Jósika Lajos
Branyicskai báró Jósika Lajos (Kolozsvár, 1807. március 19. – Kolozsvár, 1891. november 8.) császári és királyi kamarás, valóságos belső titkos tanácsos, az arany gyapjasrend vitéze és a főrendiház tagja, vívómester.

Élete

Báró Jósika János, erdélyi főkormányszéki elnök és keresszegi gróf Csáky Rozália fia. A kolozsvári líceumban végezte tanulmányait. Ezek befejeztével 1827-ben a marosvásárhelyi királyi táblán gyakornokoskodott egy évig. 1829-ben Kolozsvárra visszament és a kormányszéknél rövid ideig írnok volt.

Mint regalista az 1834. évi országgyűlésen szólalt fel először. 1835-ben Torda megye adminisztrátora. 1836-ban e megye főispánja lett. 1838-ban hosszabb külföldi utat tett, többek közt Spanyolországba a karlista forradalom okainak megismerése végett, és a karlista vezérek táborában több hetet töltött. 1841. november 21-én nősült Kolozsváron.

1842-ben kormányszéki konziliárius, majd Doboka megye főispánja lett. Élénk részt vett az 1846-48. évi országgyűlésen és azon az erdélyi konzervatív párt vezérszónoka gyanánt szerepelt. 1848 májusában visszavonult. 1858-ban az erdélyi úrbéri főtörvényszék elnökévé nevezték ki, erről az állásáról azonban már 1860 júniusában lemondott. 1861-ben kormányszéki tanácsos lett, de 1862-ben ez állásáról is visszalépett, hogy 1864-ben átvegye Kolozs megye főispánságát. 1867 őszén lemondott főispáni méltóságáról; ezután a főrendiházban csak időnként jelent meg.

Egyik nagy beszédjét a főrendiház reformja alkalmával mondta el. 1841-től kamarás, 1848-ban a Szent István-rend kiskeresztjét, 1866-ban a valóságos belső titkos tanácsosi méltóságot nyerte. A cenzus alapján lett az új főrendiház tagja. Az Erdélyi Római Katolikus Státus világi elnökségét egészen 1891-ig viselte. Az ő felsége elé kivonult erdélyi bandériumot Jósika vezette Kolozsváron a királylátogatás alkalmával. 1890 elején az aranygyapjas rendet kapta a királytól.

Vívói pályafutása
Már 14 éves korában Kolozsváron Biasini Kajetántól kezdett vívást tanulni, azután Bécsben Proto, a magyar gárda akkori vívómestere oktatta, végül Friedrichnek látogatta rendszeresen vívóiskoláját; több ízben fölkereste Párizs, London, Berlin és más európai városok vívóiskoláit és jelesebb vívómestereit. A vívást úgy tekintette, mint tudományt, mint művészetet; kiváló talentuma lévén hozzá, egyike volt Európa legjelesebb vívóinak. Mint a Kolozsvári Atlétikai Club (KAC) elnöke nagy érdemeket szerzett a klub felvirágoztatásában. Jósika valódi mintaképe volt a lovagias férfinak. Gentlemannek lenni, e szó és fogalom legszebb értelmében, volt jelszava és tanítása az ifjúsággal szemben.

Hatvanegy év munkája és a közélet terén való fáradozása után pihenni vágyott és a kolozsvári atlétikai klubnak 1888. január 30-ai közgyűlésén Jósika bejelentette, hogy teljesen visszalép a közügyektől és emiatt megválik elnöki tisztétől is. Mielőtt azonban ezt tette, hattyúdalaképpen elmondta, hogy tapasztalatai szerint milyennek kell lenni egy gentlemannek és ez volt utolsó beszéde.

Források

 
 Petőfi Irodalmi Múzeum

További információk

 Gudenus János József: A magyarországi főnemesség XX. századi genealógiája. Bp., 1990-1999. 
 Új Országgyűlési Almanach 1887-1892. Szerk. Sturm Albert. Bp., Ifjabb Nagel Ottó, 1888. 
 Az 1848-1849. évi első népképviseleti országgyűlés történeti almanachja. Szerk. Pálmány Béla. Bp., Magyar Országgyűlés, 2002.

Doboka vármegye főispánjai
Kolozs vármegye főispánjai
Torda vármegye főispánjai
Kolozsváriak
1807-ben született személyek
1891-ben elhunyt személyek
Branyicskai báró Jósika Lajos ( Kolozsvár , március – Kolozsvár , november ) császári és királyi kamarás , valóságos belső titkos tanácsos , az arany gyapjasrend vitéze és a főrendiház tagja , vívómester . Élete Báró Jósika János , erdélyi főkormányszéki elnök és keresszegi gróf Csáky Rozália fia . A kolozsvári líceumban végezte tanulmányait . Ezek befejeztévelben a marosvásárhelyi királyi táblán gyakornokoskodott egy évig.ben Kolozsvárra visszament és a kormányszéknél rövid ideig írnok volt . Mint regalista az évi országgyűlésen szólalt fel először.ben Torda megye adminisztrátora.ban e megye főispánja lett.ban hosszabb külföldi utat tett , többek közt Spanyolországba a karlista forradalom okainak megismerése végett , és a karlista vezérek táborában több hetet töltött. novemberén nősült Kolozsváron . 1842-ben kormányszéki konziliárius , majd Doboka megye főispánja lett . Élénk részt vett az évi országgyűlésen és azon az erdélyi konzervatív párt vezérszónoka gyanánt szerepelt.májusában visszavonult.ban az erdélyi úrbéri főtörvényszék elnökévé nevezték ki , erről az állásáról azonban márjúniusában lemondott.ben kormányszéki tanácsos lett , deben ez állásáról is visszalépett , hogyben átvegye Kolozs megye főispánságát.őszén lemondott főispáni méltóságáról ; ezután a főrendiházban csak időnként jelent meg . Egyik nagy beszédjét a főrendiház reformja alkalmával mondta el.től kamarás, ban a Szent István-rend kiskeresztjét, ban a valóságos belső titkos tanácsosi méltóságot nyerte . A cenzus alapján lett az új főrendiház tagja . Az Erdélyi Római Katolikus Státus világi elnökségét egészenig viselte . Az ő felsége elé kivonult erdélyi bandériumot Jósika vezette Kolozsváron a királylátogatás alkalmával.elején az aranygyapjas rendet kapta a királytól . Vívói pályafutása Máréves korában Kolozsváron Biasini Kajetántól kezdett vívást tanulni , azután Bécsben Proto , a magyar gárda akkori vívómestere oktatta , végül Friedrichnek látogatta rendszeresen vívóiskoláját ; több ízben fölkereste Párizs , London , Berlin és más európai városok vívóiskoláit és jelesebb vívómestereit . A vívást úgy tekintette , mint tudományt , mint művészetet ; kiváló talentuma lévén hozzá , egyike volt Európa legjelesebb vívóinak . Mint a Kolozsvári Atlétikai Club ( KAC ) elnöke nagy érdemeket szerzett a klub felvirágoztatásában . Jósika valódi mintaképe volt a lovagias férfinak . Gentlemannek lenni , e szó és fogalom legszebb értelmében , volt jelszava és tanítása az ifjúsággal szemben . Hatvanegy év munkája és a közélet terén való fáradozása után pihenni vágyott és a kolozsvári atlétikai klubnak januárai közgyűlésén Jósika bejelentette , hogy teljesen visszalép a közügyektől és emiatt megválik elnöki tisztétől is . Mielőtt azonban ezt tette , hattyúdalaképpen elmondta , hogy tapasztalatai szerint milyennek kell lenni egy gentlemannek és ez volt utolsó beszéde . Források Petőfi Irodalmi Múzeum További információk Gudenus János József : A magyarországi főnemesség XX. századi genealógiája . Bp. , Új Országgyűlési Almanach Szerk . Sturm Albert . Bp. , Ifjabb Nagel Ottó , Az évi első népképviseleti országgyűlés történeti almanachja . Szerk . Pálmány Béla . Bp. , Magyar Országgyűlés , Doboka vármegye főispánjai Kolozs vármegye főispánjai Torda vármegye főispánjai Kolozsváriak 1807-ben született személyek 1891-ben elhunyt személyek