Latgal nyelv
A latgal nyelv (latgalul: latgalīšu volūda, lettül: latgaliešu valoda) vagy latgal nyelvjárás (latgalul: latgalīšu volūdys izmeja, lettül: latgaliešu valodas paveids) a lett nyelv egyik nyelvjárása, amelyet körülbelül 200 000-en
beszélnek Lettország legkeletibb, Latgale nevű kultúrtáján, és amely a lettől elsősorban hangtanában és szókincsében tér el.

A lett nyelv nyelvjárásai

A lett nyelvészet hagyományosan három fő nyelvjárást különböztet meg, amelyek további alnyelvjárásokra oszthatók.

 Lībiskais dialekts – lív nyelvjárás
 Kurzemes izloksnes – kurzemei al-nyelvjárás
 Vidzemes izloksnes – vidzemei al-nyelvjárás
 Vidus dialekts – középső nyelvjárás
 Kursiskās izloksnes – kurs/kursz al-nyelvjárás
 Zemgaliskās izloksnes – zemgal/zemgál al-nyelvjárás
 Vidzemes izloksnes – vidzemei al-nyelvjárás
 Aukšzemnieku dialekts – felső nyelvjárás
 Latgaliskās izloksnes – latgal nyelvjárás
 Sēliskās izloksnes – sel/szél al-nyelvjárás

A lett lív nyelvjárása nem azonos a lív nyelvvel, amely egy balti finn nyelv. Ugyanakkor a lett lív nyelvjárására igen nagy hatást gyakorolt a lív nyelv, a lív nyelvjárás azon a területen alakult ki, amelyen egykor a lívek laktak, azaz a Balti-tenger partvidékén, ennek megfelelően a lív nyelvjárásnak van kurzemei, azaz Kurzeme területén lévő és vidzemei, azaz Vidzeme területén lévő al-nyelvjárásai.

A középső nyelvjárás két alnyelvjárása szintén olyan népek neveit őrzi, amelyekkel a lettek együtt éltek, és amelyekről azt feltételezik, hogy szintén balti népek voltak. A kurszokról és a zemgalokról kevés történelmi feljegyzés maradt, nyelvükről pedig szinte semmit sem tudunk. A kurszokról mai nyelvjárási adatok alapján azt tartják, hogy vagy a kelet-balti nyelvekhez tartozott, mint a lett és a litván, vagy pedig egy teljesen eltűnt közép-balti ág tagja volt. A zemgalok valószínűleg nyelvileg nem különböztek a lettektől, nevük összetétele hasonló, mint a latgaloké, minden valószínűség szerint a zem- 'alacsony' és a gals 'vég' elemekből áll. Evvel a megnevezéssel áll szemben a harmadik nyelvjárás Aukšzemnieku , azaz aukš- 'felső' + zem(e)- 'föld' + -nieks 'ember' kifejezésével.

Az felső nyelvjárás két al-nyelvjárásból áll, a latgal nyelvjárásból és a szél nyelvjárásból, ez utóbbi a selek/szélek nevét őrzi, akikről szintén azt feltételezik, hogy balti nép voltak, de nyelvi emlék tőlük sem maradt fenn.

Története és jelene

A mai Lettország történelme során számtalan hódításnak esett áldozatul, és az ország egyes területei gyakran más-más birodalmak fennhatósága alá tartoztak. Latgale egészen 1918-ig a másik három, lettek által lakott területhez képest teljesen eltérő módon fejlődött. A nyugati területeket a német lovagok hamar meghódították, keleten viszont először a litvánok, később pedig a lengyelek lettek az urak. Latgalét a litván-lengyel uralom alatt Inflanty Polskie ('Lengyel Lívföld') avagy egyszerűen csak Inflanty névvel illették. A kifejezés Lívföld nevéből származik, amely az idők folyamán hangalakjában módosult: Livland > Liefland > Liflanty > Iflanty > Inflanty. A litván-lengyel uralom megmutatkozott mind társadalmilag, mind kulturálisan, mind pedig nyelvileg. Az Inflanty területén erős lengyelesítést hajtottak végre, a lengyel főúri nagybirtokrendszer megszilárdította a jobbágyságot, ennek eredményeként a többi lettek által lakott területhez képest társadalmi-gazdasági lemaradás jellemezte. A területen katolizáció is zajlott, az első kinyomtatott latgal nyelvű szöveg is egy prédikációgyűjtemény fordítása volt, amit 1753-ban Vilniusban adtak ki.

1772-ben, Lengyelország első felosztásakor az Inflanty cári uralom alá került. Csakúgy, mint a lengyelek lakta területeken, itt is elkezdték a lakosság pravoszláv hitre való áttérítését és betiltották a latin betűs írást. Ezek között a körülmények indult meg a latgal újjászületési mozgalom. A mozgalom egyik vezéralakja Francis Kemps (latgalul: Fraņcs Kemps) volt, ő adta ki az első latgal nyelvű újságot a Gaisma-t ('Világosság') és az első folyóiratot az Austra-t ('Hajnal'), ő írta meg Latgale első kultúrtörténetét Latgalieši ('A latgalok') címmel. Francis Kemps alkotta meg a Latgale (latgalul: Latgola) és a latgalieši (latgalul: lotgolīši) szavakat, amely szavak első része a 'lett' jelentésű lat- (pl.: latvietis 'lett férfi') elem, második része pedig a gals 'valaminek a vége' szó, az összetétel tehát annyit jelent, mint a 'lettek vége', tehát a lettek legtávolabbi területe.

1918 után, Lettország függetlenségének kikiáltását követően Latgale széles körű autonómiát kapott, a latgal nyelvet hivatalosnak ismerték el, és a lakosság szabadon gyakorolhatta vallását. Az újonnan létrejött állam területeit megpróbálták egységesíteni, de a keleti területek felzárkózása lassan haladt a gazdasági és társadalmi elmaradottság, valamint a nagy számú egyéb kisebbségek miatt. A folyamatnak az 1944-es szovjet megszállás vetett véget, a latgal szellemi elit teljesen megszűnt, nagyobb részük Gulagba került, kisebb részük emigrált. A pártállami időkben a latgal különállás minden elemét üldözték.

Lettország 1991-ben kiáltotta ki a függetlenségét, ekkor a betelepítések nyomán a népességnek csupán 52%-a volt lett anyanyelvű. A keleti részeken, ahol alacsonyabb volt a születések száma, viszont nagyobb a betelepítéseké, ez az arány még rosszabb volt. Ennek következtében a nyelv különösen fontos szerepet kapott a lett politikában mint az integrálás eszköze. A felmérések alapján a Lettországban élő oroszok egy része (különösen a keleti területeken) egyáltalán nem beszéli a lettet. Viszont az idősebb lettek jól beszélik az oroszt is, és „A magánszférában a lettek a nemzetiségiekkel (értsd: oroszokkal) érintkezve ritkán kezdeményeznek beszélgetést lettül, a nemzetiségiek pedig a lettekhez fordulva még ritkábban teszik ezt”. A függetlenség kikiáltása után a balti államokban a jelentős orosz kisebbség miatt igen szigorú nyelvtörvényeket és állampolgársági törvényeket fogadtak el, és számos Lettországban élő orosz anyanyelvű személy nem kapott lett állampolgárságot. Ennek eredményeként az a furcsa helyzet állt elő Lettországban, hogy míg a népesség harmadát kitevő oroszok nem használhatják hivatalosan nyelvüket, addig a mára kihalt lívet a törvény majdhogynem egyenrangúvá tette a lettel.
A lett nyelvhasználatot szabályozó törvény a következőképpen fogalmaz:

A latgal jelenleg küzd a regionális hivatalos nyelvi státuszért, nem sok sikerrel. 2009-ben a lett legfelsőbb bíróság határozata kimondta, hogy a latgal nem használható a közigazgatásban, mert a Lett Köztársaság hivatalos nyelve a lett irodalmi nyelv. A latgalt pedig ebből a szempontból idegen nyelvnek kell tekinteni. Az indoklás szerint:

A latgal nyelv használata ennek ellenére aktív a lakosság és a kulturális élet valamint média részéről. Számos egyesület és mozgalom foglalkozik a megőrzésével, a tévében vannak latgal nyelvű műsorok és működnek latgal rockegyüttesek. Gyakoriak a település, utcai táblák és üzletek feliratai latgalul.

Areális kapcsolatok

Számtalan nyelvész foglalkozott a Balti-tenger körül található nyelvek közös jellemzőivel, ugyanis a tartós és szoros együttélésnek, valamint a kései írásbeliségnek köszönhetően a baltikumi nyelvek igen nagy hatása voltak egymásra nemcsak szókincs, de a nyelvi struktúra tekintetében is. A változások olyan nagy léptékűek is lehettek, hogy az egyes nyelvek tipológiája is jelentősen eltolódhatott.

Lásd még: Areális nyelvészet

A latgal a Baltikum számos nyelvével mutat hasonlóságot és különbséget. A latgal örökölt és tipológiai sajátosságait módosító vagy erősítő hatásokat jobban megérthetjük, ha bizonyos jelenségeit összevetjük a terület többi nyelvének egyes jelenségeivel hangtani, strukturális ész szókészleti szempontból.
 A latgalt érdemes összehasonlítani mindenekelőtt a lettel és a litvánnal, amelyekhez mint balti nyelvekhez genealógiailag kapcsolódik. A latgal a lettől elsősorban szókincsében különbözik, a szókincsbeli különbség lehet csupán az adott szó hangalakját érintő (pl.: lett māte 'anya' : latgal muote 'anya'), de lehet teljesen eltérő szó is, amely szavak jellemzően a litvánból kerültek át (pl.: lett lasīt 'olvasni' : latgal skaiteit 'olvasni' : litván skaityti 'olvasni').
 A szláv nyelvek közül területi közelség alapján érdemes megvizsgálni a latgal és az orosz közös tulajdonságait, tartós együttélés alapján pedig a lengyellel való hasonlóságait.
 A finnugor nyelvek közül tanulságos lehet a leginkább konzervatívnak tartott finnel, a tipológiájában elmozduló észttel, a területileg közvetlenül érintkező, sok egyedi jegyet mutató észt nyelvjárással, a võróval, valamint a lettre legnagyobb hatást gyakorló lívvel összevetni.

A latgal nyelv egyik jellemző hangtani sajátja, hogy benne megtalálható az ún. hátul képzett [ɨ] hang, amely a magyarból is ismert [i] hang palatális megfelelője. Ez a hang a lettből hiányzik, de a latgallal közvetlen érintkező más nyelvekben viszont megvan. Így a hátul képzett [ɨ] megvan a võróban és a lengyelben, ahol y-nal jelölik, csakúgy, mint a latgalban, valamint megvan az oroszban, ahol ы a jele. Az [ɨ] hangot az oroszban és a latgalban is hagyományosan az i fonéma alternánsának tartják.

A latgalban és a lettben – a magyarhoz hasonlóan – a magánhangzók hosszúságának jelentés-megkülönböztető szerepe van. Ez a jelenség finnugor sajátosság, amely megtalálható a finnben, az észtben, a võróban és a lívben is. Evvel szemben a litvánban, az oroszban és a lengyelben a szóhangsúly helyének van hasonló szerepe. A balti finn nyelvek között is találunk olyanokat, amelyekből szláv nyelvi hatásra eltűnt a magánhangzók mennyiségi korrelációja (pl.: vepsze). A tonalitás jelensége ugyanakkor nem veszett ki teljesen sem a latgalból, sem a lettből, de csak az ún. hosszú szótagokra korlátozódik.

Lásd még: A latgal nyelv magánhangzói

A mássalhangzóknál feltűnő a latgalban meglévő lágy-kemény szembenállás, ami a lettből teljes egészében hiányzik. A legtöbb mássalhangzónak van lágy megfelelője az oroszban, a lengyelben és a litvánban. A võróban (és a vepszében) a szláv nyelvekhez hasonló kiterjedt rendszere van lágy-kemény szembenállásnak. A balti finn nyelveknél északról délre haladva folyamatosan jelennek meg a palatalizált hangok: a finnből teljesen hiányoznak, az észtben csak t, s, n és l hangoknak van jésített változata, ennek azonban nincs valódi strukturális hatása, írásban nem jelölik őket. A lívben a d, t, l, n és r hangoknak van palatális megfelelője. A lett egyes nyelvjárásaiban szintén van palatális r hang, amit a helyesírás nem jelöl. A palatális : nem palatális szembenállás azonban nem azonos a lágy : kemény szembenállással, ahogy azt a latgal és az orosz is bizonyítja, ahol egy hangnak palatális és lágy megfelelője is lehet (pl.: g : ģ : g).

Lásd még: A latgal nyelv mássalhangzói

A következő táblázat a baltikumi nyelvek strukturális és szókészleti hasonlóságaiba és különbségeibe ad bepillantást a 'Nekem van (egy) sirályom' mondat segítségével:

A finnugor nyelvek jellemző sajátja a birtoklás habeo-szerkezettel való kifejezése. Ennek lényege, hogy a birtoklás igéje a létige, a birtok alanyesetben áll, a birtokos pedig valamilyen egyéb esetben, amely leggyakrabban részeseset vagy valamilyen helyhatározói eset. A balti finn nyelvekben a birtokos szerkezetben a birtokos eredetileg részesesetben volt, a hangváltozásoknak<ref>Az uráli *-n''' datívuszrag a közfinnben lejátszódó depalatalizációs folyamatoknak köszönhetően azonos alakúvá vált az uráli *-n genitívuszraggal, funkciója ezért elhalványult, szerepét más eset vette át.</ref> köszönhetően azonban a részeset alakilag egybeesett a birtokos esettel, ezért szerepét az addesszívusz vette át. A részeseset használata csak a lívben maradt meg, valószínűleg éppen lett hatásra.

A lett és a latgal egyik legnagyobb grammatikai különbsége éppen abban áll, hogy míg a lettben a birtoklás mondatszintű kifejezőeszköze a habeo-szerkezet, addig a latgalban megőrződött az indoeurópai nyelvekre jellemző birtoklást kifejető ige, amely mellett a birtokos alanyesetben (tulajdonképpen mint cselekvő) jelenik meg, a birtok pedig tárgyesetben áll. A birtoklást kifejező ige a litvánban a turėti, a latgalban pedig az ezzel rokon turēt, amely a lettben azonos alakban 'tartani' jelentésű.

Az oroszban szintén finnugor hatásra alakult ki a habeo-szerkezet, amelyet elsősorban a VI-XVI. század között Moszkva környékén élő merjáknak tulajdoníthatunk. Az oroszban szintén részesetben áll a birtokos.

A példamondat annak bemutatására is szolgál, hogy a baltikumi nyelvek kiterjedt közös szókinccsel rendelkeznek. Az déli balti finn *kajakas átkerült a lettbe. A litvánban és a latgalban egy másik szó használatos a sirályra, a litvánban a žuvėdra, a latgalban pedig zyvāda. Bár ezekben a nyelvekben is megvan a finnségi nyelvekből átvett szó, de az csak biológiai szakszóként vagy választékos stílusú kifejezésként van meg. A lett és a latgal tehát szóhasználat tekintetben is elkülönül egymástól.Lásd még: Szókészletbeli különbségek a lett és a latgal között

Hangtan és helyesírás

Magánhangzók

A latgalban 7 rövid és 6 hosszú magánhangzó található, amelyeket a következő táblázat foglalja össze.

A hangok hosszúságát az írásban a megfelelő rövid hangot jelölő betű fölé illesztett vízszintes vonal, avagy makron jelöli. A rövid-hosszú szembenállásnak ugyanolyan jelentés-megkülönböztető szerepe van, mint a magyarban. A legnagyobb különbség a latgal és a lett hangkészlet között, hogy a lett  hang helyett a latgalban egy  hang található, valamint, hogy a latgalban található egy hátul képzett  hang is, amely a lett köznyelvből hiányzik.

A latgal a rövid á hangot jelöl, amelyet a magyar nyelvjárástan ȧ-val ír le. Az ā a magyar á hangnak felel meg.
Mind a latgal, mind a lett nyelv jellegzetessége, hogy az e betű két hangot jelöl. Az egyik egy nyíltabb, a másik pedig egy zártabb e hang. A nyíltabb e hang a latgalban és a lettben megegyezik, ezt a hangot az IPA  betűvel jelöli, a finnugrisztikában és a latin betűvel író finnugor nyelvekben ä a jele, a baltisztikában használják még az ę karakteret is.
A zártabb e hang a latgal esetében az , amely a magyar rövid é hangnak felel meg, amelyet a nyelvjárástan ë-vel jelöl. A lettben a zártabb e az IPA-ban -ként jelölt hang, amely a magyar e hanggal azonos. A hosszú megfelelőkön minden esetben makron található.

Az i és az u betűk által jelölt hangok megegyeznek a magyarban azonos módon jelölt hangokkal. A hosszúságot itt is makron jelöli.

A lettben az o betűnek három hangértéke van. Elsősorban az uo diftongust jelöli. Ennek hangtörténeti oka van, a nyelvtörténetben az  hang egybeolvadt az  hanggal, ezért az  hang a közelmúltig hiányzott a lett nyelvből, a miatt az o betű alkalmas volt az uo diftongus jelölésére. A modern átvételek útján azonban az  és az  hangok visszakerültek a lettbe, az idegen eredetű szavakban ezeket a hangokat is o-vel jelölték, tekintve, hogy a lett helyesírásban nem létezik az ō karakter. Evvel szemben a latgalban korábban megtalálhatóak voltak az  és  hangok, mivel ahol a lettben  hang található, ott a latgalban gyakran  áll (pl.: lett darbs 'munka' : latgal dorbs 'munka'). Ugyanígy a lett ā gyakran megfeleltethető a latgal uo diftongusnak (pl.: lett brālis 'fiútestvér' : latgal bruoļs 'fiútestvér'). Ennek következtében a latgal helyesírás jobban követi a kiejtést, az  hangot o-val, az  hangot ō-val, az uo diftongust pedig uo-val jelöli.

Mássalhangzók

A latgal és a lett mássalhangzó-jelölés megegyezik. A palatális zárhangokat jelölő betűk ún. cédille-t, avagy bal farkot kapnak. A ly hangot a ļ, az ny hangot a ņ jelöli. A gy hangot a lett és a latgal is a g hanghoz köti, csakúgy mint a magyar, ez azonban fonetikailag nem pontos, hiszen a gy a d képzési helyén található, nem a g-jén. Teljesen sajátos a ty hangnak a k-hoz való kötése, a ķ karakter csak a lett és latgal helyesírásban található meg. Ennek magyarázata, hogy a ty hang gyakran ott jelent meg a németből átvett szavakban, ahol az eredeti alakban k található (pl.: lett ķemme 'fésű' < német Kämme 'fésűk', lett ķēniņš 'király' < német König 'király', lett ķiploks 'fokhagyma' < német Knoblauch 'fokhagyma').

A posztalveoláris és az alveoláris hangok egy részét hacsekkel ellátott betűk jelölik: č, dž, š, ž. Ezek megfelelnek a magyar cs, dzs, s és zs hangoknak.

A legnagyobb különbség a latgal és a lett között, hogy a latgalban a legtöbb mássalhangzónak van lágyított párja. (Kivéve a č, š,ó és ž, valamint a j és az r hangoknak. Fontos, hogy ha egy hangnak van palatális és lágy megfelelője is, akkor a palatális és a lágy hangok különböznek egymástól, ennek megfelelően például a g-nak van palatális (ģ) és lágy megfelelője (g) is. A mássalhangzók lágyságát a helyesírás nem jelöli.

Az f és a h hangok csak idegen eredetű szavakban fordulnak elő mind a latgalban, mind a lettben.

Helyesírás

A latgal írásban a következő betűk találhatók:

A latgal ábécé a hagyományos latinbetűs betűrendet követi. A diakritikus jelekkel ellátott betűváltozatok a jelöletleneket követik a sorban. A latgal ábécében 35 betű található, kettővel több, mint a lettben. A hosszú  hangot ékezetes ō betű jelöli, a hátul képzett -t pedig az y, amely a rövig és a hosszú i betűk között található. A [d͡z] és a [d͡ʒ] hangokat jelölő dz és dž betűkapcsolatok nem különálló elemei az ábécének, mivel a lett és a latgal helyesírástól idegen a betűkapcsolatok ilyetén egységként való kezelése. A latgalban egyes idegen eredetű szavakban előfordulhat a ch betűkapcsolat is, de csak ritkán. Az e és az ē betűk nyílt és zárt e hangot is jelölhetnek, az egy az egyhez való hangmegfeleltetés tehát a latgal írásrendszerben sem érvényesül teljesen. A hangok kemény : lágy szembenállását a helyesírás nem tükrözi, a nyelvészeti leírásokban a lágyságot a betű mögé illesztett aposztróf jelöli (pl.: kakis [kak'is] 'macska'). A magánhangzók közül csak -nek nincs hosszú megfelelője, ami avval magyarázható, hogy fonológiailag az  alternánsának tekinthető. Ugyanakkor a latgal egyes alnyelvjárásaiban előfordul hosszú változata, ezt a hangot ilyenkor ȳ-vel jelölik.

Hangmegfelelések a lett és a latgal között

A lett és a latgal között számos szabályos hangmegfelelést találunk, amelyek mindenekelőtt a magánhangzókat érintik. Bizonyos magánhangzók és diftongusok változatlanok maradnak. A latgalban és a lettben azonosak az első szótagi hangok a következő szavak: daļa 'rész', maize 'kenyér', saule 'nap'.

Jellemzőbb azonban, hogy a magánhangzók között eltolódás van. A következő táblázatból kitűnik, hogy a megfelelések általában rövid hangok, valamint hosszú hangok és diftongusok között tűnnek fel.

A bemutatottakon túl más, ritkább megfelelések is előfordulnak, pl.: i : ie (pirksts : piersts ’ujj’, tirgus : tiergs ’piac’, zirņi : zierni ’borsó’); ē : ie (vējš : viejs ’szél’, sēns : sieņs ’gomba’); egyéb (nazis : nāzs ’kés’, ūpis : opūgs ’uhu’).

A mássalhangzók között általában palatális : nem palatális különbség szokott megjelenni, amely bizonyos esetekben magyarázható egy i vagy y hang meglétével/eltűnésével a két nyelvváltozatban, pl.: sēns : sieņs ’gomba’, čūska : čyška ’kígyó’.

Morfofonológia

A morfofonológia körébe olyan jelenségek tartoznak, amelyek a hangtan és az alaktan határán mozognak. A latgal esetében ide sorolhatjuk a palatalizáció és a depalatalizáció jelenségét, amelyek egyrészről hangtani, mivel történetileg bizonyos hangok egymás mellé kerülésével magyarázhatók, ugyanakkor ma már az alaktan, közelebbről a névszóragozás szerves részét képezik.

A palatalizáció lényege, hogy a tő végén álló bizonyos hangok és hangkapcsolatok meghatározott nyelvtani esetekben (morfofonológiai értelemben vett) palatális megfelelőjükké változnak. A jelenség lezajlik:
 a második deklinációban az egyes szám részesesetben és a birtokos esetben, valamint többes számban az összes esetben,
 az ötödik deklinációban a többes szám birtokos esetben és
 a hatodik deklináció többes szám birtokos esetében.

A depalatalizáció során a tővégen álló ļ és ņ hangok depalatális megfelelőjükké változnak a második deklinációban minden olyan rag előtt, amely -i-vel vagy -ī-vel kezdődik.

A lettben nincs a latgalhoz hasonló depalatalizáció a névszóragozásban, és a két nyelvváltozat palatalizációs gyakorlata között is eltérés van több ponton. A lettben a -b-, -m-, -p- és -v- hangokra végződő tövekkel is történik egyfajta palatalizáció, amely során egy -j- hanggal bővül a tő: -bj-, -mj-, -pj- és -vj- formában. A lettben egyéb palatalizálódó tővégi hangkapcsolatok is vannak, úgyis mint ll > ļļ, ln > ļņ és nn > ņņ. Fontos különbség továbbá, hogy a lettben a második deklinációban nem történik meg a palatalizáció az egyes szám részesesetben.

Morfológia

Képzőmegfelelések a lett és a latgal között

A lett és a latgal képzési gyakorlat nagyban hasonlít egymásra, a legtöbb képző mindkét nyelvben megtalálható, különbség legfeljebb a képzők hangalakjában van. Ha egy tőhöz eltérő képző kapcsolódik a két nyelvben, akkor is olyan képzőről van szó, amely mindkét nyelvben megtalálható, és a két képző szinonima.

A táblázat néhány lett és latgal képzőt tartalmazza:
 az -ība : -eiba képző melléknevekből hoz létre elvont főneveket
 az -īca : -eica képző gyűjteményeket és gyűjtőhelyeket hoz létre
 az -ēns : -āns képzővel állatok kicsinyeinek neveit alkothatjuk meg
 az -ija : -eja képző a latinból származik, tudomány- és országnevek végén áll
 a -šana/-šanās : -šona/-šonuos képző igékből hoz létre elvont főneveket, a -šana : -šona egyszerű igékhez, a -šanās : -šonuos visszaható igékhez társul
 a -nieks/-niece : -nīks/-nieca főként foglalkozásneveket alkot, a -nieks : -nīks a hímnemű, a -niece : -nieca a nőnemű alak

Főnévragozás

A latgal flektáló nyelv, ennek megfelelően a főnevek nyelvtani esetét, számát és nemét a szóalakok végződése mutatja meg. Ezt az ún. külső flexiót bizonyos szavak esetében ún. belső flexió egészíti ki, ami azt jelenti, hogy az esetvégződés elhagyásával megkapott tőben is hangváltozások, a névszóragozás esetében mássalhangzó-váltakozások történnek.

A latgalban — a letthez hasonlóan — öt nyelvtani eset: alanyeset (N), tárgyeset (A), részeseset (D), birtokos eset (G) és lokatívusz (L), két szám: egyes és többes, valamint két nyelvtani nem: hímnem és nőnem van. A tövek viselkedése és a végződések megoszlása alapján a latgal hat főnévragozást, azaz deklinációt különböztet meg. Az első három deklinációba hímnemű, a második három deklinációba nőnemű szavak tartoznak.

I. deklináció

Az első deklinációba -s, -ys és -š végű hímnemű szavak tartoznak. A táblázat ezen végződések alapján mutatja be az első deklinációt lett és litván összevetéssel.

A latgalban a lettnél jobban megőrződött az első deklinációs szavak végződéseinek sokszínűsége, ebben a tekintetben közelebb áll a litvánhoz. A latgalban és a lettben finnugor hatásra a szóhangsúly az első szótagon állandósult, ami az utolsó szótag magánhangzójának eltűnését eredményezte. Evvel magyarázható, hogy a litván -as és -ias végződéseknek a latgalban és a lettben -s és -š végződések felelnek meg. A litván -is/-ys végződés a latgalban -ys-ként megmaradt, a lettben itt is eltűnt a az utolsó szótagi magánhangzó.

A lett és a latgal első deklinációs szavainak ragozása között nincs jelentős különbség. De jellemző eltérés, hogy a többes szám részesesetben a lett -iem végződés helyett a latgalban -im áll, amely pedig depalatalizálja az előtte álló ļ és ņ hangokat (pl.: ceļš 'út' > celim 'utaknak'). Szintén különbség, hogy a többes szám lokatívuszban a lett -os-nak -ūs felel meg, amely jellemző hangeltérés a két nyelvváltozat között.Lásd még: Hangmegfelelések a lett és a latgal között

II. deklináció

A második deklinációba -is és -s végű hímnemű szavak tartoznak mind a latgal, mint a lett esetében. Az -s végű szavak történetileg az -is végűekből jöttek létre az utolsó szótagi magánhangzó eltűnésével. Hogy melyik szóban ment végbe a változás, nem volt következetes, így lehetséges, hogy ahol a lettben az -is végű alak őrződött meg, ott a latgalban -s végű megfelelőt találunk (pl.: lett brālis 'fiútestvér' : latgal bruoļs 'fiútestvér'). A latgalban ha az -is végű szó -s végűvé vált, akkor palatalizálta az előtte álló hangot. Vannak olyan szavak is, amelyek a lettben vesztették el utolsó szótagi magánhangzójukat, és a latgalban őrizték meg (pl.: lett zibens 'villám' : latgal zibsnis 'villám'), a lettben csak hét ilyet találunk. A lett szavakban nem történt palatalizáció az alapalakokban. Egyes szavaknak az i megléte, illetve hiánya alapján két alternánsa is lehet (pl.: latgal kačs 'macska' : kakis 'macska', lett mēness 'hold' : mēnesis 'hónap').

A második deklinációban eltér az egyes szám részeseset, ahol a lettben -im található, ott a latgalban -am. Szintén eltérés van a többes szám részeseset és a lokatívusz között, ami az első deklinációban is megfigyelhető.

A második deklinációban mind a lettben, mind a latgalban jellemzőek az ún. palatalizációs hangváltozások. A különbség csupán annyi, hogy míg a lettben a palatalizáció csak az egyes szám birtokos esetben és a többes számú esetekben fordul elő, addig a latgalban az egyes szám részesesetben is. A nem palatalizálható b, m, p hangok esetében a lettben j hang betoldása történik, ez a latgalban elmarad.

A latgal és lett második deklinációs szavak a litvánban első deklinációs szavaknak felelnek meg.

III. deklináció

A harmadik deklinációs szavak -us-ra végződnek. A latgal esetében a harmadik deklinációba csak tulajdonnevek, pontosabban férfi keresztnevek tartoznak. A lettnél a harmadik deklinációban találunk közneveket is, de csak néhányat. A harmadik deklinációba tartozó lett szavak a nyelv történetében folyamatosan kerültek át az első deklinációba (pl.: mistrus > mistrs 'vita'). A lett harmadik deklinációs szavaknak a latgalban első deklinációs szavak felelnek meg (pl.: lett tirgus : latgal tiergs, lett lietus 'eső' : latgal leits 'eső'). A lett és a latgal harmadik deklinációs ragozás között csak a többes szám részeset és lokatívusz között van különbség. A litván -us/-ius végű szavak a második deklinációba tartoznak.

IV. deklináció

A negyedik deklinációba elsősorban -a-ra végződő nőnemű szavak tartoznak, de akárcsak a lettben, a latgalban is vannak úgynevezett közös nemű szavak, amelyek azonos alakban férfit és nőt is jelenthetnek.

A nőnemű szavaknál a lett és a latgal között különbség van az egyes szám birtokos eset, valamint a többes szám szinte minden esetének végződésében. Ahol a lettben -as áll, ott a latgalban -ys vagy -is a végződés. Megjegyzendő azonban, hogy a lett irodalmi nyelv hatására a latgalban is kialakult az -ys-nak és az -is-nek -as alakú alternánsa. Az -is végződés akkor jelenik meg, ha a szótő utolsó hangja palatális. Az -is végződés depalatalizálja az előtte álló ļ és ņ hangokat.

A többes szám részeseset -ām : -om és a többes szám -ās : -ous szembenállás a két nyelvváltozat jellemző hangzásbeli eltéréseit mutatja.

A közös nemű szavakat a személy valódi nemétől függetlenül a latgalban ugyanúgy kell ragozni, ugyanakkor a lettben lévő különbségtétel hatására, amely csak az egyes szám részesesetet érinti, a latgalban is kialakult a hímnemű végződés használata. Azaz a 'pletykás (férfi)' jelentésű szónak egyes szám részesesetű pļakšai alakjának van pļakšam alternánsa is.

A lett és a latgal negyedik deklinációs nőnemű szavaknak a litvánban a harmadik deklinációs nőnemű szavak felelnek meg, amelyek a következő hangokra végződhetnek: -a, -ai, -i vagy -ė. A litvánban nem jellemzőek a közös nemű szavak, itt a férfit és a nőt jelentő szavak mindig eltérő végződéssel bírnak.

V. deklináció

Az ötödik deklinációba az -e végű nőnemű szavak és az -e végű közös nemű szavak tartoznak.

Ahol a lettben -es végződést találunk, ott a latgalban -is van, a többes szám részesesetben pedig az -ēm helyett -em áll.

Mind a lettben, mind a latgalban az ötödik deklináció szavakban a többes szám birtokos esetben palatalizáció játszódik le a tőben. A -b-, -m-, -p- hangokra végződő szavak, akárcsak a második deklinációban, itt sem kapnak j-betoldás, nem úgy, mint a lettben. Mivel nincsenek -ļe és -ņe végű szavak, ezért ebben a deklinációban nincs ilyen típusú depalatalizáció. A lett és latgal ötödik deklinációjának a litvánban a harmadik deklináció -ė szavainak ragozása feleltethető meg.

VI. deklináció

A hatodik deklinációba -s végű nőnemű szavak tartoznak. Ez a deklináció nem nyitott, azaz csak kevés szó tartozik ide, új elemekkel pedig nem bővül.

Ragozásbeli különbség van a lett és a latgal között az egyes és többes szám részesesetben. A latgalban a többes szám alanyesetű és tárgyesetű alakok megegyeznek az egyes szám alanyesettel, ennek a két alaknak azonban vannak olyan alternánsai, amely a lett alakokkal egyeznek meg. Mind a lettben, mind a latgalban palatalizációs változások történnek a többes szám birtokos esetben. (Bizonyos szavaknál a litvánban is.) A latgal különlegessége, hogy két olyan szóban, amelyben a palatalizáció nem tud lejátszódni, magánhangzó-változás történik: acs — ocu, zivs — zyvu.

Igeragozás

A lett nyelvtanok három konjugációt különböztetnek meg az ige három töve alapján, amely tövek a főnévi igenév, a jelen idő és a múlt idő töve. Az első konjugációba tartozó igék esetében a három tő jelentősen eltérhet egymástól magánhangzó- és mássalhangzó-váltakozás, valamint hiátustöltő hangok és képzők megjelenésében és hiányában. A második és a harmadik konjugációban nem jellemzők a hangváltozások, ezért ennek a két konjugációnak az igéin mutatjuk be a lett és a latgal különbségeit.

II. konjugáció

A latgal igék második konjugációjába olyan igék tartzonak, amelyek főnévi igeneve -uot, -ēt vagy -iet alakokra végződnek.

A lett igék második konjugációjában -āt, -ot, -ēt és -īt végű igék tartoznak, ezek megfeleltethetők a latgal második konjugációs formáknak. Az -ēt végűek mindkét nyelvben azonos alakúak, a lett -īt a latgalban -iet, a lett -āt és -ot végűek pedig a hangváltozásoknak köszönhetően egy egységes -uot végű csoportot alkotnak a latgalban.

A legnagyobb különbség a két nyelvben, hogy míg a jelen és a múlt idejű alakokat a lettben csak a személyragok különböztetik meg, addig a latgalban az -uot és az -ēt végűeknél tőbeli magánhangzó-váltakozás is megfigyelhető. Az -out végűeknél tővégi o : uo, az -ēt végűeknél e : ie változás történik. Ennek köszönhetően a latgalban a jelen idejű és a múlt idejű egyes szám első személyű alakok különböznek, míg a lettben egybeesnek.

Mind a lettben, mind a latgalban lekoptak a jelen idejű személyragok az egyes szám második és a harmadik személyű alakokban. (Ezek a litvánban minden esetben megőrződtek.) Míg azonban a lettben ezekben a formákban a tővégi hiátustöltő j hang is leredukálódott, addig a latgalban megmaradtak. Ez a három alak viszont így is mind a két nyelvben egybeesik egymással.

A jelen idejű és a múlt idejű személyragok különbségei a két nyelvváltozatban ugyanarra épülnek: egyrészt a személyragok meglétére vagy hiányára (egyes szám második személyben, valamint a harmadik személyű alakokban), illetve a személyragok hangváltozásában (többes szám első és második személyben). Az egyes szám első személyű személyragok mindig azonosak.

III. konjugáció

A harmadik konjugációba -iet, -ēt és -ynout főnévi igenévi végződésű szavak tartoznak. A harmadik konjugációs igéknek két csoportja van, az -iet végűek esetében a jelen időben a múlt idő személyragjai jelennek meg, az -ēt és -ynout végűeknél a jelen idő egyes szám második személyben megjelenik az -i személyrag, a harmadik személyek viszont jelöletlenek.

A latgal -eit végződésű igék a lettben -īt végződésűeknek felelnek meg. A latgalban első szótagi magánhangzó-váltakozások történnek a jelen idejű tövekben, amelyeknek két típusa az a : o: a és az i : y: i változás. A lettben ez nem jellemző. A jelen idő tövéhez képest a múlt idő töve egy -ej- betoldással bővül. Ebben a csoportban a jelen időben is a múlt időre jellemző személyragok jelennek meg.

A latgal -ēt végű igék a lettben is -ēt végűek. Hangváltozás csak a jelen idő egyes szám első személyben történik: az i-ből y, az e-ből a lesz. A lettben a tő állandó. A múlt idő töve -eij- szótaggal bővül. A jelen idő egyes szám második személyben van, harmadik személyben viszont nincs személyrag.

Az -ynuo- tővégződés a lett az -inā- képzőnek felel meg. Ebben a csoportban nincs magánhangzó-váltakozás sem a latgalban, sem a lettben. A múlt idő töve -ouj- elemmel bővül. Ebben az esetben is jelen idő egyes szám második személyben van, harmadik személyben viszont nincs személyrag.

Rendhagyó igék

A lett nyelvtanok hagyományosan három rendhagyó igét különböztetnek meg: a būt 'lenni', iet 'menni' és a dot 'adni' jelentésű igéket (latgalul: byut, īt és dūt), de ezek közül csak a būt és az iet valóban rendhagyó, mert csak ebben a kettőben találunk szuppletív, azaz egymást kiegészítő töveket a jelen és a múlt időben, és csak ebben a kettőben vannak szabálytalan ragok.

A litván nyelvben a lettel és a latgallal szemben a 'menni' jelentésű ige múlt idejű alakjait nem egy eltérő tőből kell létrehozni.

Szókészletbeli különbségek a lett és a latgal között
A latgalban és a lettben jelentős szókészletbeli eltéréseket találunk akár az alapszókincsben is. A különbségek minden szófajt érintenek: a névszókat, az igéket, a névmásokat és a viszonyszókat is. Gyakran előfordul, hogy a közbalti szókincsből örökölt szavak hasonló hangalakkal, de eltérő jelentéssel jelennek meg, vagy bizonyos átvételek egyik-másik nyelvből elmaradnak. Ugyanakkor megfigyelhető, hogy a szókészleten belül a szóalkotás logikája sok hasonlóságot mutat a három nyelvben.

Latgal nyelvű irodalom és szövegminta

Bojtár Endre monográfiájában közli a latgal újjászületési mozgalom kiemelkedő alakjának, Francis Kemps-nek 1906-ban megjelent Tāvu zeme című versét, annak lett átiratát és magyar fordítását.

A Miatyánk latgal, lett és magyar változata:

A lett hímnusz latgalul, lettül és magyarul:

Jegyzetek

Források
 Ambrus Mónika 2004. Lettország – állampolgárnak lenni vagy nem (állampolgárnak) lenni? Themis. 2004/július. 5–11. 
 Bojtár Endre 1997. Bevezetés a baltisztikába. Osiris Kiadó. Budapest. 
 Décsy Gyula 1973. Die Linguistische Struktur Europas. Vergangenheit, Gegenwart, Zukunft. Harassowitz. Wiesbaden.
 Fodor István 2000. A világ nyelvei. Budapest. Akadémiai Kiadó.
 Jávorszky Béla 1997. Néhány gondolat az észtországi és lettországi oroszokról. Pro minoritate. 6/2. 82–85. 
 Laczházi Aranka 2005. A hivatalos és a „kisebbségi” nyelv Lettországban. Kisebbségkutatás 2005/3. 
 Lagzi Gábor 2008. Kisebbségi kérdés, nemzeti kisebbségek Észtországban, Lettországban és Litvániában a rendszerváltást követő időszakban. EÖKK. Budapest. 
 Leikuma, Lidija 2003. Latgalīšu volūda 1. Sanktpēterburgas Valsts universitāte. 
 Nau, Nicole 2011. A short grammar of Latgalian. Lincom Europa.
 Németh Ádám 2009. Lettország nemzetiségi szerkezetének átalakulása a XIX-XX. században és napjainkban. Modern Geográfia. 2009/II. 
 Nītiņa, Daina 1998. Könyv a lett nyelvről''. Szombathely. Savariae.

További információk

 Lett-latgal online szótár
 Lett szómagyarázó szótár
 Litván ragozási generátor

Kapcsolódó szócikkek 

Balti nyelvek
Természetes nyelvek
Nyelv
Egyes nyelvek nyelvtana
Lettország nyelvei
A latgal nyelv ( latgalul : latgalīšu volūda , lettül : latgaliešu valoda ) vagy latgal nyelvjárás ( latgalul : latgalīšu volūdys izmeja , lettül : latgaliešu valodas paveids ) a lett nyelv egyik nyelvjárása , amelyet körülbelül000-en beszélnek Lettország legkeletibb , Latgale nevű kultúrtáján , és amely a lettől elsősorban hangtanában és szókincsében tér el . A lett nyelv nyelvjárásai A lett nyelvészet hagyományosan három fő nyelvjárást különböztet meg , amelyek további alnyelvjárásokra oszthatók . Lībiskais dialekts – lív nyelvjárás Kurzemes izloksnes – kurzemei al-nyelvjárás Vidzemes izloksnes – vidzemei al-nyelvjárás Vidus dialekts – középső nyelvjárás Kursiskās izloksnes – kurs/kursz al-nyelvjárás Zemgaliskās izloksnes – zemgal/zemgál al-nyelvjárás Vidzemes izloksnes – vidzemei al-nyelvjárás Aukšzemnieku dialekts – felső nyelvjárás Latgaliskās izloksnes – latgal nyelvjárás Sēliskās izloksnes – sel/szél al-nyelvjárás A lett lív nyelvjárása nem azonos a lív nyelvvel , amely egy balti finn nyelv . Ugyanakkor a lett lív nyelvjárására igen nagy hatást gyakorolt a lív nyelv , a lív nyelvjárás azon a területen alakult ki , amelyen egykor a lívek laktak , azaz a Balti-tenger partvidékén , ennek megfelelően a lív nyelvjárásnak van kurzemei , azaz Kurzeme területén lévő és vidzemei , azaz Vidzeme területén lévő al-nyelvjárásai . A középső nyelvjárás két alnyelvjárása szintén olyan népek neveit őrzi , amelyekkel a lettek együtt éltek , és amelyekről azt feltételezik , hogy szintén balti népek voltak . A kurszokról és a zemgalokról kevés történelmi feljegyzés maradt , nyelvükről pedig szinte semmit sem tudunk . A kurszokról mai nyelvjárási adatok alapján azt tartják , hogy vagy a kelet-balti nyelvekhez tartozott , mint a lett és a litván , vagy pedig egy teljesen eltűnt közép-balti ág tagja volt . A zemgalok valószínűleg nyelvileg nem különböztek a lettektől , nevük összetétele hasonló , mint a latgaloké , minden valószínűség szerint a zem- 'alacsony' és a gals 'vég' elemekből áll . Evvel a megnevezéssel áll szemben a harmadik nyelvjárás Aukšzemnieku , azaz aukš- 'felső' + zem( e)- 'föld' + -nieks 'ember' kifejezésével . Az felső nyelvjárás két al-nyelvjárásból áll , a latgal nyelvjárásból és a szél nyelvjárásból , ez utóbbi a selek/szélek nevét őrzi , akikről szintén azt feltételezik , hogy balti nép voltak , de nyelvi emlék tőlük sem maradt fenn . Története és jelene A mai Lettország történelme során számtalan hódításnak esett áldozatul , és az ország egyes területei gyakran más-más birodalmak fennhatósága alá tartoztak . Latgale egészenig a másik három , lettek által lakott területhez képest teljesen eltérő módon fejlődött . A nyugati területeket a német lovagok hamar meghódították , keleten viszont először a litvánok , később pedig a lengyelek lettek az urak . Latgalét a litván-lengyel uralom alatt Inflanty Polskie ( 'Lengyel Lívföld' ) avagy egyszerűen csak Inflanty névvel illették . A kifejezés Lívföld nevéből származik , amely az idők folyamán hangalakjában módosult : Livland > Liefland > Liflanty > Iflanty > Inflanty . A litván-lengyel uralom megmutatkozott mind társadalmilag , mind kulturálisan , mind pedig nyelvileg . Az Inflanty területén erős lengyelesítést hajtottak végre , a lengyel főúri nagybirtokrendszer megszilárdította a jobbágyságot , ennek eredményeként a többi lettek által lakott területhez képest társadalmi-gazdasági lemaradás jellemezte . A területen katolizáció is zajlott , az első kinyomtatott latgal nyelvű szöveg is egy prédikációgyűjtemény fordítása volt , amitban Vilniusban adtak ki . 1772-ben , Lengyelország első felosztásakor az Inflanty cári uralom alá került . Csakúgy , mint a lengyelek lakta területeken , itt is elkezdték a lakosság pravoszláv hitre való áttérítését és betiltották a latin betűs írást . Ezek között a körülmények indult meg a latgal újjászületési mozgalom . A mozgalom egyik vezéralakja Francis Kemps ( latgalul : Fraņcs Kemps ) volt , ő adta ki az első latgal nyelvű újságot a Gaisma-t ( 'Világosság' ) és az első folyóiratot az Austra-t ( 'Hajnal' ) , ő írta meg Latgale első kultúrtörténetét Latgalieši ( 'A latgalok' ) címmel . Francis Kemps alkotta meg a Latgale ( latgalul : Latgola ) és a latgalieši ( latgalul : lotgolīši ) szavakat , amely szavak első része a 'lett' jelentésű lat- ( pl . : latvietis 'lett férfi' ) elem , második része pedig a gals 'valaminek a vége' szó , az összetétel tehát annyit jelent , mint a 'lettek vége' , tehát a lettek legtávolabbi területe . 1918 után , Lettország függetlenségének kikiáltását követően Latgale széles körű autonómiát kapott , a latgal nyelvet hivatalosnak ismerték el , és a lakosság szabadon gyakorolhatta vallását . Az újonnan létrejött állam területeit megpróbálták egységesíteni , de a keleti területek felzárkózása lassan haladt a gazdasági és társadalmi elmaradottság , valamint a nagy számú egyéb kisebbségek miatt . A folyamatnak azes szovjet megszállás vetett véget , a latgal szellemi elit teljesen megszűnt , nagyobb részük Gulagba került , kisebb részük emigrált . A pártállami időkben a latgal különállás minden elemét üldözték . Lettországben kiáltotta ki a függetlenségét , ekkor a betelepítések nyomán a népességnek csupán-a volt lett anyanyelvű . A keleti részeken , ahol alacsonyabb volt a születések száma , viszont nagyobb a betelepítéseké , ez az arány még rosszabb volt . Ennek következtében a nyelv különösen fontos szerepet kapott a lett politikában mint az integrálás eszköze . A felmérések alapján a Lettországban élő oroszok egy része ( különösen a keleti területeken ) egyáltalán nem beszéli a lettet . Viszont az idősebb lettek jól beszélik az oroszt is , és „ A magánszférában a lettek a nemzetiségiekkel ( értsd : oroszokkal ) érintkezve ritkán kezdeményeznek beszélgetést lettül , a nemzetiségiek pedig a lettekhez fordulva még ritkábban teszik ezt” . A függetlenség kikiáltása után a balti államokban a jelentős orosz kisebbség miatt igen szigorú nyelvtörvényeket és állampolgársági törvényeket fogadtak el , és számos Lettországban élő orosz anyanyelvű személy nem kapott lett állampolgárságot . Ennek eredményeként az a furcsa helyzet állt elő Lettországban , hogy míg a népesség harmadát kitevő oroszok nem használhatják hivatalosan nyelvüket , addig a mára kihalt lívet a törvény majdhogynem egyenrangúvá tette a lettel . A lett nyelvhasználatot szabályozó törvény a következőképpen fogalmaz : A latgal jelenleg küzd a regionális hivatalos nyelvi státuszért , nem sok sikerrel.ben a lett legfelsőbb bíróság határozata kimondta , hogy a latgal nem használható a közigazgatásban , mert a Lett Köztársaság hivatalos nyelve a lett irodalmi nyelv . A latgalt pedig ebből a szempontból idegen nyelvnek kell tekinteni . Az indoklás szerint : A latgal nyelv használata ennek ellenére aktív a lakosság és a kulturális élet valamint média részéről . Számos egyesület és mozgalom foglalkozik a megőrzésével , a tévében vannak latgal nyelvű műsorok és működnek latgal rockegyüttesek . Gyakoriak a település , utcai táblák és üzletek feliratai latgalul . Areális kapcsolatok Számtalan nyelvész foglalkozott a Balti-tenger körül található nyelvek közös jellemzőivel , ugyanis a tartós és szoros együttélésnek , valamint a kései írásbeliségnek köszönhetően a baltikumi nyelvek igen nagy hatása voltak egymásra nemcsak szókincs , de a nyelvi struktúra tekintetében is . A változások olyan nagy léptékűek is lehettek , hogy az egyes nyelvek tipológiája is jelentősen eltolódhatott . Lásd még : Areális nyelvészet A latgal a Baltikum számos nyelvével mutat hasonlóságot és különbséget . A latgal örökölt és tipológiai sajátosságait módosító vagy erősítő hatásokat jobban megérthetjük , ha bizonyos jelenségeit összevetjük a terület többi nyelvének egyes jelenségeivel hangtani , strukturális ész szókészleti szempontból . A latgalt érdemes összehasonlítani mindenekelőtt a lettel és a litvánnal , amelyekhez mint balti nyelvekhez genealógiailag kapcsolódik . A latgal a lettől elsősorban szókincsében különbözik , a szókincsbeli különbség lehet csupán az adott szó hangalakját érintő ( pl . : lett māte 'anya' \ : latgal muote 'anya' ) , de lehet teljesen eltérő szó is , amely szavak jellemzően a litvánból kerültek át ( pl . : lett lasīt 'olvasni' \ : latgal skaiteit 'olvasni' \ : litván skaityti 'olvasni' ) . A szláv nyelvek közül területi közelség alapján érdemes megvizsgálni a latgal és az orosz közös tulajdonságait , tartós együttélés alapján pedig a lengyellel való hasonlóságait . A finnugor nyelvek közül tanulságos lehet a leginkább konzervatívnak tartott finnel , a tipológiájában elmozduló észttel , a területileg közvetlenül érintkező , sok egyedi jegyet mutató észt nyelvjárással , a võróval , valamint a lettre legnagyobb hatást gyakorló lívvel összevetni . A latgal nyelv egyik jellemző hangtani sajátja , hogy benne megtalálható az ún . hátul képzett [ ɨ ] hang , amely a magyarból is ismert [ i ] hang palatális megfelelője . Ez a hang a lettből hiányzik , de a latgallal közvetlen érintkező más nyelvekben viszont megvan . Így a hátul képzett [ ɨ ] megvan a võróban és a lengyelben , ahol y-nal jelölik , csakúgy , mint a latgalban , valamint megvan az oroszban , ahol ы a jele . Az [ ɨ ] hangot az oroszban és a latgalban is hagyományosan az i fonéma alternánsának tartják . A latgalban és a lettben – a magyarhoz hasonlóan – a magánhangzók hosszúságának jelentés-megkülönböztető szerepe van . Ez a jelenség finnugor sajátosság , amely megtalálható a finnben , az észtben , a võróban és a lívben is . Evvel szemben a litvánban , az oroszban és a lengyelben a szóhangsúly helyének van hasonló szerepe . A balti finn nyelvek között is találunk olyanokat , amelyekből szláv nyelvi hatásra eltűnt a magánhangzók mennyiségi korrelációja ( pl . : vepsze ) . A tonalitás jelensége ugyanakkor nem veszett ki teljesen sem a latgalból , sem a lettből , de csak az ún . hosszú szótagokra korlátozódik . Lásd még : A latgal nyelv magánhangzói A mássalhangzóknál feltűnő a latgalban meglévő lágy-kemény szembenállás , ami a lettből teljes egészében hiányzik . A legtöbb mássalhangzónak van lágy megfelelője az oroszban , a lengyelben és a litvánban . A võróban ( és a vepszében ) a szláv nyelvekhez hasonló kiterjedt rendszere van lágy-kemény szembenállásnak . A balti finn nyelveknél északról délre haladva folyamatosan jelennek meg a palatalizált hangok : a finnből teljesen hiányoznak , az észtben csak t , s , n és l hangoknak van jésített változata , ennek azonban nincs valódi strukturális hatása , írásban nem jelölik őket . A lívben a d , t , l , n és r hangoknak van palatális megfelelője . A lett egyes nyelvjárásaiban szintén van palatális r hang , amit a helyesírás nem jelöl . A palatális \ : nem palatális szembenállás azonban nem azonos a lágy \ : kemény szembenállással , ahogy azt a latgal és az orosz is bizonyítja , ahol egy hangnak palatális és lágy megfelelője is lehet ( pl . : g \ : ģ \ : g ) . Lásd még : A latgal nyelv mássalhangzói A következő táblázat a baltikumi nyelvek strukturális és szókészleti hasonlóságaiba és különbségeibe ad bepillantást a 'Nekem van ( egy ) sirályom' mondat segítségével : A finnugor nyelvek jellemző sajátja a birtoklás habeo-szerkezettel való kifejezése . Ennek lényege , hogy a birtoklás igéje a létige , a birtok alanyesetben áll , a birtokos pedig valamilyen egyéb esetben , amely leggyakrabban részeseset vagy valamilyen helyhatározói eset . A balti finn nyelvekben a birtokos szerkezetben a birtokos eredetileg részesesetben volt , a hangváltozásoknak<ref>Az uráli *-n''' datívuszrag a közfinnben lejátszódó depalatalizációs folyamatoknak köszönhetően azonos alakúvá vált az uráli *-n genitívuszraggal , funkciója ezért elhalványult , szerepét más eset vette át. < /ref> köszönhetően azonban a részeset alakilag egybeesett a birtokos esettel , ezért szerepét az addesszívusz vette át . A részeseset használata csak a lívben maradt meg , valószínűleg éppen lett hatásra . A lett és a latgal egyik legnagyobb grammatikai különbsége éppen abban áll , hogy míg a lettben a birtoklás mondatszintű kifejezőeszköze a habeo-szerkezet , addig a latgalban megőrződött az indoeurópai nyelvekre jellemző birtoklást kifejető ige , amely mellett a birtokos alanyesetben ( tulajdonképpen mint cselekvő ) jelenik meg , a birtok pedig tárgyesetben áll . A birtoklást kifejező ige a litvánban a turėti , a latgalban pedig az ezzel rokon turēt , amely a lettben azonos alakban 'tartani' jelentésű . Az oroszban szintén finnugor hatásra alakult ki a habeo-szerkezet , amelyet elsősorban a VI-XVI. század között Moszkva környékén élő merjáknak tulajdoníthatunk . Az oroszban szintén részesetben áll a birtokos . A példamondat annak bemutatására is szolgál , hogy a baltikumi nyelvek kiterjedt közös szókinccsel rendelkeznek . Az déli balti finn * kajakas átkerült a lettbe . A litvánban és a latgalban egy másik szó használatos a sirályra , a litvánban a žuvėdra , a latgalban pedig zyvāda . Bár ezekben a nyelvekben is megvan a finnségi nyelvekből átvett szó , de az csak biológiai szakszóként vagy választékos stílusú kifejezésként van meg . A lett és a latgal tehát szóhasználat tekintetben is elkülönül egymástól.Lásd még : Szókészletbeli különbségek a lett és a latgal között Hangtan és helyesírás Magánhangzók A latgalbanrövid éshosszú magánhangzó található , amelyeket a következő táblázat foglalja össze . A hangok hosszúságát az írásban a megfelelő rövid hangot jelölő betű fölé illesztett vízszintes vonal , avagy makron jelöli . A rövid-hosszú szembenállásnak ugyanolyan jelentés-megkülönböztető szerepe van , mint a magyarban . A legnagyobb különbség a latgal és a lett hangkészlet között , hogy a lett hang helyett a latgalban egy hang található , valamint , hogy a latgalban található egy hátul képzett hang is , amely a lett köznyelvből hiányzik . A latgal a rövid á hangot jelöl , amelyet a magyar nyelvjárástan ȧ-val ír le . Az ā a magyar á hangnak felel meg . Mind a latgal , mind a lett nyelv jellegzetessége , hogy az e betű két hangot jelöl . Az egyik egy nyíltabb , a másik pedig egy zártabb e hang . A nyíltabb e hang a latgalban és a lettben megegyezik , ezt a hangot az IPA betűvel jelöli , a finnugrisztikában és a latin betűvel író finnugor nyelvekben ä a jele , a baltisztikában használják még az ę karakteret is . A zártabb e hang a latgal esetében az , amely a magyar rövid é hangnak felel meg , amelyet a nyelvjárástan ë-vel jelöl . A lettben a zártabb e az IPA-ban -ként jelölt hang , amely a magyar e hanggal azonos . A hosszú megfelelőkön minden esetben makron található . Az i és az u betűk által jelölt hangok megegyeznek a magyarban azonos módon jelölt hangokkal . A hosszúságot itt is makron jelöli . A lettben az o betűnek három hangértéke van . Elsősorban az uo diftongust jelöli . Ennek hangtörténeti oka van , a nyelvtörténetben az hang egybeolvadt az hanggal , ezért az hang a közelmúltig hiányzott a lett nyelvből , a miatt az o betű alkalmas volt az uo diftongus jelölésére . A modern átvételek útján azonban az és az hangok visszakerültek a lettbe , az idegen eredetű szavakban ezeket a hangokat is o-vel jelölték , tekintve , hogy a lett helyesírásban nem létezik az ō karakter . Evvel szemben a latgalban korábban megtalálhatóak voltak az és hangok , mivel ahol a lettben hang található , ott a latgalban gyakran áll ( pl . : lett darbs 'munka' \ : latgal dorbs 'munka' ) . Ugyanígy a lett ā gyakran megfeleltethető a latgal uo diftongusnak ( pl . : lett brālis 'fiútestvér' \ : latgal bruoļs 'fiútestvér' ) . Ennek következtében a latgal helyesírás jobban követi a kiejtést , az hangot o-val , az hangot ō-val , az uo diftongust pedig uo-val jelöli . Mássalhangzók A latgal és a lett mássalhangzó-jelölés megegyezik . A palatális zárhangokat jelölő betűk ún. cédille-t , avagy bal farkot kapnak . A ly hangot a ļ , az ny hangot a ņ jelöli . A gy hangot a lett és a latgal is a g hanghoz köti , csakúgy mint a magyar , ez azonban fonetikailag nem pontos , hiszen a gy a d képzési helyén található , nem a g-jén . Teljesen sajátos a ty hangnak a k-hoz való kötése , a ķ karakter csak a lett és latgal helyesírásban található meg . Ennek magyarázata , hogy a ty hang gyakran ott jelent meg a németből átvett szavakban , ahol az eredeti alakban k található ( pl . : lett ķemme 'fésű' < német Kämme 'fésűk' , lett ķēniņš 'király' < német König 'király' , lett ķiploks 'fokhagyma' < német Knoblauch 'fokhagyma' ) . A posztalveoláris és az alveoláris hangok egy részét hacsekkel ellátott betűk jelölik : č , dž , š , ž . Ezek megfelelnek a magyar cs , dzs , s és zs hangoknak . A legnagyobb különbség a latgal és a lett között , hogy a latgalban a legtöbb mássalhangzónak van lágyított párja . ( Kivéve a č , š,ó és ž , valamint a j és az r hangoknak . Fontos , hogy ha egy hangnak van palatális és lágy megfelelője is , akkor a palatális és a lágy hangok különböznek egymástól , ennek megfelelően például a g-nak van palatális ( ģ ) és lágy megfelelője ( g ) is . A mássalhangzók lágyságát a helyesírás nem jelöli . Az f és a h hangok csak idegen eredetű szavakban fordulnak elő mind a latgalban , mind a lettben . Helyesírás A latgal írásban a következő betűk találhatók : A latgal ábécé a hagyományos latinbetűs betűrendet követi . A diakritikus jelekkel ellátott betűváltozatok a jelöletleneket követik a sorban . A latgal ábécébenbetű található , kettővel több , mint a lettben . A hosszú hangot ékezetes ō betű jelöli , a hátul képzett -t pedig az y , amely a rövig és a hosszú i betűk között található . A [ d͡z ] és a [ d͡ʒ ] hangokat jelölő dz és dž betűkapcsolatok nem különálló elemei az ábécének , mivel a lett és a latgal helyesírástól idegen a betűkapcsolatok ilyetén egységként való kezelése . A latgalban egyes idegen eredetű szavakban előfordulhat a ch betűkapcsolat is , de csak ritkán . Az e és az ē betűk nyílt és zárt e hangot is jelölhetnek , az egy az egyhez való hangmegfeleltetés tehát a latgal írásrendszerben sem érvényesül teljesen . A hangok kemény \ : lágy szembenállását a helyesírás nem tükrözi , a nyelvészeti leírásokban a lágyságot a betű mögé illesztett aposztróf jelöli ( pl . : kakis [ kak'is ] 'macska' ) . A magánhangzók közül csak -nek nincs hosszú megfelelője , ami avval magyarázható , hogy fonológiailag az alternánsának tekinthető . Ugyanakkor a latgal egyes alnyelvjárásaiban előfordul hosszú változata , ezt a hangot ilyenkor ȳ-vel jelölik . Hangmegfelelések a lett és a latgal között A lett és a latgal között számos szabályos hangmegfelelést találunk , amelyek mindenekelőtt a magánhangzókat érintik . Bizonyos magánhangzók és diftongusok változatlanok maradnak . A latgalban és a lettben azonosak az első szótagi hangok a következő szavak : daļa 'rész' , maize 'kenyér' , saule 'nap' . Jellemzőbb azonban , hogy a magánhangzók között eltolódás van . A következő táblázatból kitűnik , hogy a megfelelések általában rövid hangok , valamint hosszú hangok és diftongusok között tűnnek fel . A bemutatottakon túl más , ritkább megfelelések is előfordulnak , pl . : i \ : ie ( pirksts \ : piersts ’ujj’ , tirgus \ : tiergs ’piac’ , zirņi \ : zierni ’borsó’ ) ; ē \ : ie ( vējš \ : viejs ’szél’ , sēns \ : sieņs ’gomba’ ) ; egyéb ( nazis \ : nāzs ’kés’ , ūpis \ : opūgs ’uhu’ ) . A mássalhangzók között általában palatális \ : nem palatális különbség szokott megjelenni , amely bizonyos esetekben magyarázható egy i vagy y hang meglétével/eltűnésével a két nyelvváltozatban , pl. : sēns \ : sieņs ’gomba’ , čūska \ : čyška ’kígyó’ . Morfofonológia A morfofonológia körébe olyan jelenségek tartoznak , amelyek a hangtan és az alaktan határán mozognak . A latgal esetében ide sorolhatjuk a palatalizáció és a depalatalizáció jelenségét , amelyek egyrészről hangtani , mivel történetileg bizonyos hangok egymás mellé kerülésével magyarázhatók , ugyanakkor ma már az alaktan , közelebbről a névszóragozás szerves részét képezik . A palatalizáció lényege , hogy a tő végén álló bizonyos hangok és hangkapcsolatok meghatározott nyelvtani esetekben ( morfofonológiai értelemben vett ) palatális megfelelőjükké változnak . A jelenség lezajlik : a második deklinációban az egyes szám részesesetben és a birtokos esetben , valamint többes számban az összes esetben , az ötödik deklinációban a többes szám birtokos esetben és a hatodik deklináció többes szám birtokos esetében . A depalatalizáció során a tővégen álló ļ és ņ hangok depalatális megfelelőjükké változnak a második deklinációban minden olyan rag előtt , amely -i-vel vagy -ī-vel kezdődik . A lettben nincs a latgalhoz hasonló depalatalizáció a névszóragozásban , és a két nyelvváltozat palatalizációs gyakorlata között is eltérés van több ponton . A lettben a -b- , -m- , -p- és -v- hangokra végződő tövekkel is történik egyfajta palatalizáció , amely során egy -j- hanggal bővül a tő : -bj- , -mj- , -pj- és -vj- formában . A lettben egyéb palatalizálódó tővégi hangkapcsolatok is vannak , úgyis mint ll > ļļ , ln > ļņ és nn > ņņ . Fontos különbség továbbá , hogy a lettben a második deklinációban nem történik meg a palatalizáció az egyes szám részesesetben . Morfológia Képzőmegfelelések a lett és a latgal között A lett és a latgal képzési gyakorlat nagyban hasonlít egymásra , a legtöbb képző mindkét nyelvben megtalálható , különbség legfeljebb a képzők hangalakjában van . Ha egy tőhöz eltérő képző kapcsolódik a két nyelvben , akkor is olyan képzőről van szó , amely mindkét nyelvben megtalálható , és a két képző szinonima . A táblázat néhány lett és latgal képzőt tartalmazza : az -ība \ : -eiba képző melléknevekből hoz létre elvont főneveket az -īca \ : -eica képző gyűjteményeket és gyűjtőhelyeket hoz létre az -ēns \ : -āns képzővel állatok kicsinyeinek neveit alkothatjuk meg az -ija \ : -eja képző a latinból származik , tudomány- és országnevek végén áll a -šana/-šanās \ : -šona/-šonuos képző igékből hoz létre elvont főneveket , a -šana \ : -šona egyszerű igékhez , a -šanās \ : -šonuos visszaható igékhez társul a -nieks/-niece \ : -nīks/-nieca főként foglalkozásneveket alkot , a -nieks \ : -nīks a hímnemű , a -niece \ : -nieca a nőnemű alak Főnévragozás A latgal flektáló nyelv , ennek megfelelően a főnevek nyelvtani esetét , számát és nemét a szóalakok végződése mutatja meg . Ezt az ún. külső flexiót bizonyos szavak esetében ún. belső flexió egészíti ki , ami azt jelenti , hogy az esetvégződés elhagyásával megkapott tőben is hangváltozások , a névszóragozás esetében mássalhangzó-váltakozások történnek . A latgalban — a letthez hasonlóan — öt nyelvtani eset : alanyeset ( N ) , tárgyeset ( A ) , részeseset ( D ) , birtokos eset ( G ) és lokatívusz ( L ) , két szám : egyes és többes , valamint két nyelvtani nem : hímnem és nőnem van . A tövek viselkedése és a végződések megoszlása alapján a latgal hat főnévragozást , azaz deklinációt különböztet meg . Az első három deklinációba hímnemű , a második három deklinációba nőnemű szavak tartoznak . I. deklináció Az első deklinációba -s , -ys és -š végű hímnemű szavak tartoznak . A táblázat ezen végződések alapján mutatja be az első deklinációt lett és litván összevetéssel . A latgalban a lettnél jobban megőrződött az első deklinációs szavak végződéseinek sokszínűsége , ebben a tekintetben közelebb áll a litvánhoz . A latgalban és a lettben finnugor hatásra a szóhangsúly az első szótagon állandósult , ami az utolsó szótag magánhangzójának eltűnését eredményezte . Evvel magyarázható , hogy a litván -as és -ias végződéseknek a latgalban és a lettben -s és -š végződések felelnek meg . A litván -is/-ys végződés a latgalban -ys-ként megmaradt , a lettben itt is eltűnt a az utolsó szótagi magánhangzó . A lett és a latgal első deklinációs szavainak ragozása között nincs jelentős különbség . De jellemző eltérés , hogy a többes szám részesesetben a lett -iem végződés helyett a latgalban -im áll , amely pedig depalatalizálja az előtte álló ļ és ņ hangokat ( pl . : ceļš 'út' > celim 'utaknak' ) . Szintén különbség , hogy a többes szám lokatívuszban a lett -os-nak -ūs felel meg , amely jellemző hangeltérés a két nyelvváltozat között.Lásd még : Hangmegfelelések a lett és a latgal között II. deklináció A második deklinációba -is és -s végű hímnemű szavak tartoznak mind a latgal , mint a lett esetében . Az -s végű szavak történetileg az -is végűekből jöttek létre az utolsó szótagi magánhangzó eltűnésével . Hogy melyik szóban ment végbe a változás , nem volt következetes , így lehetséges , hogy ahol a lettben az -is végű alak őrződött meg , ott a latgalban -s végű megfelelőt találunk ( pl . : lett brālis 'fiútestvér' \ : latgal bruoļs 'fiútestvér' ) . A latgalban ha az -is végű szó -s végűvé vált , akkor palatalizálta az előtte álló hangot . Vannak olyan szavak is , amelyek a lettben vesztették el utolsó szótagi magánhangzójukat , és a latgalban őrizték meg ( pl . : lett zibens 'villám' \ : latgal zibsnis 'villám' ) , a lettben csak hét ilyet találunk . A lett szavakban nem történt palatalizáció az alapalakokban . Egyes szavaknak az i megléte , illetve hiánya alapján két alternánsa is lehet ( pl . : latgal kačs 'macska' \ : kakis 'macska' , lett mēness 'hold' \ : mēnesis 'hónap' ) . A második deklinációban eltér az egyes szám részeseset , ahol a lettben -im található , ott a latgalban -am . Szintén eltérés van a többes szám részeseset és a lokatívusz között , ami az első deklinációban is megfigyelhető . A második deklinációban mind a lettben , mind a latgalban jellemzőek az ún . palatalizációs hangváltozások . A különbség csupán annyi , hogy míg a lettben a palatalizáció csak az egyes szám birtokos esetben és a többes számú esetekben fordul elő , addig a latgalban az egyes szám részesesetben is . A nem palatalizálható b , m , p hangok esetében a lettben j hang betoldása történik , ez a latgalban elmarad . A latgal és lett második deklinációs szavak a litvánban első deklinációs szavaknak felelnek meg . III. deklináció A harmadik deklinációs szavak -us-ra végződnek . A latgal esetében a harmadik deklinációba csak tulajdonnevek , pontosabban férfi keresztnevek tartoznak . A lettnél a harmadik deklinációban találunk közneveket is , de csak néhányat . A harmadik deklinációba tartozó lett szavak a nyelv történetében folyamatosan kerültek át az első deklinációba ( pl . : mistrus > mistrs 'vita' ) . A lett harmadik deklinációs szavaknak a latgalban első deklinációs szavak felelnek meg ( pl . : lett tirgus \ : latgal tiergs , lett lietus 'eső' \ : latgal leits 'eső' ) . A lett és a latgal harmadik deklinációs ragozás között csak a többes szám részeset és lokatívusz között van különbség . A litván -us/-ius végű szavak a második deklinációba tartoznak . IV. deklináció A negyedik deklinációba elsősorban -a-ra végződő nőnemű szavak tartoznak , de akárcsak a lettben , a latgalban is vannak úgynevezett közös nemű szavak , amelyek azonos alakban férfit és nőt is jelenthetnek . A nőnemű szavaknál a lett és a latgal között különbség van az egyes szám birtokos eset , valamint a többes szám szinte minden esetének végződésében . Ahol a lettben -as áll , ott a latgalban -ys vagy -is a végződés . Megjegyzendő azonban , hogy a lett irodalmi nyelv hatására a latgalban is kialakult az -ys-nak és az -is-nek -as alakú alternánsa . Az -is végződés akkor jelenik meg , ha a szótő utolsó hangja palatális . Az -is végződés depalatalizálja az előtte álló ļ és ņ hangokat . A többes szám részeseset -ām \ : -om és a többes szám -ās \ : -ous szembenállás a két nyelvváltozat jellemző hangzásbeli eltéréseit mutatja . A közös nemű szavakat a személy valódi nemétől függetlenül a latgalban ugyanúgy kell ragozni , ugyanakkor a lettben lévő különbségtétel hatására , amely csak az egyes szám részesesetet érinti , a latgalban is kialakult a hímnemű végződés használata . Azaz a 'pletykás ( férfi) ' jelentésű szónak egyes szám részesesetű pļakšai alakjának van pļakšam alternánsa is . A lett és a latgal negyedik deklinációs nőnemű szavaknak a litvánban a harmadik deklinációs nőnemű szavak felelnek meg , amelyek a következő hangokra végződhetnek : -a , -ai , -i vagy -ė . A litvánban nem jellemzőek a közös nemű szavak , itt a férfit és a nőt jelentő szavak mindig eltérő végződéssel bírnak . V. deklináció Az ötödik deklinációba az -e végű nőnemű szavak és az -e végű közös nemű szavak tartoznak . Ahol a lettben -es végződést találunk , ott a latgalban -is van , a többes szám részesesetben pedig az -ēm helyett -em áll . Mind a lettben , mind a latgalban az ötödik deklináció szavakban a többes szám birtokos esetben palatalizáció játszódik le a tőben . A -b- , -m- , -p- hangokra végződő szavak , akárcsak a második deklinációban , itt sem kapnak j-betoldás , nem úgy , mint a lettben . Mivel nincsenek -ļe és -ņe végű szavak , ezért ebben a deklinációban nincs ilyen típusú depalatalizáció . A lett és latgal ötödik deklinációjának a litvánban a harmadik deklináció -ė szavainak ragozása feleltethető meg . VI. deklináció A hatodik deklinációba -s végű nőnemű szavak tartoznak . Ez a deklináció nem nyitott , azaz csak kevés szó tartozik ide , új elemekkel pedig nem bővül . Ragozásbeli különbség van a lett és a latgal között az egyes és többes szám részesesetben . A latgalban a többes szám alanyesetű és tárgyesetű alakok megegyeznek az egyes szám alanyesettel , ennek a két alaknak azonban vannak olyan alternánsai , amely a lett alakokkal egyeznek meg . Mind a lettben , mind a latgalban palatalizációs változások történnek a többes szám birtokos esetben . ( Bizonyos szavaknál a litvánban is . ) A latgal különlegessége , hogy két olyan szóban , amelyben a palatalizáció nem tud lejátszódni , magánhangzó-változás történik : acs — ocu , zivs — zyvu . Igeragozás A lett nyelvtanok három konjugációt különböztetnek meg az ige három töve alapján , amely tövek a főnévi igenév , a jelen idő és a múlt idő töve . Az első konjugációba tartozó igék esetében a három tő jelentősen eltérhet egymástól magánhangzó- és mássalhangzó-váltakozás , valamint hiátustöltő hangok és képzők megjelenésében és hiányában . A második és a harmadik konjugációban nem jellemzők a hangváltozások , ezért ennek a két konjugációnak az igéin mutatjuk be a lett és a latgal különbségeit . II. konjugáció A latgal igék második konjugációjába olyan igék tartzonak , amelyek főnévi igeneve -uot , -ēt vagy -iet alakokra végződnek . A lett igék második konjugációjában -āt , -ot , -ēt és -īt végű igék tartoznak , ezek megfeleltethetők a latgal második konjugációs formáknak . Az -ēt végűek mindkét nyelvben azonos alakúak , a lett -īt a latgalban -iet , a lett -āt és -ot végűek pedig a hangváltozásoknak köszönhetően egy egységes -uot végű csoportot alkotnak a latgalban . A legnagyobb különbség a két nyelvben , hogy míg a jelen és a múlt idejű alakokat a lettben csak a személyragok különböztetik meg , addig a latgalban az -uot és az -ēt végűeknél tőbeli magánhangzó-váltakozás is megfigyelhető . Az -out végűeknél tővégi o \ : uo , az -ēt végűeknél e \ : ie változás történik . Ennek köszönhetően a latgalban a jelen idejű és a múlt idejű egyes szám első személyű alakok különböznek , míg a lettben egybeesnek . Mind a lettben , mind a latgalban lekoptak a jelen idejű személyragok az egyes szám második és a harmadik személyű alakokban . ( Ezek a litvánban minden esetben megőrződtek . ) Míg azonban a lettben ezekben a formákban a tővégi hiátustöltő j hang is leredukálódott , addig a latgalban megmaradtak . Ez a három alak viszont így is mind a két nyelvben egybeesik egymással . A jelen idejű és a múlt idejű személyragok különbségei a két nyelvváltozatban ugyanarra épülnek : egyrészt a személyragok meglétére vagy hiányára ( egyes szám második személyben , valamint a harmadik személyű alakokban ) , illetve a személyragok hangváltozásában ( többes szám első és második személyben ) . Az egyes szám első személyű személyragok mindig azonosak . III. konjugáció A harmadik konjugációba -iet , -ēt és -ynout főnévi igenévi végződésű szavak tartoznak . A harmadik konjugációs igéknek két csoportja van , az -iet végűek esetében a jelen időben a múlt idő személyragjai jelennek meg , az -ēt és -ynout végűeknél a jelen idő egyes szám második személyben megjelenik az -i személyrag , a harmadik személyek viszont jelöletlenek . A latgal -eit végződésű igék a lettben -īt végződésűeknek felelnek meg . A latgalban első szótagi magánhangzó-váltakozások történnek a jelen idejű tövekben , amelyeknek két típusa az a \ : o : a és az i \ : y : i változás . A lettben ez nem jellemző . A jelen idő tövéhez képest a múlt idő töve egy -ej- betoldással bővül . Ebben a csoportban a jelen időben is a múlt időre jellemző személyragok jelennek meg . A latgal -ēt végű igék a lettben is -ēt végűek . Hangváltozás csak a jelen idő egyes szám első személyben történik : az i-ből y , az e-ből a lesz . A lettben a tő állandó . A múlt idő töve -eij- szótaggal bővül . A jelen idő egyes szám második személyben van , harmadik személyben viszont nincs személyrag . Az -ynuo- tővégződés a lett az -inā- képzőnek felel meg . Ebben a csoportban nincs magánhangzó-váltakozás sem a latgalban , sem a lettben . A múlt idő töve -ouj- elemmel bővül . Ebben az esetben is jelen idő egyes szám második személyben van , harmadik személyben viszont nincs személyrag . Rendhagyó igék A lett nyelvtanok hagyományosan három rendhagyó igét különböztetnek meg : a būt 'lenni' , iet 'menni' és a dot 'adni' jelentésű igéket ( latgalul : byut , īt és dūt ) , de ezek közül csak a būt és az iet valóban rendhagyó , mert csak ebben a kettőben találunk szuppletív , azaz egymást kiegészítő töveket a jelen és a múlt időben , és csak ebben a kettőben vannak szabálytalan ragok . A litván nyelvben a lettel és a latgallal szemben a 'menni' jelentésű ige múlt idejű alakjait nem egy eltérő tőből kell létrehozni . Szókészletbeli különbségek a lett és a latgal között A latgalban és a lettben jelentős szókészletbeli eltéréseket találunk akár az alapszókincsben is . A különbségek minden szófajt érintenek : a névszókat , az igéket , a névmásokat és a viszonyszókat is . Gyakran előfordul , hogy a közbalti szókincsből örökölt szavak hasonló hangalakkal , de eltérő jelentéssel jelennek meg , vagy bizonyos átvételek egyik-másik nyelvből elmaradnak . Ugyanakkor megfigyelhető , hogy a szókészleten belül a szóalkotás logikája sok hasonlóságot mutat a három nyelvben . Latgal nyelvű irodalom és szövegminta Bojtár Endre monográfiájában közli a latgal újjászületési mozgalom kiemelkedő alakjának , Francis Kemps-nekban megjelent Tāvu zeme című versét , annak lett átiratát és magyar fordítását . A Miatyánk latgal , lett és magyar változata : A lett hímnusz latgalul , lettül és magyarul : Jegyzetek Források Ambrus Mónika Lettország – állampolgárnak lenni vagy nem ( állampolgárnak ) lenni ? Themis.július. 11. Bojtár Endre Bevezetés a baltisztikába . Osiris Kiadó . Budapest . Décsy Gyula Die Linguistische Struktur Europas . Vergangenheit , Gegenwart , Zukunft . Harassowitz . Wiesbaden . Fodor István A világ nyelvei . Budapest . Akadémiai Kiadó . Jávorszky Béla Néhány gondolat az észtországi és lettországi oroszokról . Pro minoritate.2.85. Laczházi Aranka A hivatalos és a „ kisebbségi” nyelv Lettországban . Kisebbségkutatás3. Lagzi Gábor Kisebbségi kérdés , nemzeti kisebbségek Észtországban , Lettországban és Litvániában a rendszerváltást követő időszakban . EÖKK . Budapest . Leikuma , Lidija Latgalīšu volūda Sanktpēterburgas Valsts universitāte . Nau , Nicole A short grammar of Latgalian . Lincom Europa . Németh Ádám Lettország nemzetiségi szerkezetének átalakulása a XIX-XX. században és napjainkban . Modern Geográfia.II. Nītiņa , Daina Könyv a lett nyelvről'' . Szombathely . Savariae . További információk Lett-latgal online szótár Lett szómagyarázó szótár Litván ragozási generátor Kapcsolódó szócikkek Balti nyelvek Természetes nyelvek Nyelv Egyes nyelvek nyelvtana Lettország nyelvei