Verebélÿ Tibor (orvos, 1875–1941)
Verebélyi id. Verebélÿ Tibor (Budapest, 1875. január 28. – Budapest, 1941. március 28.) orvos, sebész, patológus, egyetemi tanár, a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja. Sebészorvosi munkássága a legkülönfélébb elváltozások műtéti gyógyítására kiterjedt, emellett sokat tett a sebészeti kórtan és kórismetan megszilárdításáért. 1914-től 1941-ig a budapesti Pázmány Péter Tudományegyetem orvosi karán a sebészeti tanszék tanszékvezető egyetemi tanára volt.

Id. Verebélÿ László (1841–1922) orvos, sebész fia, ifj. Verebélÿ László (1883–1959) villamosmérnök, akadémikus bátyja, ifj. Verebélÿ Tibor (1910–1986) orvos, sebész apja.

Életútja 
1895-ben a Budapesti Tudományegyetem kórbonctani intézetében helyezkedett el mint gyakornok. Közben orvosi tanulmányait végezte az egyetemen, orvosdoktori oklevelét 1900-ban szerezte meg. 1901-től 1908-ig az egyetem sebészeti klinikáján dolgozott mint műtőorvos (noha műtőorvosi képesítését csak 1902-ben szerezte meg), majd mint tanársegéd. 1908 után a fertőzéses sebészeti betegségek tárgykör magántanára, 1913–1914-ben nyilvános rendkívüli tanára volt az egyetemen. Egyidejűleg 1906 és 1914 között két gyógyintézetben is praktizált: a Stefánia Szegénygyermek Kórház sebész főorvosa, illetve az Új Szent János Közkórház osztályvezető főorvosa volt.

1914-től haláláig az orvosi karon a sebészet nyilvános rendes tanára, egyúttal az egyetem III. számú, 1919 után I. számú sebészeti klinikájának igazgatója volt. Egyetemi-klinikai munkája mellett az első világháború éveiben, 1915 és 1918 között első osztályú honvéd főtörzsorvosi rangban három katonai kórház munkáját felügyelte főorvosként, illetve igazgatóként, valamint a Magyar Királyi Rokkantügyi Hivatal Révész utcai kórházát is igazgatta. 1938–1939-ben az egyetem rektori tisztét töltötte be.

Verebélÿ  részt vett a szabadkőműves-mozgalomban, miután 1905-ben belépett a Madách páholyba. 1936-tól haláláig az egyetem képviseletében a felsőház tagja volt.

Munkássága 
Orvosi pályája és kutatásai elsősorban az ér- és idegsebészeti eljárások vonatkozásában jelentősek, de munkásságával hozzájárult többek között a lép-, gyomor-, bél-, hasnyálmirigy-betegségek és -elváltozások, a gyomorfekély, a golyva, a csontdaganatok műtéti úton való gyógyításának tökéletesedéséhez is.

Nagy szerepet tulajdonított a helyes diagnózishoz vezető sebészi patológiának, ezért behatóbban foglalkozott a harctéri és sportsérülések, a csontbetegségek és álízületek, a rákbetegségek, a hasnyálmirigy-elváltozások kórtani leírásával. Szakmája legapróbb részleteit és vonatkozásait is beemelte a sebészet szakirodalmába, így például tanulmányozta és összefoglalta a testalkat, az életkor és a nem sebészeti vonatkozásait, a szervezet reakcióját a műtéti varratokra, valamint a helyi érzéstelenítés szerepét az idegsebészetben.

Társasági tagságai és elismerései 
1922-ben a Magyar Tudományos Akadémia levelező, 1935-ben rendes tagjává választották. Halálakor egy sor szakmai egyesület elnöke volt, így 1922 óta a Magyar Sebész Társaságnak, 1926-tól az Igazságügyi Orvosi Tanácsnak, 1934-től a Magyar Országos Orvosszövetségnek és a Budapesti Orvosegyesületnek, 1936-tól az Országos Orvosi Kamarának. 1940–1941-ben a Magyar–Német Társaság társelnöke volt.

Orvosi munkássága elismeréseként 1930-ban a Corvin-koszorú, 1938-ban a Corvin-lánc díjazottjai közé tartozott. 1940-ben a debreceni Tisza István Tudományegyetem díszdoktorává avatták.

Főbb művei 
 
 
  (Manninger Vilmossal)

Források 
 
 
 
 

Magyar orvosok
Magyar sebészek
Magyar patológusok
Magyar egyetemi, főiskolai oktatók
MTA-tagok
Corvin-koszorúsok
Corvin-lánc díjasok
Magyarországi szabadkőművesek
1875-ben született személyek
1941-ben elhunyt személyek
Magyar rektorok
Verebélyi id . Verebélÿ Tibor ( Budapest , január – Budapest , március ) orvos , sebész , patológus , egyetemi tanár , a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja . Sebészorvosi munkássága a legkülönfélébb elváltozások műtéti gyógyítására kiterjedt , emellett sokat tett a sebészeti kórtan és kórismetan megszilárdításáért.tőlig a budapesti Pázmány Péter Tudományegyetem orvosi karán a sebészeti tanszék tanszékvezető egyetemi tanára volt . Id . Verebélÿ László1922 ) orvos , sebész fia , ifj. Verebélÿ László1959 ) villamosmérnök , akadémikus bátyja , ifj. Verebélÿ Tibor1986 ) orvos , sebész apja . Életútja 1895-ben a Budapesti Tudományegyetem kórbonctani intézetében helyezkedett el mint gyakornok . Közben orvosi tanulmányait végezte az egyetemen , orvosdoktori oklevelétban szerezte meg.tőlig az egyetem sebészeti klinikáján dolgozott mint műtőorvos ( noha műtőorvosi képesítését csakben szerezte meg ) , majd mint tanársegéd.után a fertőzéses sebészeti betegségek tárgykör magántanára, 1914-ben nyilvános rendkívüli tanára volt az egyetemen . Egyidejűlegésközött két gyógyintézetben is praktizált : a Stefánia Szegénygyermek Kórház sebész főorvosa , illetve az Új Szent János Közkórház osztályvezető főorvosa volt . 1914-től haláláig az orvosi karon a sebészet nyilvános rendes tanára , egyúttal az egyetem III. számú, után I. számú sebészeti klinikájának igazgatója volt . Egyetemi-klinikai munkája mellett az első világháború éveiben,ésközött első osztályú honvéd főtörzsorvosi rangban három katonai kórház munkáját felügyelte főorvosként , illetve igazgatóként , valamint a Magyar Királyi Rokkantügyi Hivatal Révész utcai kórházát is igazgatta.1939-ben az egyetem rektori tisztét töltötte be . Verebélÿ részt vett a szabadkőműves-mozgalomban , miutánben belépett a Madách páholyba.tól haláláig az egyetem képviseletében a felsőház tagja volt . Munkássága Orvosi pályája és kutatásai elsősorban az ér- és idegsebészeti eljárások vonatkozásában jelentősek , de munkásságával hozzájárult többek között a lép- , gyomor- , bél- , hasnyálmirigy-betegségek és -elváltozások , a gyomorfekély , a golyva , a csontdaganatok műtéti úton való gyógyításának tökéletesedéséhez is . Nagy szerepet tulajdonított a helyes diagnózishoz vezető sebészi patológiának , ezért behatóbban foglalkozott a harctéri és sportsérülések , a csontbetegségek és álízületek , a rákbetegségek , a hasnyálmirigy-elváltozások kórtani leírásával . Szakmája legapróbb részleteit és vonatkozásait is beemelte a sebészet szakirodalmába , így például tanulmányozta és összefoglalta a testalkat , az életkor és a nem sebészeti vonatkozásait , a szervezet reakcióját a műtéti varratokra , valamint a helyi érzéstelenítés szerepét az idegsebészetben . Társasági tagságai és elismerései 1922-ben a Magyar Tudományos Akadémia levelező, ben rendes tagjává választották . Halálakor egy sor szakmai egyesület elnöke volt , ígyóta a Magyar Sebész Társaságnak,tól az Igazságügyi Orvosi Tanácsnak,től a Magyar Országos Orvosszövetségnek és a Budapesti Orvosegyesületnek,tól az Országos Orvosi Kamarának.1941-ben a Magyar–Német Társaság társelnöke volt . Orvosi munkássága elismerésekéntban a Corvin-koszorú, ban a Corvin-lánc díjazottjai közé tartozott.ben a debreceni Tisza István Tudományegyetem díszdoktorává avatták . Főbb művei ( Manninger Vilmossal ) Források Magyar orvosok Magyar sebészek Magyar patológusok Magyar egyetemi , főiskolai oktatók MTA-tagok Corvin-koszorúsok Corvin-lánc díjasok Magyarországi szabadkőművesek 1875-ben született személyek 1941-ben elhunyt személyek Magyar rektorok