy szakasza , a keleti fal ( Ostwall ) a Schleit délről kísérő egész , mai nevén Schwanse félszigetet lezárta az illetéktelenek előtt . 1969 ésközött folytatott régészeti vizsgálatok a szénizotópos kormeghatározás valamint a dendrokronológia módszereivel megállapították , hogy a Danevirke fő szakaszai i. sz.ésközött épültek.ban azt is megállapították , hogy egyes szakaszokon ennél jóval régebbi , i. sz.körüli , sőt azt megelőző építkezések is voltak , bár a hagyomány akörül uralkodó Angantyr dán király nevéhez fűzi az építkezés kezdetét . Az újabb vizsgálatok arra is rávezették a kutatókat , hogy az első építményeket nem csak , sőt nem is elsősorban védelmi célokra emelték . Henning Hellmuth Andersen régész szerint a „ fal” egyes korai szakaszai két alacsony fal közötti árokból álltak . A Kovirke nevű részen pedig a fal jellegű építményt az északi oldalán csatorna kíséri . Ez védelmi szempontból értelmezhetetlen lenne , viszont hajózó csatornának alkalmas lehetett a viking csónakok számára . A középkorban a sáncrendszer fokozatosan elvesztette katonai jelentőségét , de a században a Schleswig tartomány birtoklása körüli feszültségek idején Dánia újra megerősítette , modernizálta azt egy német támadás elhárítására . Ekkor korszerű erődök , ágyúállások épültek , mint a század elején muzeális célokra helyreállított számú sánc a Danevirke Museum közelében . A sáncrendszer azonban nem tudta megakadályozni a dán vereséget azes porosz–osztrák–dán háborúban , mert a kemény télben a mocsarak , vizek befagytak , és az osztrák ( és magyar ) csapatok megkerülték a védműveket . 1950-51-ben a területet természetvédelem alá helyezték , majdban a Danevirke maradványai műemlékvédelemben is részesültek.ben jött létre a Danevirke Museum . Aésvégzett ásatások során feltárták Danevirke egyetlen korabeli kapuját , amelyen az akkori észak-déli hadiút , az Ochsenweg haladt át . 2018-ban felkerült az UNESCO Világörökség listájára . Jegyzetek Fordítás Források További információk Kapcsolódó szócikkek Danevirke Museum Haithabu Határzárak Schleswig-Holstein Németország világörökségi helyszínei Kulturális világörökségi helyszínek Dánia várai , erődítményei