Nagy medverák
A nagy medverák (Scyllarides latus) a felsőbbrendű rákok (Malacostraca) osztályának tízlábú rákok (Decapoda) rendjébe, ezen belül a Scyllaridae családjába tartozó faj.

Előfordulása 

A nagy medverák a Földközi-tenger mindegyik partvidékén előfordul, kivéve az Adriai-tenger északi részét. Az Atlanti-óceán keleti részén is fellelhető, a portugáliai Lisszabon és Szenegál között, beleértve a Madeira-, Azori- és Selvagens-szigeteket, valamint a Zöld-foki Köztársaságot is. Szenegál vizeiben megossza élőhelyét a rokon Scyllarides herklotsiival.

Megjelenése 
Általában 30 centiméter hosszú (csápját és farkát is beleértve), de akár 45 centiméteresre is megnőhet. Az átlagos méretű példány páncélja 12 centiméter hosszú. A kifejlett állat elérheti az 1,5 kilogrammos testtömeget. Rokonaihoz hasonlóan a második csáppár, kiszélesedett, és ásó vagy úszó szerepet tölt be. A többi ráktól eltérően a nagy medveráknak és rokonainak hiányzanak az ollói és a testét borító tüskéi. A védelem céljából ennek a ráknak vastagabb a páncélja, színezete jól álcázza a környezetébe és tüskék helyet dudorok vannak.

Életmódja 
Ez az állat a kavicsos és homokos tengerfenéket kedveli. 4-100 méteres mélységek között él. Napközben a vízalatti barlangokba és korallok közti mélyedésekbe rejtőzködik. Búvóhelyének általában több bejárata van és ezt megossza több fajtársával. Néha idehozza a táplálékát, hogy nyugodtan tudja elfogyasztani. Éjszaka tevékeny. Általában puhatestűekkel táplálkozik, főleg tengeri csigákkal és kagylókkal. A táplálékát 3,5 centiméter vastag törmelék alatt is észreveszi. A héjas állatokat az átalakult mellső lábaival nyissa fel. Néha osztrigaféléket és kalmárokat is fogyaszt, azonban elkerüli a tengerisünöket és a tüskéscsigákat (Muricidae). A meleg évszakokban többet eszik, mint az év hidegebb hónapjaiban. A legfőbb természetes ellensége az európai íjhal (Balistes capriscus), de egyéb csontos halak is előszeretettel fogyasszák. Fogságban Scyllarides latust adtak táplálékként a közönséges polipnak (Octopus vulgaris), de nem ismert, ha ez a fejlábú a szabad természetben is vadászik e rákfajra.

Szaporodása 

Áprilisban a hím spermatofórákat, azaz ondóval teli zsákocskákat hordoz magával. Eddig még nem sikerült megfigyelni a Scyllarides latus párosodását. De tudjuk, hogy július-augusztusban a nőstény a hasi részén, körülbelül  petét hordoz. A peték az elején világos narancssárgák, de 16 nap után, amikor is az anyjuk a vízbe bocsátja őket sötétbarna színűre változnak. Évente csak egy alom van. A lárva kikeléskor 1,3 milliméter hosszú. Növekedése során több stádiumban is keresztülmegy; körülbelül 11 hónaposan már 48 milliméteres. A lárvát és a fiatalt igen nehéz észrevenni.

Felhasználása 
Habár ehető, a nagy medveráknak a ritkasága miatt, csak kisebb mértékű halászata van. Például Izraelben évente csak 2-3 tonnát fognak ki belőle. A búvár felszerelések fejlődésével, e rákfaj élőhelye egyre több ember számára vált elérhetőbbé. A Scyllarides latust kézzel is meg lehet fogni, emiatt félő, hogy több helyen is veszélyeztetett fajjá fog válni.

Jegyzetek

Források 
Scyllarides latus (Latreille, 1803) WoRMS
Türkay, M. (2001). Decapoda, in: Costello, M.J. et al. (Ed.) (2001). European register of marine species: a check-list of the marine species in Europe and a bibliography of guides to their identification. Collection Patrimoines Naturels, 50: pp. 284–292

Fordítás 

Tízlábú rákok
Rákfajok
Az Atlanti-óceán ízeltlábúi
A Földközi-tenger ízeltlábúi
A nagy medverák ( Scyllarides latus ) a felsőbbrendű rákok ( Malacostraca ) osztályának tízlábú rákok ( Decapoda ) rendjébe , ezen belül a Scyllaridae családjába tartozó faj. Előfordulása A nagy medverák a Földközi-tenger mindegyik partvidékén előfordul , kivéve az Adriai-tenger északi részét . Az Atlanti-óceán keleti részén is fellelhető , a portugáliai Lisszabon és Szenegál között , beleértve a Madeira- , Azori- és Selvagens-szigeteket , valamint a Zöld-foki Köztársaságot is . Szenegál vizeiben megossza élőhelyét a rokon Scyllarides herklotsiival . Megjelenése Általábancentiméter hosszú ( csápját és farkát is beleértve ) , de akárcentiméteresre is megnőhet . Az átlagos méretű példány páncéljacentiméter hosszú . A kifejlett állat elérheti az5 kilogrammos testtömeget . Rokonaihoz hasonlóan a második csáppár , kiszélesedett , és ásó vagy úszó szerepet tölt be . A többi ráktól eltérően a nagy medveráknak és rokonainak hiányzanak az ollói és a testét borító tüskéi . A védelem céljából ennek a ráknak vastagabb a páncélja , színezete jól álcázza a környezetébe és tüskék helyet dudorok vannak . Életmódja Ez az állat a kavicsos és homokos tengerfenéket kedveli.méteres mélységek között él . Napközben a vízalatti barlangokba és korallok közti mélyedésekbe rejtőzködik . Búvóhelyének általában több bejárata van és ezt megossza több fajtársával . Néha idehozza a táplálékát , hogy nyugodtan tudja elfogyasztani . Éjszaka tevékeny . Általában puhatestűekkel táplálkozik , főleg tengeri csigákkal és kagylókkal . A táplálékát5 centiméter vastag törmelék alatt is észreveszi . A héjas állatokat az átalakult mellső lábaival nyissa fel . Néha osztrigaféléket és kalmárokat is fogyaszt , azonban elkerüli a tengerisünöket és a tüskéscsigákat ( Muricidae ) . A meleg évszakokban többet eszik , mint az év hidegebb hónapjaiban . A legfőbb természetes ellensége az európai íjhal ( Balistes capriscus ) , de egyéb csontos halak is előszeretettel fogyasszák . Fogságban Scyllarides latust adtak táplálékként a közönséges polipnak ( Octopus vulgaris ) , de nem ismert , ha ez a fejlábú a szabad természetben is vadászik e rákfajra . Szaporodása Áprilisban a hím spermatofórákat , azaz ondóval teli zsákocskákat hordoz magával . Eddig még nem sikerült megfigyelni a Scyllarides latus párosodását . De tudjuk , hogy július-augusztusban a nőstény a hasi részén , körülbelül petét hordoz . A peték az elején világos narancssárgák , denap után , amikor is az anyjuk a vízbe bocsátja őket sötétbarna színűre változnak . Évente csak egy alom van . A lárva kikeléskor3 milliméter hosszú . Növekedése során több stádiumban is keresztülmegy ; körülbelülhónaposan mármilliméteres . A lárvát és a fiatalt igen nehéz észrevenni . Felhasználása Habár ehető , a nagy medveráknak a ritkasága miatt , csak kisebb mértékű halászata van . Például Izraelben évente csaktonnát fognak ki belőle . A búvár felszerelések fejlődésével , e rákfaj élőhelye egyre több ember számára vált elérhetőbbé . A Scyllarides latust kézzel is meg lehet fogni , emiatt félő , hogy több helyen is veszélyeztetett fajjá fog válni . Jegyzetek Források Scyllarides latus ( Latreille,WoRMS Türkay , M. Decapoda , in : Costello , M.J. et al . ( Ed . ) European register of marine species : a check-list of the marine species in Europe and a bibliography of guides to their identification . Collection Patrimoines Naturels , pp. 284–292 Fordítás Tízlábú rákok Rákfajok Az Atlanti-óceán ízeltlábúi A Földközi-tenger ízeltlábúi