Stark Ervin
Stark Ervin (Nyírbogdány, 1922. augusztus 27. – Budapest, 1995. július 22.) magyar orvos, endokrinológus, fiziológus, patológus, az orvostudomány doktora, a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja. Fő kutatási területe a belső elválasztású mirigyek, elsősorban az agyalapi mirigy és a mellékvesekéreg működését szabályozó neurális és humorális mechanizmusok feltárása, a hormonok kiválasztódása és hatásmódja volt. Három évtizeden keresztül (1958–1989) volt az MTA Kísérleti Orvostudományi Kutatóintézet meghatározó vezető kutatója.

Életútja 
1946-tól a Debreceni Tudományegyetem orvosi karán végezte tanulmányait, ezzel párhuzamosan, 1946-tól 1951-ig az egyetem Went István vezette élettani intézetének demonstrátoraként, majd gyakornokaként dolgozott Kesztyűs Loránd közvetlen irányítása alatt. 1950-ben szerezte meg orvosi oklevelét. 1951-től a Budapesti Orvostudományi Egyetem I. számú belgyógyászati klinikáján töltötte aspirantúráját, Rusznyák István mentoráltjaként. 1954-ben kinevezték az MTA Kísérleti Orvostudományi Kutatóintézet (KOKI) tudományos munkatársává, ahol a munkát a kórélettani osztályon kezdte meg. 1956-ban megszerezte az orvostudomány kandidátusa címet. 1958-tól 1970-ig a kutatóintézet igazgatóhelyettese volt, de a kórélettani osztályon is tovább dolgozott mint annak helyettes vezetője, illetve 1968 után vezetője. Időközben 1969-ben sikeresen megvédte az orvostudomány doktora címet is. 1970-től 1989-ig igazgatóként irányította, 1990 után kutatóprofesszorként támogatta az intézetben folyó tudományos munkát.

Munkássága 
Fő kutatási területe a belső elválasztású mirigyek élettani szerepének, idegi szabályozásának vizsgálata volt, de klinikai kutatásai kiterjedtek az endokrinológiai elváltozások kórtanára és gyógyászatára is. Már pályája legelején az egyes hormonok élettani hatásmechanizmusával, az anyagcsere-folyamatokban játszott szerepével foglalkozott, s ez kijelölte tudományos, kutatóorvosi pályájának fő vonulatát is. A legjelentősebb eredményeket a homeosztázis fenntartásában közreműködő, az agyalapi mirigyben elválasztódó adrenokortikotrop hormon (ACTH) vizsgálatában érte el. A biológiai szerveződés különféle (sejti, szöveti, szervi, szervezeti) szintjein tanulmányozta az ACTH elválasztódását és hatásmechanizmusát az emberben és más emlősökben. Vizsgálta az elválasztásban szerepet játszó afferens idegpályákon zajló neurális folyamatokat, felismerte a stressz kiváltotta ACTH-termelődés extraadrenális hatásait (pl. a petefészken átfolyó vérmennyiség jelentős megnövekedése). Ezenkívül leírta a mellékvese kéregállományának finomszerkezetét és kortikoidtermelő képességét, továbbá feltárta a kortikoidok visszacsatoló szerepét a stressz kiváltotta ATCH-elválasztásban.

Pályája során könyvei mellett mintegy háromszáz szakcikke, közleménye jelent meg. 1975-től az Acta Medica Hungarica főszerkesztője volt.

Társasági tagságai és elismerései 
1973-ban a Magyar Tudományos Akadémia levelező, 1982-ben rendes tagjává választották. Már 1959-től titkára volt az MTA élettani bizottságának, majd 1974-től elnöke az endokrinológiai és anyagcsere-bizottságnak. 1978-tól 1990-ig vezetőségi tagja volt a Magyar Endokrinológiai és Anyagcsere Társaságnak. Nemzetközi elismertségét tanúsítja, hogy tagja volt a Nemzetközi Neuroendokrinológiai Társaságnak (ISNE), az Európai Komparatív Endokrinológiai Társaságnak (ESCE), a londoni Királyi Orvosi Társaságnak (RSM) és a Francia Endokrinológiai Társaságnak (SFE).

A hipofízis–mellékvesekéreg rendszer működését szabályozó mechanizmusokat, valamint a mellékvesekéreg-hormonok szerepét, patológiás folyamatait vizsgáló kutatásaiért 1964-ben elnyerte az Akadémiai Díj harmadik, 1966-ban első fokozatát. 1972-ben elnyerte a Brnói Egyetem Selye-emlékérmét, 1983-ban a Went István-emlékérmet vehette át. 1974-ben címzetes egyetemi tanári címet kapott a Semmelweis Orvostudományi Egyetemen.

Főbb művei 
 
  (szerzőtársakkal)

Források 
 
 
 
 

Magyar orvosok
Magyar endokrinológusok
Magyar patológusok
MTA-tagok
Akadémiai díjasok
1922-ben született személyek
1995-ben elhunyt személyek
Stark Ervin ( Nyírbogdány , augusztus – Budapest , július ) magyar orvos , endokrinológus , fiziológus , patológus , az orvostudomány doktora , a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja . Fő kutatási területe a belső elválasztású mirigyek , elsősorban az agyalapi mirigy és a mellékvesekéreg működését szabályozó neurális és humorális mechanizmusok feltárása , a hormonok kiválasztódása és hatásmódja volt . Három évtizeden keresztül1989 ) volt az MTA Kísérleti Orvostudományi Kutatóintézet meghatározó vezető kutatója . Életútja 1946-tól a Debreceni Tudományegyetem orvosi karán végezte tanulmányait , ezzel párhuzamosan,tólig az egyetem Went István vezette élettani intézetének demonstrátoraként , majd gyakornokaként dolgozott Kesztyűs Loránd közvetlen irányítása alatt.ben szerezte meg orvosi oklevelét.től a Budapesti Orvostudományi Egyetem I. számú belgyógyászati klinikáján töltötte aspirantúráját , Rusznyák István mentoráltjaként.ben kinevezték az MTA Kísérleti Orvostudományi Kutatóintézet ( KOKI ) tudományos munkatársává , ahol a munkát a kórélettani osztályon kezdte meg.ban megszerezte az orvostudomány kandidátusa címet.tólig a kutatóintézet igazgatóhelyettese volt , de a kórélettani osztályon is tovább dolgozott mint annak helyettes vezetője , illetveután vezetője . Időközbenben sikeresen megvédte az orvostudomány doktora címet is.tőlig igazgatóként irányította, után kutatóprofesszorként támogatta az intézetben folyó tudományos munkát . Munkássága Fő kutatási területe a belső elválasztású mirigyek élettani szerepének , idegi szabályozásának vizsgálata volt , de klinikai kutatásai kiterjedtek az endokrinológiai elváltozások kórtanára és gyógyászatára is . Már pályája legelején az egyes hormonok élettani hatásmechanizmusával , az anyagcsere-folyamatokban játszott szerepével foglalkozott , s ez kijelölte tudományos , kutatóorvosi pályájának fő vonulatát is . A legjelentősebb eredményeket a homeosztázis fenntartásában közreműködő , az agyalapi mirigyben elválasztódó adrenokortikotrop hormon ( ACTH ) vizsgálatában érte el . A biológiai szerveződés különféle ( sejti , szöveti , szervi , szervezeti ) szintjein tanulmányozta az ACTH elválasztódását és hatásmechanizmusát az emberben és más emlősökben . Vizsgálta az elválasztásban szerepet játszó afferens idegpályákon zajló neurális folyamatokat , felismerte a stressz kiváltotta ACTH-termelődés extraadrenális hatásait ( pl. a petefészken átfolyó vérmennyiség jelentős megnövekedése ) . Ezenkívül leírta a mellékvese kéregállományának finomszerkezetét és kortikoidtermelő képességét , továbbá feltárta a kortikoidok visszacsatoló szerepét a stressz kiváltotta ATCH-elválasztásban . Pályája során könyvei mellett mintegy háromszáz szakcikke , közleménye jelent meg.től az Acta Medica Hungarica főszerkesztője volt . Társasági tagságai és elismerései 1973-ban a Magyar Tudományos Akadémia levelező, ben rendes tagjává választották . Mártől titkára volt az MTA élettani bizottságának , majdtől elnöke az endokrinológiai és anyagcsere-bizottságnak.tólig vezetőségi tagja volt a Magyar Endokrinológiai és Anyagcsere Társaságnak . Nemzetközi elismertségét tanúsítja , hogy tagja volt a Nemzetközi Neuroendokrinológiai Társaságnak ( ISNE ) , az Európai Komparatív Endokrinológiai Társaságnak ( ESCE ) , a londoni Királyi Orvosi Társaságnak ( RSM ) és a Francia Endokrinológiai Társaságnak ( SFE ) . A hipofízis–mellékvesekéreg rendszer működését szabályozó mechanizmusokat , valamint a mellékvesekéreg-hormonok szerepét , patológiás folyamatait vizsgáló kutatásaiértben elnyerte az Akadémiai Díj harmadik, ban első fokozatát.ben elnyerte a Brnói Egyetem Selye-emlékérmét, ban a Went István-emlékérmet vehette át.ben címzetes egyetemi tanári címet kapott a Semmelweis Orvostudományi Egyetemen . Főbb művei ( szerzőtársakkal ) Források Magyar orvosok Magyar endokrinológusok Magyar patológusok MTA-tagok Akadémiai díjasok 1922-ben született személyek 1995-ben elhunyt személyek