0060. számú parancs
A 0060. számú szovjet hadparancsot a II. világháború során Magyarországra behatolt 2. Ukrán Front parancsnoka, Malinovszkij marsall és a 3. Ukrán Front parancsnoka, Tolbuhin marsall adta ki 1944. december 22-én. Ennek alapján hurcolták el a német nemzetiségűeket és az annak mondott magyarokat kényszermunkára (málenkij robot) a Szovjetunió GUPVI lágereibe 1944–45-ben.

A 0060-as parancs dátuma éppen az a nap, amikor létrejött Magyarországon a Moszkvából irányított Ideiglenes Nemzeti Kormány. Ennek az is oka lehet, hogy a szovjetek ezzel akarták az elhurcolások felelősségét részben vagy egészen áthárítani a magyar vezetésre.

Előzmények
A Szovjetunióban már 1943 nyarán tervezték a német foglyok foglalkoztatását a háború utáni újjáépítési munkálatokban. Egy 1944 júliusában elkészült jelentés 5 millió hadifogoly és civil rab tízéves kényszermunkájával számol, mely kb. 40 milliárd dollár nyereséget termelne.

Ennek megfelelően 1944 novemberében Arkagyij Apollonov vezérezredes és Ivan Gorbatyuk vezérőrnagy vezetésével titkos hírszerzés útján felmérték a 2., 3. és a 4. Ukrán Frontok által elfoglalt területeken élő németeket lakhely, életkor és nem alapján. A tábornokok jelentése szerint szerint Romániában , Jugoszláviában , Magyarországon , Csehszlovákiában  és Bulgáriában  német személyt vettek számba (Jugoszláviában , Romániában  német állampolgárt korábban már internáltak és táborokba gyűjtöttek). A szovjet Állami Védelmi Bizottság (ÁVB) a jelentés érkezésének másnapján, 1944. december 16-án meghozta a 7161. számú határozatát, mely a többek között az alábbiakat rendelte el:

A 0060. számú parancs kiadása

Az NKVD tábornokai 1944. december 21-22-én egyeztetéseket folytattak a 2. és a 3. Ukrán Front Katonai Tanácsaival, és ennek eredményeként a két frontparancsnok, Malinovszkij és Tolbuhin december 22-én a meghozta a hírhedtté vált 0060-as számú végrehajtási parancsukat, melynek már a címe is megtévesztő, mert az embereket nem közvetlenül a frontvonal mögötti területekre, hanem a szovjetunióbeli kényszermunkára vitték el.

A parancs 1. pontjában nem német állampolgárokról, vagy német nemzetiségű, illetve anyanyelvű személyekről van szó, hanem „német származásúakról", vagyis a kényszermunkára elszállításnak nem az elkövetett bűnök és nem is a választott identitás vagy anyanyelv volt az alapja, hanem a faji alapú megkülönböztetés. Elek községben az elhurcolásokat irányító szovjet őrnagy szerint deportálandó „minden német nevű, tekintet nélkül arra, hogy bírja-e a német nyelvet vagy sem, tekintet nélkül előéletére, a rendelkezés alá esik. Ugyancsak beleesnek azok a magyar nevű egyének, akiknek egy nagyszülőjük német nevű, illetve német származású. Az őrnagy egyébként szó szerint még a következő kijelentést tette: Ha csak egy csepp német vér folyik az ereiben, német!”

A 3. pont megengedni, sőt elrendeli, hogy a mozgósítottak ruhát és élelmet vigyenek magukkal. Erre azért volt szükség, mert – a Kárpátaljáról korábban elhurcoltakkal ellentétben – a németek esetében nem etnikai tisztogatás volt a cél, hanem munkaerőre volt szükségük, tehát élve és lehetőleg jó egészségi állapotban kellett megérkezniük a szovjetunióbeli lágerekbe.

A parancs 4. pontja szerint a helyi közigazgatás embereinek kellett összeállítaniuk a  deportálási listákat, a helyi NKVD-s osztagparancsnokok utasítására és ellenőrzése alatt. Mivel a központi utasítás nem volt egyértelmű, a listázás szempontjait az előírt tervszámok határozták meg. Ha többen jelentek meg, mint az megszabott létszám, akkor nagyobb lehetőség volt a mentesítésre, ha viszont kevesebben, akkor kibővítették az előírás szerinti korhatárokat is, hogy a tervszámokat teljesíteni tudják. A listákon szereplő személyeket legtöbbször az éppen megalakult rendfenntartók, a szovjetek bizalmát élvező egykori partizánokból, szláv nemzetiségűekből és más, többnyire baloldaliakból álló ún. policájok gyűjtötték össze.

Az érintetteket és családtagjaikat a parancs utolsó pontja félemlítette meg, mely szerint a nem engedelmeskedők felett hadbíróság fog ítélni. Sokan bár már hallomásból tudták, hogy nem néhány napra viszik őket dolgozni a frontvonalak mögé, hanem a Szovjetunióba, de a szüleik, szeretteik féltése miatt vállalták mégis a szenvedéseket.

A parancs végrehajtása

A parancsot az intézkedési terv szerint a 3. Ukrán Front határain belül 1944. december 28-tól 1945. január 5-ig, a 2. Ukrán Front határain belül 1945. január 1-jétől 10-ig kellett végrehajtani.

A 3. Ukrán Front területe Jugoszláviát és Magyarországon a Dél-Dunántúlt jelentette, ahol összesen  főt (9747 férfit,  nőt) gyűjtöttek össze, ebből  főt Magyarországon. A deportálandókat 786 vagonnal, 17 vasúti szerelvényen szállították el a Szovjetunióba.

Magyarország nagyobb része az észak-erdélyi Szatmár megyével együtt a 2. Ukrán Front területéhez tartozott, ahol két ütemben történt a német nemzetiségűek összegyűjtése 1944. december 28. és 1945. január 15. között. December 20-án operatív csoportokat és gyűjtőállomásokat hoztak létre Szaniszló, Nagykároly, Szatmárnémeti, Balmazújváros, Kompolt, Fegyvernek, Mezőberény, Gyula, Elek és Ceglédbercel településeken. Az előzetes összeírás szerinti internálási listán  fő szerepelt, ebből  főt 9 vasúti
szerelvény vitt el.

Január második felében 5 operatív csoportot és ugyanennyi gyűjtőtábort létesítettek Miskolcon, Szerencsen, Kőbánya-alsón, Budapesten és Ceglédbercelen. Ebben az ütemben 6661 főt szállították el a Donyec-medencébe 4 vasúti szerelvényen.

Jegyzetek

További információk
Bognár Zalán Malenkij robot, avagy a polgári lakosság tömeges elhurcolása Magyarországról szovjet fogságba 1944/45-ben
Stark Tamás: Magyarok szovjet kényszermunkatáborokban - Kortárs, 2002
Bognár Zalán–W. Müller Judit: A 0060-as parancs. A német származás indokával Magyarországról elhurcoltak története; Magyarországi Németek Pécs-Baranyai Nemzetiségi Köre, Pécs, 2017

A Szovjetunió történelme
1944
Magyar–szovjet kapcsolatok
Második világháborús bűncselekmények
Magyarország a második világháborúban
A számú szovjet hadparancsot a II. világháború során Magyarországra behatolt Ukrán Front parancsnoka , Malinovszkij marsall és a Ukrán Front parancsnoka , Tolbuhin marsall adta ki decemberén . Ennek alapján hurcolták el a német nemzetiségűeket és az annak mondott magyarokat kényszermunkára ( málenkij robot ) a Szovjetunió GUPVI lágereibe45-ben . Aas parancs dátuma éppen az a nap , amikor létrejött Magyarországon a Moszkvából irányított Ideiglenes Nemzeti Kormány . Ennek az is oka lehet , hogy a szovjetek ezzel akarták az elhurcolások felelősségét részben vagy egészen áthárítani a magyar vezetésre . Előzmények A Szovjetunióban márnyarán tervezték a német foglyok foglalkoztatását a háború utáni újjáépítési munkálatokban . Egyjúliusában elkészült jelentésmillió hadifogoly és civil rab tízéves kényszermunkájával számol , mely kb.milli árd dollár nyereséget termelne . Ennek megfelelőennovemberében Arkagyij Apollonov vezérezredes és Ivan Gorbatyuk vezérőrnagy vezetésével titkos hírszerzés útján felmérték a , és a Ukrán Frontok által elfoglalt területeken élő németeket lakhely , életkor és nem alapján . A tábornokok jelentése szerint szerint Romániában , Jugoszláviában , Magyarországon , Csehszlovákiában és Bulgáriában német személyt vettek számba ( Jugoszláviában , Romániában német állampolgárt korábban már internáltak és táborokba gyűjtöttek ) . A szovjet Állami Védelmi Bizottság ( ÁVB ) a jelentés érkezésének másnapján , decemberán meghozta a számú határozatát , mely a többek között az alábbiakat rendelte el : A számú parancs kiadása Az NKVD tábornokai decemberén egyeztetéseket folytattak a és a Ukrán Front Katonai Tanácsaival , és ennek eredményeként a két frontparancsnok , Malinovszkij és Tolbuhin decemberén a meghozta a hírhedtté váltas számú végrehajtási parancsukat , melynek már a címe is megtévesztő , mert az embereket nem közvetlenül a frontvonal mögötti területekre , hanem a szovjetunióbeli kényszermunkára vitték el . A parancs pontjában nem német állampolgárokról , vagy német nemzetiségű , illetve anyanyelvű személyekről van szó , hanem „ német származásúakról " , vagyis a kényszermunkára elszállításnak nem az elkövetett bűnök és nem is a választott identitás vagy anyanyelv volt az alapja , hanem a faji alapú megkülönböztetés . Elek községben az elhurcolásokat irányító szovjet őrnagy szerint deportálandó „ minden német nevű , tekintet nélkül arra , hogy bírja-e a német nyelvet vagy sem , tekintet nélkül előéletére , a rendelkezés alá esik . Ugyancsak beleesnek azok a magyar nevű egyének , akiknek egy nagyszülőjük német nevű , illetve német származású . Az őrnagy egyébként szó szerint még a következő kijelentést tette : Ha csak egy csepp német vér folyik az ereiben , német ! ” A pont megengedni , sőt elrendeli , hogy a mozgósítottak ruhát és élelmet vigyenek magukkal . Erre azért volt szükség , mert – a Kárpátaljáról korábban elhurcoltakkal ellentétben – a németek esetében nem etnikai tisztogatás volt a cél , hanem munkaerőre volt szükségük , tehát élve és lehetőleg jó egészségi állapotban kellett megérkezniük a szovjetunióbeli lágerekbe . A parancs pontja szerint a helyi közigazgatás embereinek kellett összeállítaniuk a deportálási listákat , a helyi NKVD-s osztagparancsnokok utasítására és ellenőrzése alatt . Mivel a központi utasítás nem volt egyértelmű , a listázás szempontjait az előírt tervszámok határozták meg . Ha többen jelentek meg , mint az megszabott létszám , akkor nagyobb lehetőség volt a mentesítésre , ha viszont kevesebben , akkor kibővítették az előírás szerinti korhatárokat is , hogy a tervszámokat teljesíteni tudják . A listákon szereplő személyeket legtöbbször az éppen megalakult rendfenntartók , a szovjetek bizalmát élvező egykori partizánokból , szláv nemzetiségűekből és más , többnyire baloldaliakból álló ún . policájok gyűjtötték össze . Az érintetteket és családtagjaikat a parancs utolsó pontja félemlítette meg , mely szerint a nem engedelmeskedők felett hadbíróság fog ítélni . Sokan bár már hallomásból tudták , hogy nem néhány napra viszik őket dolgozni a frontvonalak mögé , hanem a Szovjetunióba , de a szüleik , szeretteik féltése miatt vállalták mégis a szenvedéseket . A parancs végrehajtása A parancsot az intézkedési terv szerint a Ukrán Front határain belül decembertól januárig , a Ukrán Front határain belül januárjétőlig kellett végrehajtani . A Ukrán Front területe Jugoszláviát és Magyarországon a Dél-Dunántúlt jelentette , ahol összesen főtférfit , nőt ) gyűjtöttek össze , ebből főt Magyarországon . A deportálandókatvagonnal, vasúti szerelvényen szállították el a Szovjetunióba . Magyarország nagyobb része az észak-erdélyi Szatmár megyével együtt a Ukrán Front területéhez tartozott , ahol két ütemben történt a német nemzetiségűek összegyűjtése december és január között . Decemberán operatív csoportokat és gyűjtőállomásokat hoztak létre Szaniszló , Nagykároly , Szatmárnémeti , Balmazújváros , Kompolt , Fegyvernek , Mezőberény , Gyula , Elek és Ceglédbercel településeken . Az előzetes összeírás szerinti internálási listán fő szerepelt , ebből főtvasúti szerelvény vitt el . Január második felébenoperatív csoportot és ugyanennyi gyűjtőtábort létesítettek Miskolcon , Szerencsen , Kőbánya-alsón , Budapesten és Ceglédbercelen . Ebben az ütembenfőt szállították el a Donyec-medencébevasúti szerelvényen . Jegyzetek További információk Bognár Zalán Malenkij robot , avagy a polgári lakosság tömeges elhurcolása Magyarországról szovjet fogságba45-ben Stark Tamás : Magyarok szovjet kényszermunkatáborokban - Kortárs , Bognár Zalán–W . Müller Judit : Aas parancs . A német származás indokával Magyarországról elhurcoltak története ; Magyarországi Németek Pécs-Baranyai Nemzetiségi Köre , Pécs , A Szovjetunió történelme 1944 Magyar–szovjet kapcsolatok Második világháborús bűncselekmények Magyarország a második világháborúban