Kínai buddhizmus
A kínai buddhizmus (han kínai buddhizmus) rendkívül előkelő és jelentős szerepet játszott a buddhizmus története során, elsősorban Kelet-Ázsiában. A mintegy kétezer év alatt a buddhista ideák és gyakorlatok sokféleképpen formálták a kínai kultúrát, köztük a művészetet, a politikát, az irodalmat, a filozófiát, az orvoslást és a tárgyi kultúrát. Különböző elméletek léteznek a buddhizmus megjelenésének időpontjáról és érkezésének mikéntjéről. Annyi ismeretes, hogy Kína hagyományos uralkodó politikai-vallási rendszere a konfucianizmus volt, központjában az uralkodóval, aki égi mandátumot (tianming 天命) birtokolva kormányzott. A nagy konfuciánus uralkodók bukása mellett a vallási taoizmus mozgalma is segítette az idegen földről érkező buddhizmus kínai elterjedését, amely felszínes összehasonlításban emlékeztetett a buddhista filozófiára.

A buddhizmus legelőször az első században érkezett Kínába a Han-dinasztia idején, indiai hittérítőkön keresztül. Onnantól kezdve a buddhizmus jelentős szerepet játszott a kínai történelemben egészen a modern korig. Hatalmas mennyiségű indiai buddhista szöveget fordítottak le kínai nyelvre, amelyeket később kiegészítettek olyan szövegekkel, amelyek már Kínában íródtak. Így jött létre a nyomtatott kínai buddhista kánon, amely nagy hatással volt az egész kelet-ázsiai kulturális légkörre, többek között Korea, Japán, a Rjúkjú-szigetek és Vietnám területén. Az India és Nepál területéről származó vallás, filozófia és tudomány hozzájárult a kínai irodalom és a kínai nyelv fejlődéséhez egyaránt. A kínai buddhisták számát rendkívül nehéz megbecsülni. Az amerikai PEW kutatóközpont szerint a lakosság több mint 18%-a tekinthető buddhistának (2015). Az egymásnak ellentmondó adatok ellenére világosan látszik, hogy az enyhülő politikai légkör kedvez a spiritualitás újbóli megjelenésének. Az országban ma már újból több mint  buddhista kolostor és  templom működik, amelyekben a szerzetesek és apácák száma megközelíti a negyedmilliót.

Története

Kínában a buddhizmus kezdetben évszázadokon át nehezen lépett ki a taoizmus árnyékából. A kínaiak szemében Buddha személye hasonlatos volt a taoista istenségekhez, ezért a buddhista hitet a taoista hit részeként fogadták el. Valószínűleg emiatt nem említik meg külön a dinasztikus történelmi munkák a buddhizmust. A két vallás azonosításához több tényező is hozzájárult. Mindkettő tartózkodott az állatáldozat bemutatástól szertartásaikban, mindkettőnél hangsúlyos volt a koncentráció és a meditáció, valamint egymáshoz hasonlóan kerülték bizonyos ételek fogyasztását. A buddhisták az újraszületések végtelen körforgását hirdették (szanszára), a taoisták pedig a Nagy Tisztaság égi birodalmában történő halhatatlanság elérésében hittek. A buddhizmus számára előnyt jelentettek a két filozófia közötti felszínes hasonlóságok, ugyanis a kínaiak alapvetően kétkedően és ellenségesen tekintettek minden külföldről érkező dologra.

Han-dinasztia (i. e. 206 – i. sz. 220)

Tudósok generációkon keresztül vitatkoztak azon, hogy a buddhista hittérítők a Han-kori Kínát legelőször tengeri vagy szárazföldi úton (a selyemúton) érték-e el. A tengeri út elmélete szerint (például  (梁啟超; 1873–1929) vagy Paul Pelliot) a buddhizmust legelőször Kína déli részén gyakorolták, a Jangce és a -folyó régiójában, ahol  (劉英) herceg (a mai Csiangszu) i. sz. 65-ben egyszerre hódolt a Sárga Császár,  és Gautama Buddha előtt. A szárazföldi elmélet szerint () a buddhizmus Kína nyugati részéről, a han fővárosból, ból (a mai ) terjedt keletre a kusánok területén keresztül. A han császár alapította meg 68-ban a Fehér Ló-templomot.  a pekingi egyetem történelem professzora az új multidiszciplináris felfedezések és kutatások alapján (például a gandhárai buddhista szövegek elemzésével) a következőket mondta:
 A történelmi források bizonysága szerint a Han-korban három központja volt a buddhizmusnak:  (ma Szucsou),  és Tonkin (ma Vietnám része). ben hatalmas buddhista templomot építettek, amely mellett felállítottak egy háromezer ember befogadására alkalmas építményt is. ban a császári palotában oltárt emeltek Buddha tiszteletére. A régi kínai irodalom népi elbeszélései a buddhizmus kínai elterjedéséről népszerű legendákat hoztak létre. Ezek közül a legnépszerűbb történetben Ming-ti császár (i. sz. 58–75) kiemelkedően járult hozzá a buddhista tanítások terjesztésében. A legelső feljegyzések (3-5. század) a  (牟子理惑論) című buddhista szövegben találhatók:

 A császár ezután követeket küldött Dél-Indiába, hogy Buddha tanításai felől érdeklődjenek. A Kínába ilyen módon eljutó buddhista szövegekről úgy tartják, hogy egy fehér ló hátán érkeztek. Erről kapta a nevét később a Fehér Ló-templom. A legenda szerint a küldöttek két indiai szerzetessel, Dharmaraksa és Kásjapa Mátanga, és a Szútra negyvenkét fejezetben ( 四十二章經) című művel tértek vissza. A történet azonban ellentmondásokba ütközik és a források sem egyeznek meg a küldöttség indításának és visszatérésének időpontjában.
 
Annak ellenére, hogy a  melletti Mokao-barlangokban található falfestmények közül az egyik 8. századi freskó  császárt (i. e. 141–87 körül) ábrázolja, amint egy arany ember szobrai előtt mutat be áldozatot („egy nomád népek elleni hadjárat után egy han hadvezér arany szobrokkal tért vissza az i. e. 121-ben”), sem a A történetíró feljegyzései, sem a  nem említi az arany buddhista szobrokat. A különböző indiai nyelvekről kínai nyelvre lefordított buddhista kéziratok legelső dokumentált fordításai 148-ból valók, amikor  (安世高) ellátogatott Kínába. A pártus hercegből lett szerzetes közbenjárásával buddhista templomok épültek  városban és buddhista szövegeket fordítottak kínaira. Ez bizonyítja a Közép-Ázsiából érkező buddhista hittérítő hullámot, amely évszázadokig tartott.  a húsz évig tartó kínai tartózkodása során az alapvető tanításokról, a meditációról és az Abhidharmáról fordított szövegeket. A korábbi katalógusok harmincöt, a későbbiek már kilencven művet tulajdonítanak neki. Az  segítőjeként dolgozó  (安玄) egy a bódhiszattva ösvénnyel kapcsolatos korai mahájána buddhista szöveget fordított le kínaira.

Kínában a mahájána buddhizmus tanításait legelőször a szkíta származású Lókakséma ( 支婁迦讖) terjesztette, aki az ősi buddhista királyságból, Gandhárából érkezett. Lókakséma fontos mahájána szútrákat fordított le, mint például az Astaszáhaszriká Pradnyápáramitá-szútra, illetve ma ritkának számító, korai szövegeket is átültetett kínai nyelvre a szamádhival és az Aksobhja Buddhán való vizualizációs meditációval kapcsolatban. A tőle származó fordítások sokat árulnak el a mahájána buddhizmus korai időszakáról. Ezek a szövegek gyakran fektetnek nagy hangsúlyt aszkéta gyakorlatokra, az erdei életre és a meditációs elmélyedés állapotainak elsajátítására:

Az általánosan elfogadott nézet szerint a 4. századig a kínai emberek nem álltak be szerzetesnek (bhikkhu), többek között azért sem, mert a császárok csak a külföldieknek engedték meg, hogy templomokat építsenek és csatlakozzanak a szerzetesrendhez. A kínaiak szemében Buddha nem sokban különbözött a taoista istenektől és a buddhista hitet a taoista hit részeként fogták fel. Valószínűleg ezért nem említik meg a dinasztikus történelmi munkák sem a buddhizmust külön. Több okból is azonosították a két vallást. Amellett, hogy a külső hasonlóságok elrejtették a tanítások különbözőségét, mindkettőben kerülték az állatáldozatot, fontosnak tartották a koncentrációt és a meditációt, a légző gyakorlatokat, és korlátokat szabtak bizonyos ételek fogyasztásának is. A buddhisták a szanszárában történő folytonos újjászületést hirdették, a taoisták úgy hitték, hogy a Keleti Tengerben rejtőzik a halhatatlanok földje, s a Nagy Tisztaság égi birodalmában remélték elérni a halhatatlanságot. Ezek a hasonlóságok természetesen előnyösek voltak a buddhizmus számára, ugyanis tanításai könnyebben találtak nyitott fülekre a kínaiak között. Ez fontos tényező akkor, ha figyelembe vesszük, hogy a kínaiak előítélettel viseltettek bármiféle „barbár” dologgal szemben. A kínai buddhizmus korai időszakában az indiai korai buddhista iskolákat tekintették fontosnak és ezeknek a szövegeit tanulmányozták. Ezek közé az iskolák közé tartozott a dharmaguptaka, a mahísászaka, a kásjapíja, a szarvásztiváda és a mahászánghika. A dharmaguptaka hívei mindegyik más szektánál több erőfeszítést tett, hogy a buddhizmust Indián kívülre is eljuttassa. Így jutott el a buddhizmus Iránba, Közép-Ázsiába és Kínába. Emiatt azokban az országokban, ahol Kínától vették át a buddhizmust, szintén a dharmaguptaka vinaját és szerzetesi örökösödési vonalat (bhikkhuk és bhikkhunik) vették át. A. K. Warder professzor szerint ezekben a kelet-ázsiai országokban úgy tekinthetjük, hogy valamelyest a dharmaguptaka szekta maradt fent a jelenkorig. Továbbá Warder kifejti azt is, hogy a korai időszakban a dharmaguptaka alapozta meg a buddhizmust Kínában:

Hat dinasztia (220–589)

Kezdetben több nehézséggel kellett megküzdenie a buddhizmusnak Kínában. Úgy tűnt, hogy a szerzetesség koncepciója és a közösségi élettől való elfordulás ellentmond a kínai társadalomban kialakult régi normáknak és szokásoknak. Voltak olyan vélemények, hogy a buddhizmus ártalmas lehet a kormányzásra, a buddhista kolostorok semennyit nem járulnak hozzá a kínai gazdaság fejlődéséhez, vagy, hogy a buddhizmus barbár és érdemtelen a kínai kulturális hagyományokhoz. Ugyanakkor a buddhizmust gyakran társították a taoizmus aszkéta meditációs hagyományaihoz. Emiatt egy koncepciópárosításos módszert használtak a korai indiai fordítók, hogy a taoista világnézethez és a terminológiához párosítsák a meglévő buddhista ideákat.<ref>
  
  
  
|valign=top|
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
|}

További információk

Története
 Broughton, Jeffrey L. – The Bodhidharma Anthology: The Earliest Records of Zen, 1999, Berkeley, University of California Press, 
 Chen, Kenneth Kuan Sheng. Buddhism in China: A historical survey. Princeton, N.J., Princeton University Press, 1964.
 Dumoulin, Heinrich – Zen Buddhism: A History, 2005, Bloomington, IN, World Wisdom, 1. kötet: India and China, 
 Han Yu. Sources of Chinese Tradition. c. 800.
 Hodus, Lewis – Buddhism and Buddhists in China, 1923 
 Kambe, Tstuomu – Bodhidharma. A collection of stories from Chinese literature 
 Nan Huai-Chin (ford: J.C. Cleary) – Basic Buddhism: Exploring Buddhism and Zen, 1998, Red Wheel Weiser
 Nan Huai-Chin (ford: Thomas Cleary) – The Story of Chinese Zen, 1995, Charles E. Tuttle Company
 Saunders, Kenneth J. (1923). "Buddhism in China: A Historical Sketch", The Journal of Religion, Vol. 3.2, pp. 157–169; Vol. 3.3, pp. 256–275.
 Tansen Sen – Buddhism, Diplomacy, and Trade: The realignment of Sino-Indian Relations, 600-1400, 2003, Association for Asian Studies & University of Hawai'i Press
 Shinko Mochizuki, Leo M. Pruden, Trans. (1999). Pure Land Buddhism in China: A Doctrinal History, Chapter 1: A General Survey. In: Pacific World Journal, Third Series, Number 1, 91-103. Archived from the original
 Shinko Mochizuki, Leo M. Pruden, Trans. (2001). Pure Land Buddhism in China: A Doctrinal History, Chapter 2: The Earliest Period; Chapter 3: Hui-yuan of Mt.Lu; and Chapter 4: The Translation of Texts-Spurious Scriptures. In: Pacific World Journal, Third Series, Number 3, 241-275. Archived from the original
 Shinko Mochizuki, Leo M. Pruden, Trans. (2002). Pure Land Buddhism in China: A Doctrinal History, Chapter Five: The Early Pure Land Faith: Southern China, and Chapter Six: The Early Pure Land Faith: Northern China. In: Pacific World Journal, Third Series, Number 4, 259-279. Archived from the original
 Shinko Mochizuki, Leo M. Pruden, Trans. (2000). Pure Land Buddhism in China: A Doctrinal History, Chapter 7: T'an-luan. In: Pacific World Journal, Third Series, Number 2, 149-165. Archived from the original
 Yang, Fenggang Wei – The Bailin Buddhist Temple: Thriving Under Communism,  
 Zhu, Caifang – Buddhism in China Today: The Example of the Bai Lin Chan Monastery. Perspectives, 4. kötet, 2., 2003. június, 
 Zvelebil, Kamil V. – The Sound of the One Hand – Journal of the American Oriental Society, 107. kötet, 1. szám, 1987, 125–126. o.

A buddhizmus első újjászületése
 Pittman, Don Alvin – Toward a Modern Chinese Buddhism: Taixu's Reforms, 2001, University of Hawaii Press
 Daoru, Wei – Buddhism in China and Modern Society: An Introduction Centering Around the Teachings of Taixu and Yinshun 
 Lancashire, Douglas – Buddhism in Modern China

Kortárs kínai buddhizmus
 Chau, Adam Yuet – Religion in Contemporary China: Revitalization and Innovation, 2010, Taylor & Francis
 Miller, James – Chinese Religions in Contemporary Societies, 2006, ABC-CLIO
 Baumer, Christoph – China's Holy Mountain: An Illustrated Journey into the Heart of Buddhism, 2011, London, I.B.Tauris, 
 Master Sheng Yen (ford: Douglas Gildow és Otto Chang) – Orthodox Chinese Buddhism, 2007, North Atlantic Books
 Welch, Holmes. The practice of Chinese Buddhism. Cambridge, Mass.: Harvard University Press, 1967
 Welch, Holmes. The Buddhist revival in China. Cambridge, Mass.: Harvard University Press, 1968
 Welch, Holmes. Buddhism under Mao. Cambridge, Mass.: Harvard University Press, 1972

Magyarul
 Kínai buddhista filozófia; vál., ford., jegyz. Tőkei Ferenc; MTA Orientalisztikai Munkaközösség–Balassi, Bp., 1993 (Történelem és kultúra)
 Hamar Imre: Kínai buddhizmus a középkorban. Cs'eng-Kuan élete és filozófiája; MTA Orientalisztikai Munkaközösség–Balassi, Bp., 1998 (Történelem és kultúra)
 Hamar Imre: A kínai buddhizmus története. Egyetemi jegyzet; ELTE Kelet-ázsiai Tanszék, Bp., 2004
 Varsányi György: A csan buddhizmus története; A Tan Kapuja, Bp., 2019
 Pap Melinda: Buddhista filozófia a Tang-kori Kínában. Az élettelen tárgyak buddhatermészetének elmélete Zhanran A gyémántpenge című értekezésében; ELTE Konfuciusz Intézet, Bp., 2020 (Konfuciusz könyvtár)

Külső hivatkozások
A kínai buddhista szövetség hivatalos oldala (archivált)
A kínai buddhizmus időrend szerint
A kínai buddhizmusról: válogatott bibliográfia 
Kínai buddhizmus
A konfucianizmus hatása a csan buddhizmusra
Buddhista tanulmányok hálója

Buddhizmus Kínában
Kiemelt cikkek
A kínai buddhizmus ( han kínai buddhizmus ) rendkívül előkelő és jelentős szerepet játszott a buddhizmus története során , elsősorban Kelet-Ázsiában . A mintegy kétezer év alatt a buddhista ideák és gyakorlatok sokféleképpen formálták a kínai kultúrát , köztük a művészetet , a politikát , az irodalmat , a filozófiát , az orvoslást és a tárgyi kultúrát . Különböző elméletek léteznek a buddhizmus megjelenésének időpontjáról és érkezésének mikéntjéről . Annyi ismeretes , hogy Kína hagyományos uralkodó politikai-vallási rendszere a konfucianizmus volt , központjában az uralkodóval , aki égi mandátumot ( tianming 天命 ) birtokolva kormányzott . A nagy konfuciánus uralkodók bukása mellett a vallási taoizmus mozgalma is segítette az idegen földről érkező buddhizmus kínai elterjedését , amely felszínes összehasonlításban emlékeztetett a buddhista filozófiára . A buddhizmus legelőször az első században érkezett Kínába a Han-dinasztia idején , indiai hittérítőkön keresztül . Onnantól kezdve a buddhizmus jelentős szerepet játszott a kínai történelemben egészen a modern korig . Hatalmas mennyiségű indiai buddhista szöveget fordítottak le kínai nyelvre , amelyeket később kiegészítettek olyan szövegekkel , amelyek már Kínában íródtak . Így jött létre a nyomtatott kínai buddhista kánon , amely nagy hatással volt az egész kelet-ázsiai kulturális légkörre , többek között Korea , Japán , a Rjúkjú-szigetek és Vietnám területén . Az India és Nepál területéről származó vallás , filozófia és tudomány hozzájárult a kínai irodalom és a kínai nyelv fejlődéséhez egyaránt . A kínai buddhisták számát rendkívül nehéz megbecsülni . Az amerikai PEW kutatóközpont szerint a lakosság több mint-a tekinthető buddhistának Az egymásnak ellentmondó adatok ellenére világosan látszik , hogy az enyhülő politikai légkör kedvez a spiritualitás újbóli megjelenésének . Az országban ma már újból több mint buddhista kolostor és templom működik , amelyekben a szerzetesek és apácák száma megközelíti a negyedmilliót . Története Kínában a buddhizmus kezdetben évszázadokon át nehezen lépett ki a taoizmus árnyékából . A kínaiak szemében Buddha személye hasonlatos volt a taoista istenségekhez , ezért a buddhista hitet a taoista hit részeként fogadták el . Valószínűleg emiatt nem említik meg külön a dinasztikus történelmi munkák a buddhizmust . A két vallás azonosításához több tényező is hozzájárult . Mindkettő tartózkodott az állatáldozat bemutatástól szertartásaikban , mindkettőnél hangsúlyos volt a koncentráció és a meditáció , valamint egymáshoz hasonlóan kerülték bizonyos ételek fogyasztását . A buddhisták az újraszületések végtelen körforgását hirdették ( szanszára ) , a taoisták pedig a Nagy Tisztaság égi birodalmában történő halhatatlanság elérésében hittek . A buddhizmus számára előnyt jelentettek a két filozófia közötti felszínes hasonlóságok , ugyanis a kínaiak alapvetően kétkedően és ellenségesen tekintettek minden külföldről érkező dologra . Han-dinasztia ( i. e.– i. sz . Tudósok generációkon keresztül vitatkoztak azon , hogy a buddhista hittérítők a Han-kori Kínát legelőször tengeri vagy szárazföldi úton ( a selyemúton ) érték-e el . A tengeri út elmélete szerint ( például ( 梁啟超;1929 ) vagy Paul Pelliot ) a buddhizmust legelőször Kína déli részén gyakorolták , a Jangce és a -folyó régiójában , ahol ( 劉英 ) herceg ( a mai Csiangszu ) i. sz.ben egyszerre hódolt a Sárga Császár , és Gautama Buddha előtt . A szárazföldi elmélet szerint ( ) a buddhizmus Kína nyugati részéről , a han fővárosból , ból ( a mai ) terjedt keletre a kusánok területén keresztül . A han császár alapította megban a Fehér Ló-templomot. a pekingi egyetem történelem professzora az új multidiszciplináris felfedezések és kutatások alapján ( például a gandhárai buddhista szövegek elemzésével ) a következőket mondta : A történelmi források bizonysága szerint a Han-korban három központja volt a buddhizmusnak : ( ma Szucsou ) , és Tonkin ( ma Vietnám része) . ben hatalmas buddhista templomot építettek , amely mellett felállítottak egy háromezer ember befogadására alkalmas építményt is. ban a császári palotában oltárt emeltek Buddha tiszteletére . A régi kínai irodalom népi elbeszélései a buddhizmus kínai elterjedéséről népszerű legendákat hoztak létre . Ezek közül a legnépszerűbb történetben Ming-ti császár ( i. sz.75 ) kiemelkedően járult hozzá a buddhista tanítások terjesztésében . A legelső feljegyzések század ) a ( 牟子理惑論 ) című buddhista szövegben találhatók : A császár ezután követeket küldött Dél-Indiába , hogy Buddha tanításai felől érdeklődjenek . A Kínába ilyen módon eljutó buddhista szövegekről úgy tartják , hogy egy fehér ló hátán érkeztek . Erről kapta a nevét később a Fehér Ló-templom . A legenda szerint a küldöttek két indiai szerzetessel , Dharmaraksa és Kásjapa Mátanga , és a Szútra negyvenkét fejezetben ( 四十二章經 ) című művel tértek vissza . A történet azonban ellentmondásokba ütközik és a források sem egyeznek meg a küldöttség indításának és visszatérésének időpontjában . Annak ellenére , hogy a melletti Mokao-barlangokban található falfestmények közül az egyik századi freskó császárt ( i . e.87 körül ) ábrázolja , amint egy arany ember szobrai előtt mutat be áldozatot ( „ egy nomád népek elleni hadjárat után egy han hadvezér arany szobrokkal tért vissza az i. e.ben ” ) , sem a A történetíró feljegyzései , sem a nem említi az arany buddhista szobrokat . A különböző indiai nyelvekről kínai nyelvre lefordított buddhista kéziratok legelső dokumentált fordításaiból valók , amikor ( 安世高 ) ellátogatott Kínába . A pártus hercegből lett szerzetes közbenjárásával buddhista templomok épültek városban és buddhista szövegeket fordítottak kínaira . Ez bizonyítja a Közép-Ázsiából érkező buddhista hittérítő hullámot , amely évszázadokig tartott. a húsz évig tartó kínai tartózkodása során az alapvető tanításokról , a meditációról és az Abhidharmáról fordított szövegeket . A korábbi katalógusok harmincöt , a későbbiek már kilencven művet tulajdonítanak neki . Az segítőjeként dolgozó ( 安玄 ) egy a bódhiszattva ösvénnyel kapcsolatos korai mahájána buddhista szöveget fordított le kínaira . Kínában a mahájána buddhizmus tanításait legelőször a szkíta származású Lókakséma ( 支婁迦讖 ) terjesztette , aki az ősi buddhista királyságból , Gandhárából érkezett . Lókakséma fontos mahájána szútrákat fordított le , mint például az Astaszáhaszriká Pradnyápáramitá-szútra , illetve ma ritkának számító , korai szövegeket is átültetett kínai nyelvre a szamádhival és az Aksobhja Buddhán való vizualizációs meditációval kapcsolatban . A tőle származó fordítások sokat árulnak el a mahájána buddhizmus korai időszakáról . Ezek a szövegek gyakran fektetnek nagy hangsúlyt aszkéta gyakorlatokra , az erdei életre és a meditációs elmélyedés állapotainak elsajátítására : Az általánosan elfogadott nézet szerint a századig a kínai emberek nem álltak be szerzetesnek ( bhikkhu ) , többek között azért sem , mert a császárok csak a külföldieknek engedték meg , hogy templomokat építsenek és csatlakozzanak a szerzetesrendhez . A kínaiak szemében Buddha nem sokban különbözött a taoista istenektől és a buddhista hitet a taoista hit részeként fogták fel . Valószínűleg ezért nem említik meg a dinasztikus történelmi munkák sem a buddhizmust külön . Több okból is azonosították a két vallást . Amellett , hogy a külső hasonlóságok elrejtették a tanítások különbözőségét , mindkettőben kerülték az állatáldozatot , fontosnak tartották a koncentrációt és a meditációt , a légző gyakorlatokat , és korlátokat szabtak bizonyos ételek fogyasztásának is . A buddhisták a szanszárában történő folytonos újjászületést hirdették , a taoisták úgy hitték , hogy a Keleti Tengerben rejtőzik a halhatatlanok földje , s a Nagy Tisztaság égi birodalmában remélték elérni a halhatatlanságot . Ezek a hasonlóságok természetesen előnyösek voltak a buddhizmus számára , ugyanis tanításai könnyebben találtak nyitott fülekre a kínaiak között . Ez fontos tényező akkor , ha figyelembe vesszük , hogy a kínaiak előítélettel viseltettek bármiféle „ barbár” dologgal szemben . A kínai buddhizmus korai időszakában az indiai korai buddhista iskolákat tekintették fontosnak és ezeknek a szövegeit tanulmányozták . Ezek közé az iskolák közé tartozott a dharmaguptaka , a mahísászaka , a kásjapíja , a szarvásztiváda és a mahászánghika . A dharmaguptaka hívei mindegyik más szektánál több erőfeszítést tett , hogy a buddhizmust Indián kívülre is eljuttassa . Így jutott el a buddhizmus Iránba , Közép-Ázsiába és Kínába . Emiatt azokban az országokban , ahol Kínától vették át a buddhizmust , szintén a dharmaguptaka vinaját és szerzetesi örökösödési vonalat ( bhikkhuk és bhikkhunik ) vették át . A . K. Warder professzor szerint ezekben a kelet-ázsiai országokban úgy tekinthetjük , hogy valamelyest a dharmaguptaka szekta maradt fent a jelenkorig . Továbbá Warder kifejti azt is , hogy a korai időszakban a dharmaguptaka alapozta meg a buddhizmust Kínában : Hat dinasztia589 ) Kezdetben több nehézséggel kellett megküzdenie a buddhizmusnak Kínában . Úgy tűnt , hogy a szerzetesség koncepciója és a közösségi élettől való elfordulás ellentmond a kínai társadalomban kialakult régi normáknak és szokásoknak . Voltak olyan vélemények , hogy a buddhizmus ártalmas lehet a kormányzásra , a buddhista kolostorok semennyit nem járulnak hozzá a kínai gazdaság fejlődéséhez , vagy , hogy a buddhizmus barbár és érdemtelen a kínai kulturális hagyományokhoz . Ugyanakkor a buddhizmust gyakran társították a taoizmus aszkéta meditációs hagyományaihoz . Emiatt egy koncepciópárosításos módszert használtak a korai indiai fordítók , hogy a taoista világnézethez és a terminológiához párosítsák a meglévő buddhista ideákat . <ref> |valign=top| | } További információk Története Broughton , Jeffrey L. – The Bodhidharma Anthology : The Earliest Records of Zen , Berkeley , University of California Press , Chen , Kenneth Kuan Sheng . Buddhism in China : A historical survey . Princeton , N.J. , Princeton University Press , Dumoulin , Heinrich – Zen Buddhism : A History , Bloomington , IN , World Wisdom , kötet : India and China , Han Yu . Sources of Chinese Tradition. c . Hodus , Lewis – Buddhism and Buddhists in China , Kambe , Tstuomu – Bodhidharma . A collection of stories from Chinese literature Nan Huai-Chin ( ford : J.C. Cleary ) – Basic Buddhism : Exploring Buddhism and Zen , Red Wheel Weiser Nan Huai-Chin ( ford : Thomas Cleary ) – The Story of Chinese Zen , Charles E. Tuttle Company Saunders , Kenneth J. " Buddhism in China : A Historical Sketch " , The Journal of Religion , Vol.2 , pp. 157–169 ; Vol.3 , pp. 256–275. Tansen Sen – Buddhism , Diplomacy , and Trade : The realignment of Sino-Indian Relations , Association for Asian Studies & University of Hawai'i Press Shinko Mochizuki , Leo M. Pruden , Trans . Pure Land Buddhism in China : A Doctrinal History , Chapter A General Survey . In : Pacific World Journal , Third Series , Number Archived from the original Shinko Mochizuki , Leo M. Pruden , Trans . Pure Land Buddhism in China : A Doctrinal History , Chapter The Earliest Period ; Chapter Hui-yuan of Mt.Lu ; and Chapter The Translation of Texts-Spurious Scriptures . In : Pacific World Journal , Third Series , Number Archived from the original Shinko Mochizuki , Leo M. Pruden , Trans . Pure Land Buddhism in China : A Doctrinal History , Chapter Five : The Early Pure Land Faith : Southern China , and Chapter Six : The Early Pure Land Faith : Northern China . In : Pacific World Journal , Third Series , Number Archived from the original Shinko Mochizuki , Leo M. Pruden , Trans . Pure Land Buddhism in China : A Doctrinal History , Chapter T'an-luan . In : Pacific World Journal , Third Series , Number Archived from the original Yang , Fenggang Wei – The Bailin Buddhist Temple : Thriving Under Communism , Zhu , Caifang – Buddhism in China Today : The Example of the Bai Lin Chan Monastery . Perspectives , kötet , , június , Zvelebil , Kamil V. – The Sound of the One Hand – Journal of the American Oriental Society , kötet , szám, 126. o . A buddhizmus első újjászületése Pittman , Don Alvin – Toward a Modern Chinese Buddhism : Taixu's Reforms , University of Hawaii Press Daoru , Wei – Buddhism in China and Modern Society : An Introduction Centering Around the Teachings of Taixu and Yinshun Lancashire , Douglas – Buddhism in Modern China Kortárs kínai buddhizmus Chau , Adam Yuet – Religion in Contemporary China : Revitalization and Innovation , Taylor & Francis Miller , James – Chinese Religions in Contemporary Societies , ABC-CLIO Baumer , Christoph – China's Holy Mountain : An Illustrated Journey into the Heart of Buddhism , London , I.B.Tauris , Master Sheng Yen ( ford : Douglas Gildow és Otto Chang ) – Orthodox Chinese Buddhism , North Atlantic Books Welch , Holmes . The practice of Chinese Buddhism . Cambridge , Mass . : Harvard University Press , Welch , Holmes . The Buddhist revival in China . Cambridge , Mass . : Harvard University Press , Welch , Holmes . Buddhism under Mao . Cambridge , Mass . : Harvard University Press , Magyarul Kínai buddhista filozófia ; vál . , ford . , jegyz . Tőkei Ferenc ; MTA Orientalisztikai Munkaközösség–Balassi , Bp.,( Történelem és kultúra ) Hamar Imre : Kínai buddhizmus a középkorban . Cs'eng-Kuan élete és filozófiája ; MTA Orientalisztikai Munkaközösség–Balassi , Bp.,( Történelem és kultúra ) Hamar Imre : A kínai buddhizmus története . Egyetemi jegyzet ; ELTE Kelet-ázsiai Tanszék , Bp. , Varsányi György : A csan buddhizmus története ; A Tan Kapuja, Bp. , Pap Melinda: Buddhista filozófia a Tang-kori Kínában . Az élettelen tárgyak buddhatermészetének elmélete Zhanran A gyémántpenge című értekezésében ; ELTE Konfuciusz Intézet , Bp. ,( Konfuciusz könyvtár ) Külső hivatkozások A kínai buddhista szövetség hivatalos oldala ( archivált ) A kínai buddhizmus időrend szerint A kínai buddhizmusról : válogatott bibliográfia Kínai buddhizmus A konfucianizmus hatása a csan buddhizmusra Buddhista tanulmányok hálója Buddhizmus Kínában Kiemelt cikkek