Earl W. Sutherland, Jr.
Earl Wilbur Sutherland, Jr. (Burlingame, Kansas, 1915. november 19. – Miami, Florida, 1974. március 9.) amerikai biokémikus. 1971-ben orvostudományi Nobel-díjban részesült a ciklikus adenozin-monofoszfát (cAMP) és annak sejten belüli szignálátviteli szerepének felfedezéséért.

Tanulmányai
A kansasi kisvárosban, Burlingame-ben született, Earl Sutherland és Edith Hartshorn hat gyermeke közül ötödikként. Apjának iparcikk-kereskedése volt a városban, ahol a gyerekeknek már korán be kellett segíteniük. Earl ötévesen már egyedül horgászott a közeli folyóban, nyolcévesen pedig saját sörétes puskájával vadászott a környékbeli erdőkben és mezőkön. Szeretett sportolni, a középiskolában futballozott és kosárlabdázott, de elsősorban a teniszben bizonyult tehetségesnek. A családi bolt a 20-as években jól ment, de a gazdasági világválságot ők is megsínylették.    

1933-ban beiratkozott a topekai Washburn College-ba, amit a család pénzügyi nehézségei miatt csak úgy tudott elvégezni, hogy másodállást vállalt egy kórházban. 1937-ben megszerezte BSc diplomáját és a St. Louis-i Washington Egyetem orvosi szakán folytatta tanulmányait. Itt a leendő Nobel-díjas Carl Cori volt a farmakológia-tanára, aki felajánlotta a tehetséges diáknak, hogy dolgozzon asszisztensként a laboratóriumában. Carl Cori és felesége Gerty Cori a szénhidrátok metabolizmusát és azt katalizáló enzimeket kutatta, Sutherland első témája a poliszacharidok szintézisének első lépése volt, ebből írta első publikációját is.   
 
1942-ben megkapta orvosi diplomáját, a Barnes Hospitalban elvégezte kórházi gyakorlatát, majd a második világháborúba éppen akkor belépő Egyesült Államok hadseregében katonaorvosként szolgált.

Tudományos munkássága

Katonai szolgálata után Sutherland visszatért St. Louisba és Coriék példáját követve nem az orvosi praxist, hanem a kutatói munkát választotta a Washington Egyetemen. Önálló kutatásainak első témája a hormon-(adrenalin) hatásra történő glikogénlebomlás és glükózfelszabadulás volt. Felfedezte, hogy a glikogén lebontásának első fázisa annak foszforilációja és kimutatta, hogy a különböző szövetekből származó foszforiláz enzimek immunológiai tulajdonságai eltérőek, ezzel az izozimek egy korai példáját demonstrálta.

1951-ben irányult figyelme az adrenalin hatásmechanizmusára, vagyis hogyan éri el a hormon, hogy a sejtek elkezdjék lebontani glikogénkészletüket. Munkájában együttműködött a leendő Nobel-díjas Edmond Fischerrel és Edwin Krebs-szel, akik bebizonyították, hogy a foszforiláz aktivációjához adenozin-trifoszfátra és magnéziumionra van szükség.

1953-tól Sutherland a clevelandi Case Western Reserve University farmakológiatanszékének vezetőjeként folytatta pályafutását. Felfedezte, hogy az adrenalin egy közbenső, ahogyan ő nevezte "másodlagos hírvivő" molekula révén aktiválja a sejten belüli glikogén-foszforiláz enzimet, így érve el a cukorfelszabadítást. Sutherland hosszas munkával azonosította és izolálta ezt a molekulát, a ciklikus adenozin-monofoszfátot és munkatársával, Theodore Rall-lal közösen felfedezte a cAMP-t létrehozó adenilil-cikláz enzimet is.

1960-ban felvetette, hogy más hormonok hatásmechanizmusa is hasonló lehet: nem lépnek be a sejtbe, hanem a sejtmembránban elhelyezkedő receptorhoz kapcsolódva aktiválják a szintén ott található adenilil-ciklázt, és a cAMP a citoplazmában megindítja a megfelelő enzimreakciót. Elméletét kezdetben kétkedve fogadták, de a 60-as években kiderült, hogy az adrenalinon kívül legalább egy tucatnyi más hormon és neurotranszmitter a cAMP-t használja közvetítő molekulának. Sutherland 1965-ben kimutatta, hogy a baktériumokban is a cAMP a közvetítő ágens, pedig azoknál a hormonhatás ismeretlen. Az évtized végére általánosan elismerték, hogy a sejten belüli szignáltovábbításban a cAMP alapvető szerepet játszik.

Sutherland 1963-tól 1973-ig a nashville-i Vanderbilt Egyetem élettanprofesszoraként dolgozott, majd ezután átment a Miami Egyetemre.

Díjai
Earl W. Sutherland 1971-ben elnyerte az orvostudományi Nobel-díjat "a hormonhatás mechanizmusának felfedezéséért". 1969-ben megkapta a Gairdner Alapítvány Nemzetközi Díját, 1970-ben az Albert Lasker-díjat, 1973-ban pedig a Nemzeti Tudományos Érmet. 1973-tól tagja volt az Amerikai Tudományos Akadémiának.

Családja
Earl Sutherland 1937-ben feleségül vette Mildred Rice-t; két fiuk és két lányuk született. 1962-ben elváltak és mikor Sutherland a Vanderbilt Egyetem professzoraként kezdett dolgozni, összeházasodott az egyetem dékánhelyettesével, Dr. Claudia Sebeste Smithszel.

Earl W. Sutherland 1974. március 9-én halt meg egy nyelőcsövi vérzést követő bakteriális infekció következményeként, mindössze 58 évesen.

Források 
 Earl W. Sutherland, Jr. – Biographical NobelPrize.org
 Earl W. Sutherland, Jr. Notable Names Database
 Carl F. Cori: Earl W. Sutherland 1915—1974 National Academy of Sciences
 Earl W. Sutherland University of Miami

Amerikai Nobel-díjasok
Orvosi-fiziológiai Nobel-díjasok
1915-ben született személyek
1974-ben elhunyt személyek
Albert Lasker-díjasok
Amerikai biokémikusok
Earl Wilbur Sutherland , Jr . ( Burlingame , Kansas , november – Miami , Florida , március ) amerikai biokémikus.ben orvostudományi Nobel-díjban részesült a ciklikus adenozin-monofoszfát ( cAMP ) és annak sejten belüli szignálátviteli szerepének felfedezéséért . Tanulmányai A kansasi kisvárosban , Burlingame-ben született , Earl Sutherland és Edith Hartshorn hat gyermeke közül ötödikként . Apjának iparcikk-kereskedése volt a városban , ahol a gyerekeknek már korán be kellett segíteniük . Earl ötévesen már egyedül horgászott a közeli folyóban , nyolcévesen pedig saját sörétes puskájával vadászott a környékbeli erdőkben és mezőkön . Szeretett sportolni , a középiskolában futballozott és kosárlabdázott , de elsősorban a teniszben bizonyult tehetségesnek . A családi bolt aas években jól ment , de a gazdasági világválságot ők is megsínylették . 1933-ban beiratkozott a topekai Washburn College-ba , amit a család pénzügyi nehézségei miatt csak úgy tudott elvégezni , hogy másodállást vállalt egy kórházban.ben megszerezte BSc diplomáját és a St . Louis-i Washington Egyetem orvosi szakán folytatta tanulmányait . Itt a leendő Nobel-díjas Carl Cori volt a farmakológia-tanára , aki felajánlotta a tehetséges diáknak , hogy dolgozzon asszisztensként a laboratóriumában . Carl Cori és felesége Gerty Cori a szénhidrátok metabolizmusát és azt katalizáló enzimeket kutatta , Sutherland első témája a poliszacharidok szintézisének első lépése volt , ebből írta első publikációját is . 1942-ben megkapta orvosi diplomáját , a Barnes Hospitalban elvégezte kórházi gyakorlatát , majd a második világháborúba éppen akkor belépő Egyesült Államok hadseregében katonaorvosként szolgált . Tudományos munkássága Katonai szolgálata után Sutherland visszatért St . Louisba és Coriék példáját követve nem az orvosi praxist , hanem a kutatói munkát választotta a Washington Egyetemen . Önálló kutatásainak első témája a hormon-( adrenalin ) hatásra történő glikogénlebomlás és glükózfelszabadulás volt . Felfedezte , hogy a glikogén lebontásának első fázisa annak foszforilációja és kimutatta , hogy a különböző szövetekből származó foszforiláz enzimek immunológiai tulajdonságai eltérőek , ezzel az izozimek egy korai példáját demonstrálta . 1951-ben irányult figyelme az adrenalin hatásmechanizmusára , vagyis hogyan éri el a hormon , hogy a sejtek elkezdjék lebontani glikogénkészletüket . Munkájában együttműködött a leendő Nobel-díjas Edmond Fischerrel és Edwin Krebs-szel , akik bebizonyították , hogy a foszforiláz aktivációjához adenozin-trifoszfátra és magnéziumionra van szükség . 1953-tól Sutherland a clevelandi Case Western Reserve University farmakológiatanszékének vezetőjeként folytatta pályafutását . Felfedezte , hogy az adrenalin egy közbenső , ahogyan ő nevezte " másodlagos hírvivő " molekula révén aktiválja a sejten belüli glikogén-foszforiláz enzimet , így érve el a cukorfelszabadítást . Sutherland hosszas munkával azonosította és izolálta ezt a molekulát , a ciklikus adenozin-monofoszfátot és munkatársával , Theodore Rall-lal közösen felfedezte a cAMP-t létrehozó adenilil-cikláz enzimet is . 1960-ban felvetette , hogy más hormonok hatásmechanizmusa is hasonló lehet : nem lépnek be a sejtbe , hanem a sejtmembránban elhelyezkedő receptorhoz kapcsolódva aktiválják a szintén ott található adenilil-ciklázt , és a cAMP a citoplazmában megindítja a megfelelő enzimreakciót . Elméletét kezdetben kétkedve fogadták , de aas években kiderült , hogy az adrenalinon kívül legalább egy tucatnyi más hormon és neurotranszmitter a cAMP-t használja közvetítő molekulának . Sutherlandben kimutatta , hogy a baktériumokban is a cAMP a közvetítő ágens , pedig azoknál a hormonhatás ismeretlen . Az évtized végére általánosan elismerték , hogy a sejten belüli szignáltovábbításban a cAMP alapvető szerepet játszik . Sutherlandtólig a nashville-i Vanderbilt Egyetem élettanprofesszoraként dolgozott , majd ezután átment a Miami Egyetemre . Díjai Earl W. Sutherlandben elnyerte az orvostudományi Nobel-díjat " a hormonhatás mechanizmusának felfedezéséért " .ben megkapta a Gairdner Alapítvány Nemzetközi Díját, ben az Albert Lasker-díjat, ban pedig a Nemzeti Tudományos Érmet.tól tagja volt az Amerikai Tudományos Akadémiának . Családja Earl Sutherlandben feleségül vette Mildred Rice-t ; két fiuk és két lányuk született.ben elváltak és mikor Sutherland a Vanderbilt Egyetem professzoraként kezdett dolgozni , összeházasodott az egyetem dékánhelyettesével , Dr . Claudia Sebeste Smithszel . Earl W. Sutherland márciusén halt meg egy nyelőcsövi vérzést követő bakteriális infekció következményeként , mindösszeévesen . Források Earl W. Sutherland , Jr. – Biographical NobelPrize.org Earl W. Sutherland , Jr . Notable Names Database Carl F. Cori : Earl W. Sutherland1974 National Academy of Sciences Earl W. Sutherland University of Miami Amerikai Nobel-díjasok Orvosi-fiziológiai Nobel-díjasok 1915-ben született személyek 1974-ben elhunyt személyek Albert Lasker-díjasok Amerikai biokémikusok