A narai Nagy Buddha
A narai Tódaidzsiben található Nagy Buddhát (daibucu) a világ legnagyobb bronzszobraként tartják számon. Vairócsanát, azaz a kozmikus Buddhát ábrázolja, akit Rusana Buddhának, japánul pedig Dainicsi Nyorainak is neveznek. Az egész Japánt behálózó templomrendszer impozáns sarokkövének számít, 1958. február 8-dika óta a japán nemzeti örökség részét képezi.

Története

A buddhizmus még a VI. században, az Aszuka-kor idején került Japánba, s már ekkor is több Buddha-szobor készült.
A késői Nara-kor számos változást hozott az ország életébe. Ebben az időben a főváros még Fudzsivarában helyezkedett el, azonban az akkori uralkodó, Genmei császárnő új főváros építését rendelte el, majd 710-ben áthelyezte székhelyét Heidzsó-kjóba, a mai Narába. A költözés hivatalos indoka Fudzsivara kedvezőtlen földrajzi helyzete volt, az új főváros felépítése valószínűleg mégis az állam szilárdságát és tartósságát volt hivatott jelképezni az egyre erősödő társadalmi és politikai bizonytalanság közepette.

A narai Daibucu munkálatai az akkori császár, Sómu rendeletének megfelelően kezdődtek meg. Az uralkodó igen nagy pártolója volt a buddhizmusnak, amely ugyan még nem volt teljes mértékben elfogadott, de már gyökeret vert az országban. A császár varázslatos tényezőként tekintett erre a vallásra, amelynek rítusairól úgy vélte, hozzásegíthetnek a jó terméshez, s visszaszoríthatják a betegségeket. Ugyanakkor hatalmi okokból is biztosítani akarta magának az egyház támogatását a buddhizmus államvallássá emelésével.

Sómu 743-ban rendeletet adott ki, melyben a következőket írja:

„A tartományok tulajdonában lévő réz használatához, a szobor kiöntéséhez, s a csarnok felépítéséhez, melyben eme szobrot helyezzük majd el, Buddhához megtértként a nép segítségét kérjük, hogy mindnyájan elérhessük a Buddha-természetet, s részesülhessünk földünk eljövendő gazdagságában. Mi birtokoljuk földünk nyersanyagait, s könnyedén használhatnánk a szobor elkészítéséhez. Azonban a szív kívánságaihoz nehéz ily módon viszonyulni. [...] Így azt kérjük a hívőktől, napjában háromszor imádkozzanak Rushana Buddhához, s érzéseiknek megfelelően járuljanak hozzá a szobor elkészüléséhez. [...] Legyetek tudatában, hogy akaratunk szerint ezen rendelet nevében semmilyen hivatali biztos nem kényszeríthet benneteket az adakozásra.”

A császár ugyanekkor jelentette ki, hogy a japán napistennő, Amateraszu és Buddha egy és ugyanazon hit két megjelenési formája. Ugyanis amikor Sómu elhatározta, szobrot öntet, Buddha-ereklyét küldetett egy szerzetessel Amateraszunak a sintó vallás legfőbb központjába, az Iszei nagyszentélybe. A történet szerint az istennő jelezte a küldöttnek, hogy nem neheztel ezért, mivel mindig is Vairócsana Buddha egyik megjelenési formájának tartotta magát.

Mikor mindent készen állt, nekiláttak a szobor öntésének, amelyben a legenda szerint Sómu császár is részt vett, s vödörszámra hordta el a keletkezett szemetet. Az öntés nem volt sikeres: még nyolc alkalommal ismételték meg, mire végül 749-re elkészült a mű.
Ugyanebben az évben fedezték fel, hogy túl kevés arannyal rendelkeznek a szobor bevonásához. Hamarosan hírek érkeztek, melyek szerint az északon található Mucu tartományban aranyat találtak. Ez volt az első ilyen felfedezés, Sómu császár pedig Rushana Buddha áldásának nyilvánította.
A szobor elkészítése jelentős gazdasági megterheléssel járt, befejezésekor az általános kimerülés jelei mutatkoztak az országban. Így a későbbi időkben inkább kisebb szobrok alkotására szorítkoztak.

Felavatására, azaz a Nagy Buddha szemének kinyitására (kaigen) 752-ben került sor, egy Szenna Bodai nevű indiai buddhista pap vezetésével. Jelen volt többek közt a császári pár, a legmagasabb rangú hivatalnokok, papok és apácák: legalább tízezer ember vett részt az avatáson. Nara lakossága ebben az időben körülbelül 100,000 embert számlált, ebből is látható, mekkora jelentőségű volt ez az esemény. Több templomból érkezett muzsikusok feleltek a zenéért a ceremónián, tánc és énekszó zengte be a Nagy Buddha csarnokát. A Soku Nihongi szerint nem volt még ehhez fogható buddhista ünnepély Japánban.

Azonban a katasztrófák a magasztos felavatás ellenére sem kímélték sem a Daibucut, sem a Tódai-dzsit. 855-ben egy földrengés következtében letört a szobor karja, melyet csak 861-ben állítottak helyre. Az 1180-ban pusztító tűzvészkor egyik keze és a feje sérült meg, utóbbi az 1567-es tűznél is megrongálódott, és a földre zuhant.
A XVI. század második felében dúló polgárháború idején nemcsak a szobor, hanem szinte az egész templomegyüttes leégett, egyedül a déli kapu, a Nandaimon maradt ép.
A keletkezett károkat 1692-ben állították helyre, a mai szobor lényegében ebből az évből származik. Többször öntötték újra, és restaurálták, így a mostani Daibucu már egyáltalán nem hasonlít az egykori Nagy Buddhához: egyetlen eredetiben ránk maradt része a hatalmas talapzat.

Adatai
Az eredeti szobor elkészítéséhez körülbelül 452 tonna bronzot, 75 kg higanyt és 130 kg aranyat használtak fel. Ezek az értékek némileg változtak minden újraöntésnél.  A Kansai Egyetem professzora, Miramoto Kacuhiro szerint jelenlegi értéke nagyjából 465 700 millió jen. Összesen körülbelül 2,6 millió ember vett részt a munkálatokban, és majdnem 28 évig tartott, mire teljesen elkészült.
Az eredeti szobor valamivel nagyobb volt a ma láthatónál, egész pontosan 16,2 méter magas, azonban a későbbi újraöntéseknek köszönhetően mérete 14,7 méterre csökkent. Arca 4,9 méter, fülei 2,4 méter hosszúak.

Az aranyozás menete
Elsőként a felhasználni kívánt aranyat higanyban oldották fel. Ehhez tömérdek mennyiségű faszenet használtak fel, és rengeteg ember munkáját vették igénybe. Az olvasztás után egy ezüstös folyadék, aranyamalgám keletkezett, amelyet a szobor felületére vittek fel. Ezután tűzzel melegítették, majd a higany teljes elpárolgása után csak az arany szín maradt vissza.

Stílusa
A késői Nara-kor művészetére nagy hatást gyakorolt a Kínával fenntartott kapcsolat. Ez jól látható a gazdag kultikus buddhista szobrászat ekkoriban kialakult műremekein is.

A Daibucu öltözete redőzött, keze adakozó és félelem-eloszlató tartásban nyugszik: feltartott jobb tenyerével gondolkodásra, elmélkedésre ösztönöz, baljával kéréseket teljesít és ajándékait osztja.

20 méter átmérőjű talapzata 56 darab, 3 méter magas sziromból álló lótuszkelyhet formáz, melynek leveleire a buddhista világegyetem finom vonalú ábráját vésték. A szobor mögött látható aranyozott fa dicsfényből kiemelkedő 16 alak Buddha inkarnációit jelenítik meg. A mögötte látható faoszlopon hasadék található, amelyen a templomba érkező zarándokok átbújhatnak. A legenda szerint ez a Paradicsomba vezet.

Csarnoka

A Tódaidzsi főcsarnokát gyakran emlegetik a világ legnagyobb fából készült épületeként. Itt található maga a Daibucu is, ezért a Nagy Buddha csarnokának, azaz Daibucudennek is nevezik. A Nagy Buddhán kívül egyéb kisebb szobrok is helyet kaptak benne. Hossza egykoron 88 méter, mélysége 51 méter, magassága 48 méter volt. 1180-ban leégett, a XIII. sz. elején építették újjá, csak hogy 1567-ben ismét a lángok martalékává váljon. Ezt a kárt 1709-ben javították, és körülbelül egyharmadával meg is rövidítették az épületet: a ma látható csarnok hossza mindössze 57,5 méter. A többi épület is hasonlóan méretű volt, hogy arányban álljon a főcsarnokkal. A templomegyüttes eredetiben megmaradt épülete a Szútrák Csarnoka (hokke-dó), illetve a kincstár (Sószó-in).

Hivatkozások

Források

Kapcsolódó szócikkek
 Tódai-dzsi
 Buddha
 Buddhizmus
 Vairócsana
 Nara-kor
 Nara (Japán)

Japán művészete
Nara prefektúra
Buddha-óriásszobrok
A narai Tódaidzsiben található Nagy Buddhát ( daibucu ) a világ legnagyobb bronzszobraként tartják számon . Vairócsanát , azaz a kozmikus Buddhát ábrázolja , akit Rusana Buddhának , japánul pedig Dainicsi Nyorainak is neveznek . Az egész Japánt behálózó templomrendszer impozáns sarokkövének számít , februárdika óta a japán nemzeti örökség részét képezi . Története A buddhizmus még a VI. században , az Aszuka-kor idején került Japánba , s már ekkor is több Buddha-szobor készült . A késői Nara-kor számos változást hozott az ország életébe . Ebben az időben a főváros még Fudzsivarában helyezkedett el , azonban az akkori uralkodó , Genmei császárnő új főváros építését rendelte el , majdben áthelyezte székhelyét Heidzsó-kjóba , a mai Narába . A költözés hivatalos indoka Fudzsivara kedvezőtlen földrajzi helyzete volt , az új főváros felépítése valószínűleg mégis az állam szilárdságát és tartósságát volt hivatott jelképezni az egyre erősödő társadalmi és politikai bizonytalanság közepette . A narai Daibucu munkálatai az akkori császár , Sómu rendeletének megfelelően kezdődtek meg . Az uralkodó igen nagy pártolója volt a buddhizmusnak , amely ugyan még nem volt teljes mértékben elfogadott , de már gyökeret vert az országban . A császár varázslatos tényezőként tekintett erre a vallásra , amelynek rítusairól úgy vélte , hozzásegíthetnek a jó terméshez , s visszaszoríthatják a betegségeket . Ugyanakkor hatalmi okokból is biztosítani akarta magának az egyház támogatását a buddhizmus államvallássá emelésével . Sómuban rendeletet adott ki , melyben a következőket írja : „ A tartományok tulajdonában lévő réz használatához , a szobor kiöntéséhez , s a csarnok felépítéséhez , melyben eme szobrot helyezzük majd el , Buddhához megtértként a nép segítségét kérjük , hogy mindnyájan elérhessük a Buddha-természetet , s részesülhessünk földünk eljövendő gazdagságában . Mi birtokoljuk földünk nyersanyagait , s könnyedén használhatnánk a szobor elkészítéséhez . Azonban a szív kívánságaihoz nehéz ily módon viszonyulni . [ ... ] Így azt kérjük a hívőktől , napjában háromszor imádkozzanak Rushana Buddhához , s érzéseiknek megfelelően járuljanak hozzá a szobor elkészüléséhez . [ ... ] Legyetek tudatában , hogy akaratunk szerint ezen rendelet nevében semmilyen hivatali biztos nem kényszeríthet benneteket az adakozásra.” A császár ugyanekkor jelentette ki , hogy a japán napistennő , Amateraszu és Buddha egy és ugyanazon hit két megjelenési formája . Ugyanis amikor Sómu elhatározta , szobrot öntet , Buddha-ereklyét küldetett egy szerzetessel Amateraszunak a sintó vallás legfőbb központjába , az Iszei nagyszentélybe . A történet szerint az istennő jelezte a küldöttnek , hogy nem neheztel ezért , mivel mindig is Vairócsana Buddha egyik megjelenési formájának tartotta magát . Mikor mindent készen állt , nekiláttak a szobor öntésének , amelyben a legenda szerint Sómu császár is részt vett , s vödörszámra hordta el a keletkezett szemetet . Az öntés nem volt sikeres : még nyolc alkalommal ismételték meg , mire végülre elkészült a mű . Ugyanebben az évben fedezték fel , hogy túl kevés arannyal rendelkeznek a szobor bevonásához . Hamarosan hírek érkeztek , melyek szerint az északon található Mucu tartományban aranyat találtak . Ez volt az első ilyen felfedezés , Sómu császár pedig Rushana Buddha áldásának nyilvánította . A szobor elkészítése jelentős gazdasági megterheléssel járt , befejezésekor az általános kimerülés jelei mutatkoztak az országban . Így a későbbi időkben inkább kisebb szobrok alkotására szorítkoztak . Felavatására , azaz a Nagy Buddha szemének kinyitására ( kaigen) ben került sor , egy Szenna Bodai nevű indiai buddhista pap vezetésével . Jelen volt többek közt a császári pár , a legmagasabb rangú hivatalnokok , papok és apácák : legalább tízezer ember vett részt az avatáson . Nara lakossága ebben az időben körülbelül000 embert számlált , ebből is látható , mekkora jelentőségű volt ez az esemény . Több templomból érkezett muzsikusok feleltek a zenéért a ceremónián , tánc és énekszó zengte be a Nagy Buddha csarnokát . A Soku Nihongi szerint nem volt még ehhez fogható buddhista ünnepély Japánban . Azonban a katasztrófák a magasztos felavatás ellenére sem kímélték sem a Daibucut , sem a Tódai-dzsit.ben egy földrengés következtében letört a szobor karja , melyet csakben állítottak helyre . Azban pusztító tűzvészkor egyik keze és a feje sérült meg , utóbbi azes tűznél is megrongálódott , és a földre zuhant . A XVI. század második felében dúló polgárháború idején nemcsak a szobor , hanem szinte az egész templomegyüttes leégett , egyedül a déli kapu , a Nandaimon maradt ép . A keletkezett károkatben állították helyre , a mai szobor lényegében ebből az évből származik . Többször öntötték újra , és restaurálták , így a mostani Daibucu már egyáltalán nem hasonlít az egykori Nagy Buddhához : egyetlen eredetiben ránk maradt része a hatalmas talapzat . Adatai Az eredeti szobor elkészítéséhez körülbelültonna bronzot,kg higanyt éskg aranyat használtak fel . Ezek az értékek némileg változtak minden újraöntésnél . A Kansai Egyetem professzora , Miramoto Kacuhiro szerint jelenlegi értéke nagyjából700 millió jen . Összesen körülbelül6 millió ember vett részt a munkálatokban , és majdnemévig tartott , mire teljesen elkészült . Az eredeti szobor valamivel nagyobb volt a ma láthatónál , egész pontosan2 méter magas , azonban a későbbi újraöntéseknek köszönhetően mérete7 méterre csökkent . Arca9 méter , fülei4 méter hosszúak . Az aranyozás menete Elsőként a felhasználni kívánt aranyat higanyban oldották fel . Ehhez tömérdek mennyiségű faszenet használtak fel , és rengeteg ember munkáját vették igénybe . Az olvasztás után egy ezüstös folyadék , aranyamalgám keletkezett , amelyet a szobor felületére vittek fel . Ezután tűzzel melegítették , majd a higany teljes elpárolgása után csak az arany szín maradt vissza . Stílusa A késői Nara-kor művészetére nagy hatást gyakorolt a Kínával fenntartott kapcsolat . Ez jól látható a gazdag kultikus buddhista szobrászat ekkoriban kialakult műremekein is . A Daibucu öltözete redőzött , keze adakozó és félelem-eloszlató tartásban nyugszik : feltartott jobb tenyerével gondolkodásra , elmélkedésre ösztönöz , baljával kéréseket teljesít és ajándékait osztja . 20 méter átmérőjű talapzatadarab,méter magas sziromból álló lótuszkelyhet formáz , melynek leveleire a buddhista világegyetem finom vonalú ábráját vésték . A szobor mögött látható aranyozott fa dicsfényből kiemelkedőalak Buddha inkarnációit jelenítik meg . A mögötte látható faoszlopon hasadék található , amelyen a templomba érkező zarándokok átbújhatnak . A legenda szerint ez a Paradicsomba vezet . Csarnoka A Tódaidzsi főcsarnokát gyakran emlegetik a világ legnagyobb fából készült épületeként . Itt található maga a Daibucu is , ezért a Nagy Buddha csarnokának , azaz Daibucudennek is nevezik . A Nagy Buddhán kívül egyéb kisebb szobrok is helyet kaptak benne . Hossza egykoronméter , mélységeméter , magasságaméter volt.ban leégett , a XIII. sz. elején építették újjá , csak hogyben ismét a lángok martalékává váljon . Ezt a kártben javították , és körülbelül egyharmadával meg is rövidítették az épületet : a ma látható csarnok hossza mindössze5 méter . A többi épület is hasonlóan méretű volt , hogy arányban álljon a főcsarnokkal . A templomegyüttes eredetiben megmaradt épülete a Szútrák Csarnoka ( hokke-dó ) , illetve a kincstár ( Sószó-in ) . Hivatkozások Források Kapcsolódó szócikkek Tódai-dzsi Buddha Buddhizmus Vairócsana Nara-kor Nara ( Japán ) Japán művészete Nara prefektúra Buddha-óriásszobrok