Ion Constantin Brătianu
Ion Constantin Brătianu (Pitești, 1821. június 2. – 1891. május 16.) román politikus.

Élete

Tanulmányait Párizsban fejezte be. Visszatérve hazájába Romániába, a francia forradalom eszméit hirdette, de a fölkelés, mely az ország szabadsága érdekében 1848-ban kitört, a bevonult orosz és török csapatok által leveretvén, Brătianu kénytelen volt menekülni. Leginkább Párizsban tartózkodott, ahol az akkori emigránsokkal élénk összeköttetésben állt. Az 1856-os párizsi békekötés után, mely Románia viszonyait is szabályozta, hazakerült és minden törekvésével azon volt, hogy Havasalföld és Moldva egyesüljenek. A románságnak a vezető elemei politikusok írók, költők támogatták céljában.

Vasile Alecsandri akkor írta a Romániában később is széles körben énekelt «Hora Unirii»-t (Az egyesülés dalát). Cuza fejedelem uralkodása alatt azonban nem tudott jelentékenyebb szerephez jutni. Ennek detronizálása után Brătianu egyike volt azoknak, akik buzgólkodtak Hohenzollern Károly jelölése mellett. Az új fejedelem a bizalom minden jelével kitüntette és már 1867-ben mint a liberális párt vezérét miniszterelnökké nevezte ki, de 1868-ban megbukott. 1870-ben tört ki Ploieștiben a forradalom, mely köztársaságot akart Romániából alakítani élén Ion Ghicával és Golescuval, azonban a fölkelést még csírájában elfojtották.

Brătianu a román nemzet legnagyobb politikusa volt, akiről nem éppen alaptalanul írták sokan, hogy dáko-román tendenciákat táplált magában és hogy Erdélynek Magyarországtól való elszakítása volt lelke titkos vágya, noha midőn a kormány élén állott, meghajolva a külpolitikai viszonyok előtt, elég józan és tapintatos volt az ilyes törekvéseknek látszatát is kerülni, sőt ő volt az, aki száműzte Romániából azon oda kivándorolt irredentistákat, akik az erdélyi románságot fölkelésre szólították föl.

Brătianu a közép-európai nagyhatalmak külpolitikájához való csatlakozásának volt híve és volt elég politikai belátása, hogy a magyarországi románság sorsa iránt csak érdeklődjék, de politikai dolgokba soha ne avatkozzék. Miniszterelnöksége alatt, 1877. május 22-én proklamálta magát Románia függetlennek a török uralom alól. Ugyancsak az ő kormánya alatt vívta ki a román hadsereg Plevnánál a fényes győzelmeket, melyek az orosz csapatokat kimentették a bajból. Ő volt a kormány élén akkor is, amikor Románia 1881. május 10-én királysággá és egy kis török vazallus államból kibontakozva helyet foglalt a független államok sorában. Oroszország azonban a neki nyújtott segítséget úgy hálálta meg, hogy a San Stefanó-i békében Besszarábiát követelte Romániától és cserébe felajánlotta a terméketlen és lakatlan Dobrudzsát. Brătianu tiltakozott ezen erőszakosság ellen; elment támogatásért Bécsbe és a berlini kongresszushoz, de sikertelenül, mert az 1878. július 13-án kötött berlini szerződés értelmében az orosz cselszövény fölülkerekedett. Brătianu 1888-ban kénytelen volt otthagyni miniszteri székét, mert az orosz fondorkodásnak Hitrovo bujtogatására sikerült a bojár pártot, bátyjának Brătianu Demeternek vezetése alatt föllázítani; március 26-án rátörtek a királyi palotára, és március 27-én a kamarában óriási botrányt idéztek elő.

Jegyzetek

Források
 

Románia miniszterelnökei
1821-ben született személyek
1891-ben elhunyt személyek
Piteștiek
A Román Akadémia tagjai
Ion Constantin Brătianu ( Pitești , június – május ) román politikus . Élete Tanulmányait Párizsban fejezte be . Visszatérve hazájába Romániába , a francia forradalom eszméit hirdette , de a fölkelés , mely az ország szabadsága érdekébenban kitört , a bevonult orosz és török csapatok által leveretvén, Brătianu kénytelen volt menekülni . Leginkább Párizsban tartózkodott , ahol az akkori emigránsokkal élénk összeköttetésben állt . Azos párizsi békekötés után , mely Románia viszonyait is szabályozta , hazakerült és minden törekvésével azon volt , hogy Havasalföld és Moldva egyesüljenek . A románságnak a vezető elemei politikusok írók , költők támogatták céljában . Vasile Alecsandri akkor írta a Romániában később is széles körben énekelt «Hora Unirii»-t ( Az egyesülés dalát ) . Cuza fejedelem uralkodása alatt azonban nem tudott jelentékenyebb szerephez jutni . Ennek detronizálása után Brătianu egyike volt azoknak , akik buzgólkodtak Hohenzollern Károly jelölése mellett . Az új fejedelem a bizalom minden jelével kitüntette és márben mint a liberális párt vezérét miniszterelnökké nevezte ki , deban megbukott.ben tört ki Ploieștiben a forradalom , mely köztársaságot akart Romániából alakítani élén Ion Ghicával és Golescuval , azonban a fölkelést még csírájában elfojtották . Brătianu a román nemzet legnagyobb politikusa volt , akiről nem éppen alaptalanul írták sokan , hogy dáko-román tendenciákat táplált magában és hogy Erdélynek Magyarországtól való elszakítása volt lelke titkos vágya , noha midőn a kormány élén állott , meghajolva a külpolitikai viszonyok előtt , elég józan és tapintatos volt az ilyes törekvéseknek látszatát is kerülni , sőt ő volt az , aki száműzte Romániából azon oda kivándorolt irredentistákat , akik az erdélyi románságot fölkelésre szólították föl . Brătianu a közép-európai nagyhatalmak külpolitikájához való csatlakozásának volt híve és volt elég politikai belátása , hogy a magyarországi románság sorsa iránt csak érdeklődjék , de politikai dolgokba soha ne avatkozzék . Miniszterelnöksége alatt , májusén proklamálta magát Románia függetlennek a török uralom alól . Ugyancsak az ő kormánya alatt vívta ki a román hadsereg Plevnánál a fényes győzelmeket , melyek az orosz csapatokat kimentették a bajból . Ő volt a kormány élén akkor is , amikor Románia májusén királysággá és egy kis török vazallus államból kibontakozva helyet foglalt a független államok sorában . Oroszország azonban a neki nyújtott segítséget úgy hálálta meg , hogy a San Stefanó-i békében Besszarábiát követelte Romániától és cserébe felajánlotta a terméketlen és lakatlan Dobrudzsát . Brătianu tiltakozott ezen erőszakosság ellen ; elment támogatásért Bécsbe és a berlini kongresszushoz , de sikertelenül , mert az júliusán kötött berlini szerződés értelmében az orosz cselszövény fölülkerekedett . Brătianuban kénytelen volt otthagyni miniszteri székét , mert az orosz fondorkodásnak Hitrovo bujtogatására sikerült a bojár pártot , bátyjának Brătianu Demeternek vezetése alatt föllázítani ; márciusán rátörtek a királyi palotára , és márciusén a kamarában óriási botrányt idéztek elő . Jegyzetek Források Románia miniszterelnökei 1821-ben született személyek 1891-ben elhunyt személyek Piteștiek A Román Akadémia tagjai