Észak-Koszovó
Észak-Koszovó (szerbül Северно Косово, Severno Kosovo; albánul Kosova Veriore) Koszovó azon részének megnevezése, amely négy északi tartományból áll (Észak-Mitrovica, Leposavić, Zvečan és Zubin Potok). A területre Koszovó államnak jóformán nincs befolyása, a KFOR tartja a rendet a területen. A lakosság több mint 90%-a szerb, ezért a területen továbbra is cirill írásmódot használnak, a lakosság szerb papírokkal rendelkezik, a közös fizetőeszköz pedig a szerb dinár.

A terület Koszovón belül 

2008-ban, a Koszovói Köztársaság kikiáltásával a Koszovó területén élő szerbek igen hátrányos helyzetben találták magukat, miután az ország albán többségű lakosságával mind etnikailag, mind vallásilag konfrontációba kerültek. A helyi szerbek központja lett Észak-Koszovó. Még az évben sok szerb hagyta el Koszovón belüli otthonát, és költözött Szerbiába vagy Észak-Koszovóba, amelyet pedig az albánok hagytak el szép számmal. A terület a szerb szakadár mozgalmak központja lett, a koszovói kormányzatnak pedig sosem volt tényleges befolyása alatta, a rendfenntartást a KFOR látta-látja el.

A 2011-es konfliktus 

2011-ben a koszovói rendfenntartó erők megpróbálták átvenni az irányítást egy koszovói-szerb határátkelő felett a KFOR-től és a szerb féltől. Amikor ez kitudódott, a konvojt a helyi szerbek megtámadták, megölve egy koszovói rendőrt.

Innentől kezdve a kisebb-nagyobb összetűzések folyamatosak voltak. A viszonylagos rend fenntartásához a KFOR létszámát növelték, Kosovska Mitrovicában pedig engedélyhez kötötték az Ibar folyón való átkelést, ugyanis ez minősül a határvonalnak a város szerb és albán része között.

Brüsszeli egyezmény 

2013-ra mindkét fél belátta, hogy a macska-egér harc egyik fél számára sem hozhat tényleges sikert, ezért Európai Uniós közvetítéssel megkezdődtek a tárgyalások egy kompromisszumos megoldásról.

Megállapodás végül 2015-re született: a terület, valamint hat egyéb elszórtan elhelyezkedő, szerb többséggel rendelkező körzet a Boszniai Szerb Köztársasághoz hasonló különleges jogállást fog kapni, Koszovói Szerb Többségű Körzetek Szövetsége néven. A terület bírói és végrehajtói hatalma függetlenné válik a koszovói kormányzattól és saját, választott kormánya lesz, melynek döntéseit Koszovó Állam nem bírálhatja felül, mindössze a koszovói törvényeket kell alkalmazniuk a szerb helyett, ezenkívül továbbra is használhatják a szerb dinárt mint fizetőeszközt. Cserébe Szerbia visszavonja minden rendfenntartó erejét Észak-Koszovóból.

A megállapodás erős kritikákat kapott mind szerb, mind koszovói oldalról: előbbiek azt kifogásolták, hogy a de jure még mindig Szerbiához tartozó terület kormányával bárminemű megállapodást volt képes kötni Szerbia, utóbbiak pedig azt, hogy ezzel a nyolc érintett körzetből három olyan is a szerb entitás irányítása alá kerül, amely, ha kis mértékben is (max. 52-56% közötti lakosságszám a teljes népességen belül), de albán többséggel rendelkezik.

Koszovó
Észak-Koszovó ( szerbül Северно Косово , Severno Kosovo ; albánul Kosova Veriore ) Koszovó azon részének megnevezése , amely négy északi tartományból áll ( Észak-Mitrovica , Leposavić , Zvečan és Zubin Potok ) . A területre Koszovó államnak jóformán nincs befolyása , a KFOR tartja a rendet a területen . A lakosság több mint-a szerb , ezért a területen továbbra is cirill írásmódot használnak , a lakosság szerb papírokkal rendelkezik , a közös fizetőeszköz pedig a szerb dinár . A terület Koszovón belül 2008-ban , a Koszovói Köztársaság kikiáltásával a Koszovó területén élő szerbek igen hátrányos helyzetben találták magukat , miután az ország albán többségű lakosságával mind etnikailag , mind vallásilag konfrontációba kerültek . A helyi szerbek központja lett Észak-Koszovó . Még az évben sok szerb hagyta el Koszovón belüli otthonát , és költözött Szerbiába vagy Észak-Koszovóba , amelyet pedig az albánok hagytak el szép számmal . A terület a szerb szakadár mozgalmak központja lett , a koszovói kormányzatnak pedig sosem volt tényleges befolyása alatta , a rendfenntartást a KFOR látta-látja el . Aes konfliktus 2011-ben a koszovói rendfenntartó erők megpróbálták átvenni az irányítást egy koszovói-szerb határátkelő felett a KFOR-től és a szerb féltől . Amikor ez kitudódott , a konvojt a helyi szerbek megtámadták , megölve egy koszovói rendőrt . Innentől kezdve a kisebb-nagyobb összetűzések folyamatosak voltak . A viszonylagos rend fenntartásához a KFOR létszámát növelték , Kosovska Mitrovicában pedig engedélyhez kötötték az Ibar folyón való átkelést , ugyanis ez minősül a határvonalnak a város szerb és albán része között . Brüsszeli egyezmény 2013-ra mindkét fél belátta , hogy a macska-egér harc egyik fél számára sem hozhat tényleges sikert , ezért Európai Uniós közvetítéssel megkezdődtek a tárgyalások egy kompromisszumos megoldásról . Megállapodás végülre született : a terület , valamint hat egyéb elszórtan elhelyezkedő , szerb többséggel rendelkező körzet a Boszniai Szerb Köztársasághoz hasonló különleges jogállást fog kapni , Koszovói Szerb Többségű Körzetek Szövetsége néven . A terület bírói és végrehajtói hatalma függetlenné válik a koszovói kormányzattól és saját , választott kormánya lesz , melynek döntéseit Koszovó Állam nem bírálhatja felül , mindössze a koszovói törvényeket kell alkalmazniuk a szerb helyett , ezenkívül továbbra is használhatják a szerb dinárt mint fizetőeszközt . Cserébe Szerbia visszavonja minden rendfenntartó erejét Észak-Koszovóból . A megállapodás erős kritikákat kapott mind szerb , mind koszovói oldalról : előbbiek azt kifogásolták , hogy a de jure még mindig Szerbiához tartozó terület kormányával bárminemű megállapodást volt képes kötni Szerbia , utóbbiak pedig azt , hogy ezzel a nyolc érintett körzetből három olyan is a szerb entitás irányítása alá kerül , amely , ha kis mértékben is ( max. közötti lakosságszám a teljes népességen belül ) , de albán többséggel rendelkezik . Koszovó