Hegyi vattafarkúnyúl
A hegyi vattafarkúnyúl (Sylvilagus nuttallii) az Egyesült Államok nyugati részén, a Sziklás-hegységben honos nyúlfaj.

Megjelenése

A hegyi vattafarkúnyúl nemzetségéhez képest közepes vagy nagy, a többi nyúlféléhez viszonyítva kisebb termetű nyúlfaj. Tömege 0,7-1,2 kg, testhossza 35–39 cm között van; a nőstények 5%-kal nagyobbak a hímeknél. Hátsó lábai hosszúak, farka viszonylag nagy, fülei a többi nyúlhoz képest rövidek, végük lekerekített. Bundája szürkésbarna, hasa fehér. Farka felül sötét, alul fehér színű. Lábainak alsó része sűrű vörösbarna szőrrel borított, mancsait hosszú szőr védi a hidegtől. Fülei vége fekete. Bajuszszőrei többnyire fehérek. Évente egyszer vedlik.

Kromoszómaszáma 2n=42
   
Három alfaja ismert:
S. nuttallii grangeri
S. nuttallii nuttallii
S. nuttallii pinetis

Elterjedése
Az Egyesült Államok nyugati felén honos, elterjedésének határai: keleten Montana keleti határa, nyugaton a Sierra Nevada, délen Új-Mexikó és Arizona középső vidéke, északon pedig kb. az amerikai-kanadai határ, bár egy kis területen Kanadában is előfordul.

Elsősorban az erdős, bozótos hegyoldalakon, lejtőkön, folyópartokon él, ahol az aljnövényzetben sok füvet, fűzcserjéket vagy zsályát talál.

Életmódja
A hegyi vattafarkú magányosan él, feltehetően azért, hogy a rendelkezésre álló élelmet és búvóhelyeket jobban kihasználják. Többnyire alkonyatkor, este vagy hajnalban aktív és lehetőleg egy fedezéket nyújtó bokor közelében táplálkozik. Aktív idejének több mint felét táplálkozással tölti. Étrendjét elsősorban a fűfélék teszik ki, de ha annak szűkében van, megrágja a zsálya- és borókacserjéket és megeszi a borókabogyót is. Erős szélben vagy esőben nem merészkedik ki a nyílt terepre.

Ha megijesztik, a legközelebbi fedezékbe sprintel néhány méternyit, majd megdermed és füleit felmeresztve figyeli, hogy közeledik-e a veszély forrása. Ha tovább háborgatják, a futásban keres menedéket és igyekszik üldözőjét félkörös útvonalakkal megtéveszteni.

A hegyi vattafarkúra prérifarkasok, hiúzok, nyestek, csörgőkígyók, ragadozó madarak vadásznak.

Az egyébként magányos életmódú nyulak a párzási időszakban (március-júliusban) találkoznak egymással, de párokat ekkor sem alkotnak. A vemhességi idő 28-30 nap ami után a nőstény 4-8 utódnak ad életet (Kaliforniában inkább csak kettőt figyeltek meg), amelyeket egy szőrrel és száraz fűvel kibélelt fészekben hoz a világra. Egy nőstény évente akár 4-5 fészekaljnyi kisnyulat is szülhet. Az utódok között kissé több a nőstény (1,1:1 a nőstények javára). A nyulak vakon, szőrtelenül születnek, kb. egy hónaposan, 75 grammosan merészkednek ki először a fészekből. A nem érettség minimális ideje 3 hónap.

Élettartamuk kb. 7-8 év.

Természetvédelmi helyzete
A hegyi vattafarkúnyúl gyakori állat elterjedési területén belül, bár Észak-Dakotában erősen lecsökkent az állománya, mert a floridai üreginyúl kiszorítja. A Természetvédelmi Világszövetség Vörös listáján nem fenyegetett státusszal szerepel.

Források

Sylvilagus nuttallii American Society of Mammalologists
Sylvilagus nuttallii Animal Diversity Web
Sylvilagus nuttallii Mountain Cottontail North American Mammals

Nyúlalakúak
Emlősfajok
A hegyi vattafarkúnyúl ( Sylvilagus nuttallii ) az Egyesült Államok nyugati részén , a Sziklás-hegységben honos nyúlfaj. Megjelenése A hegyi vattafarkúnyúl nemzetségéhez képest közepes vagy nagy , a többi nyúlféléhez viszonyítva kisebb termetű nyúlfaj. Tömege7-1,2 kg , testhossza39 cm között van ; a nőstények-kal nagyobbak a hímeknél . Hátsó lábai hosszúak , farka viszonylag nagy , fülei a többi nyúlhoz képest rövidek , végük lekerekített . Bundája szürkésbarna , hasa fehér . Farka felül sötét , alul fehér színű . Lábainak alsó része sűrű vörösbarna szőrrel borított , mancsait hosszú szőr védi a hidegtől . Fülei vége fekete . Bajuszszőrei többnyire fehérek . Évente egyszer vedlik . Kromoszómaszáma=42 Három alfaja ismert : S. nuttallii grangeri S. nuttallii nuttallii S. nuttallii pinetis Elterjedése Az Egyesült Államok nyugati felén honos , elterjedésének határai : keleten Montana keleti határa , nyugaton a Sierra Nevada , délen Új-Mexikó és Arizona középső vidéke , északon pedig kb . az amerikai-kanadai határ , bár egy kis területen Kanadában is előfordul . Elsősorban az erdős , bozótos hegyoldalakon , lejtőkön , folyópartokon él , ahol az aljnövényzetben sok füvet , fűzcserjéket vagy zsályát talál . Életmódja A hegyi vattafarkú magányosan él , feltehetően azért , hogy a rendelkezésre álló élelmet és búvóhelyeket jobban kihasználják . Többnyire alkonyatkor , este vagy hajnalban aktív és lehetőleg egy fedezéket nyújtó bokor közelében táplálkozik . Aktív idejének több mint felét táplálkozással tölti . Étrendjét elsősorban a fűfélék teszik ki , de ha annak szűkében van , megrágja a zsálya- és borókacserjéket és megeszi a borókabogyót is . Erős szélben vagy esőben nem merészkedik ki a nyílt terepre . Ha megijesztik , a legközelebbi fedezékbe sprintel néhány méternyit , majd megdermed és füleit felmeresztve figyeli , hogy közeledik-e a veszély forrása . Ha tovább háborgatják , a futásban keres menedéket és igyekszik üldözőjét félkörös útvonalakkal megtéveszteni . A hegyi vattafarkúra prérifarkasok , hiúzok , nyestek , csörgőkígyók , ragadozó madarak vadásznak . Az egyébként magányos életmódú nyulak a párzási időszakban ( március-júliusban ) találkoznak egymással , de párokat ekkor sem alkotnak . A vemhességi időnap ami után a nőstényutódnak ad életet ( Kaliforniában inkább csak kettőt figyeltek meg ) , amelyeket egy szőrrel és száraz fűvel kibélelt fészekben hoz a világra . Egy nőstény évente akárfészekaljnyi kisnyulat is szülhet . Az utódok között kissé több a nőstény1:1 a nőstények javára ) . A nyulak vakon , szőrtelenül születnek , kb. egy hónaposan, grammosan merészkednek ki először a fészekből . A nem érettség minimális idejehónap . Élettartamuk kb.év . Természetvédelmi helyzete A hegyi vattafarkúnyúl gyakori állat elterjedési területén belül , bár Észak-Dakotában erősen lecsökkent az állománya , mert a floridai üreginyúl kiszorítja . A Természetvédelmi Világszövetség Vörös listáján nem fenyegetett státusszal szerepel . Források Sylvilagus nuttallii American Society of Mammalologists Sylvilagus nuttallii Animal Diversity Web Sylvilagus nuttallii Mountain Cottontail North American Mammals Nyúlalakúak Emlősfajok