Taihó Kóki
Taihó Kóki (大鵬幸喜, született Kōki Naya, Ukránul: Іва́н Бори́шко Ivan Boryshko; 1940. május 29. – 2013. január 19.) a japán szumó birkózás 48. jokozunája volt. Általában őt tekintik a világháború utáni időszak legjobb szumó birkózójának. 1961-ben, 21 évesen ő lett a jokozuna cím addigi legfiatalabb birtoklója. Karrierje során, 1960 és 1971 között 32 tornagyőzelmet aratott, mely rekordot csak 2015-ben döntötte meg Hakuhó Só. Dominanciájának köszönhetően két alkalommal is előfordult, hogy zsinórban hat tornát nyert meg. Ő az egyetlen birkózó, aki felsőosztálybeli karrierje során minden évben megnyert legalább egy tornát, és ő rendelkezik a legmagasabb győzelmi aránnyal a modern szumó történetében. Visszavonulása után a Taihó-istálló edzője lett.

Korai évei

Taihó Kóki Szahalin szigetén látta meg a napvilágot. Apja az 1917-es októberi orosz forradalom idején elmenekült ukrán származású Markiyan Boryshko, anyja pedig a japán származású Kiyo Naya volt. Ennek ellenére származási helyének a Hokkaidó szigeten található Tesikaga várost tekintik. Ide költözött ugyanis Szahalin 1945-ös szovjet megszállása után. Egy 1965-ös szovjet szumó turné alatt megpróbálta kideríteni apja tartózkodási helyét, kevés sikerrel. Taihó volt az első a három nagy, Hokkaidó szigetéről származó jokozuna közül, akik az 1960-as, 70-es és 80-as években uralták a szumó világát (a másik kettő Kitanoumi és Chiyonofuji volt).

Pályafutását 1956-ban kezdte meg, ekkor lépett be a Nisonoszeki-istállóba. Kezdetben saját vezetéknevét használta; a Taihó sikonát (szumóban használt név) a dzsurjó osztályba lépésekor, 1959 májusában kapta meg. Jelentése: “Óriásmadár”.
Egy évvel később már a legmagasabb, Makuucsi osztályban menetelt tovább, 1960 novemberében pedig megnyerte első tornáját, melynek következtében megkapta az ózeki rangot.

Jokozuna

1961 szeptemberében, alig két évvel a Makuucsi osztálybeli debütálás után 21 évesen Taihó lett az addigi legfiatalabb szumó birkózó, aki megkapta a jokozuna címet. Egy időben léptették elő Kasivadóval, aki később első számú riválisává lépett elő. Kettejük versengésére mint a Hakuhó-korszakra hivatkoznak (“Haku” Kasivadó nevében szereplő “Kashi” írásjegy alternatív olvasata, “hó” pedig Taihó nevéből ered). Ez az időszak az 1961-69-es években tartott, és kezdetben igen szoros volt a verseny a két birkózó között, de Kasivadó számos sérülést szenvedett, aminek következtében mindössze 5 tornát nyert meg, míg Taihó harminckettőt. Bár rivalizációjuk meghatározott egy korszakot, a szumóringen kívül jó barátok voltak. Ezt a barátságot Kasivadó 1996-os haláláig ápolták.

Taihó az 1960-as évek közepére szinte legyőzhetetlenné vált. Bár a nők és a gyerekek körében hatalmas népszerűségnek örvendett, a szumó népszerűsége ekkoriban mélyrepülésnek indult. Hogy ezt megakadályozzák, 1965-ben a Japán Szumószövetség jóváhagyta az egy icsimonhoz (szumó istállókat tömörítő csoport) tartozó istállók birkózói közötti összecsapásokat, ettől remélve a szumó iránti érdeklődés növekedését. Taihó azonban továbbra is a sportág legjobbja maradt, a Hakuhó-generáció fiatalabb birkózói sorra buktak el vele szemben. 1966-ban, népszerűségének csúcsán házasodott meg. Házasságának napja a májusi nagy torna utolsó napjára esett (amit megnyert), továbbá ezen a napon ünnepelte 26. születésnapját is. Esküvői fogadását a tokiói Imperial Hotelben tartotta, 1000 vendég és 200 újságíró jelenlétében. Ő volt az első szumó birkózó, aki menyegzője után sajtótájékoztatót adott, mai napig fennálló hagyományt teremtve ezzel.

1968-ban megkísérelte Futabajama régóta fennálló győzelmi sorozatát (69 győzelem zsinórban) felülmúlni, azonban 1969 márciusában, 45 győzelem után, egy Toda nevű alacsonyabb rangú birkózó megtörte a sorozatot. A lassított felvételekről utólag kiderült, hogy a meccset valójában Taihó nyerte.
1969-ben nagy riválisa, Kasivadó végleg visszavonult, ezzel vége lett a Hakuhó-korszaknak. Taihó még bezsebelt két tornagyőzelmet, majd 1971 májusában visszavonult, miután vereséget szenvedett Takanohana ellen.
Taihó közel tíz évig birtokolta a jokozuna rangot. 80%-os győzelmi mutatójával a világháború utáni legsikeresebb birkózónak számít. Sikereire való tekintettel ő volt az első ember, akinek a Szumószövetség felkínálta a csatlakozás lehetőségét anélkül, hogy részesedést kellett volna vásárolnia.

Visszavonulása után

1971-ben Taihó kivált korábbi istállójából, hogy sajátot alapítson. 1977-ben, 36 éves korában szélütés érte. Ennek következtében kialakuló egészségügyi problémái szerepet játszhattak abban, hogy nem őt választották a Szumószövetség elnökének. Hosszan tartó rehabilitáció után tudta csak elérni, hogy testének bal felét ismét mozgatni tudja. Edzőként nem tudott olyan sikereket elérni, mint aktív birkózóként. 2000-ben megrendezték hatvanadik születésnapja alkalmából az ezt a kort megért szumó birkózók tiszteletére tartott különleges bevonulási ceremóniát, a kanreki dohyo-irit, amit azonban korlátozott mozgásképessége miatt nem tudott teljes egészében végrehajtani. 2003-ban átadta a Taihó-istálló vezetését vejének, aki szintén visszavonult szumó birkózó.

2005-ben betöltötte a 65 éves kort, melynek következtében vissza kellett vonulnia a Szumószövetségből. Még ez év májusában a Rjógoku Kokugikanban található Szumó Múzeum kurátorává vált. 2013. január 19-én hunyt el szívleállás következtében. Halálát a Japán Szumószövetség jelentette be.

Fordítás

Jegyzetek

Források

1940-ben született személyek
2013-ban elhunyt személyek
Szumóbirkózók
Taihó Kóki ( 大鵬幸喜 , született Kōki Naya , Ukránul : Іва́н Бори́шко Ivan Boryshko ; május – január ) a japán szumó birkózás jokozunája volt . Általában őt tekintik a világháború utáni időszak legjobb szumó birkózójának.ben,évesen ő lett a jokozuna cím addigi legfiatalabb birtoklója . Karrierje során,ésközötttornagyőzelmet aratott , mely rekordot csakben döntötte meg Hakuhó Só . Dominanciájának köszönhetően két alkalommal is előfordult , hogy zsinórban hat tornát nyert meg . Ő az egyetlen birkózó , aki felsőosztálybeli karrierje során minden évben megnyert legalább egy tornát , és ő rendelkezik a legmagasabb győzelmi aránnyal a modern szumó történetében . Visszavonulása után a Taihó-istálló edzője lett . Korai évei Taihó Kóki Szahalin szigetén látta meg a napvilágot . Apja azes októberi orosz forradalom idején elmenekült ukrán származású Markiyan Boryshko , anyja pedig a japán származású Kiyo Naya volt . Ennek ellenére származási helyének a Hokkaidó szigeten található Tesikaga várost tekintik . Ide költözött ugyanis Szahalinös szovjet megszállása után . Egyös szovjet szumó turné alatt megpróbálta kideríteni apja tartózkodási helyét , kevés sikerrel . Taihó volt az első a három nagy , Hokkaidó szigetéről származó jokozuna közül , akik azas, es ésas években uralták a szumó világát ( a másik kettő Kitanoumi és Chiyonofuji volt ) . Pályafutásátban kezdte meg , ekkor lépett be a Nisonoszeki-istállóba . Kezdetben saját vezetéknevét használta ; a Taihó sikonát ( szumóban használt név ) a dzsurjó osztályba lépésekor, májusában kapta meg . Jelentése : “Óriásmadár” . Egy évvel később már a legmagasabb , Makuucsi osztályban menetelt tovább, novemberében pedig megnyerte első tornáját , melynek következtében megkapta az ózeki rangot . Jokozuna 1961 szeptemberében , alig két évvel a Makuucsi osztálybeli debütálás utánévesen Taihó lett az addigi legfiatalabb szumó birkózó , aki megkapta a jokozuna címet . Egy időben léptették elő Kasivadóval , aki később első számú riválisává lépett elő . Kettejük versengésére mint a Hakuhó-korszakra hivatkoznak ( “Haku” Kasivadó nevében szereplő “Kashi” írásjegy alternatív olvasata , “hó” pedig Taihó nevéből ered ) . Ez az időszak azes években tartott , és kezdetben igen szoros volt a verseny a két birkózó között , de Kasivadó számos sérülést szenvedett , aminek következtében mindösszetornát nyert meg , míg Taihó harminckettőt . Bár rivalizációjuk meghatározott egy korszakot , a szumóringen kívül jó barátok voltak . Ezt a barátságot Kasivadóos haláláig ápolták . Taihó azas évek közepére szinte legyőzhetetlenné vált . Bár a nők és a gyerekek körében hatalmas népszerűségnek örvendett , a szumó népszerűsége ekkoriban mélyrepülésnek indult . Hogy ezt megakadályozzák, ben a Japán Szumószövetség jóváhagyta az egy icsimonhoz ( szumó istállókat tömörítő csoport ) tartozó istállók birkózói közötti összecsapásokat , ettől remélve a szumó iránti érdeklődés növekedését . Taihó azonban továbbra is a sportág legjobbja maradt , a Hakuhó-generáció fiatalabb birkózói sorra buktak el vele szemben.ban , népszerűségének csúcsán házasodott meg . Házasságának napja a májusi nagy torna utolsó napjára esett ( amit megnyert ) , továbbá ezen a napon ünnepelte születésnapját is . Esküvői fogadását a tokiói Imperial Hotelben tartotta, vendég ésújságíró jelenlétében . Ő volt az első szumó birkózó , aki menyegzője után sajtótájékoztatót adott , mai napig fennálló hagyományt teremtve ezzel . 1968-ban megkísérelte Futabajama régóta fennálló győzelmi sorozatátgyőzelem zsinórban ) felülmúlni , azonbanmárciusában , győzelem után , egy Toda nevű alacsonyabb rangú birkózó megtörte a sorozatot . A lassított felvételekről utólag kiderült , hogy a meccset valójában Taihó nyerte . 1969-ben nagy riválisa , Kasivadó végleg visszavonult , ezzel vége lett a Hakuhó-korszaknak . Taihó még bezsebelt két tornagyőzelmet , majdmájusában visszavonult , miután vereséget szenvedett Takanohana ellen . Taihó közel tíz évig birtokolta a jokozuna rangot.-os győzelmi mutatójával a világháború utáni legsikeresebb birkózónak számít . Sikereire való tekintettel ő volt az első ember , akinek a Szumószövetség felkínálta a csatlakozás lehetőségét anélkül , hogy részesedést kellett volna vásárolnia . Visszavonulása után 1971-ben Taihó kivált korábbi istállójából , hogy sajátot alapítson.ben,éves korában szélütés érte . Ennek következtében kialakuló egészségügyi problémái szerepet játszhattak abban , hogy nem őt választották a Szumószövetség elnökének . Hosszan tartó rehabilitáció után tudta csak elérni , hogy testének bal felét ismét mozgatni tudja . Edzőként nem tudott olyan sikereket elérni , mint aktív birkózóként.ben megrendezték hatvanadik születésnapja alkalmából az ezt a kort megért szumó birkózók tiszteletére tartott különleges bevonulási ceremóniát , a kanreki dohyo-irit , amit azonban korlátozott mozgásképessége miatt nem tudott teljes egészében végrehajtani.ban átadta a Taihó-istálló vezetését vejének , aki szintén visszavonult szumó birkózó . 2005-ben betöltötte aéves kort , melynek következtében vissza kellett vonulnia a Szumószövetségből . Még ez év májusában a Rjógoku Kokugikanban található Szumó Múzeum kurátorává vált. januárén hunyt el szívleállás következtében . Halálát a Japán Szumószövetség jelentette be . Fordítás Jegyzetek Források 1940-ben született személyek 2013-ban elhunyt személyek Szumóbirkózók