Böjttúra
A böjttúra a böjt és a hosszabb túrák kombinációja. A böjt alatti túrázás előnye, hogy a szabadban végzett mozgás segíti az anyagcserét és fokozza a böjt jótékony hatásait. A friss levegőn végzett hosszabb séta vagy más testmozgás megszünteti a rossz lelkiállapotot és a lehangoltságot. A sétálás egész testünket megmozgatja. Séta közben súlypontunk a derékra helyeződik és szinte érezzük, ahogy minden lényeges izmunk munkát végez. Semmilyen más mozgás nem képes az izmok ennyire harmonikus összhangját megteremteni és ilyen tökéletes vérkeringést előidézni. A böjt a mozgással optimalizálja a szervezet oxigénellátását és ellenállóbbá tesz a fertőzésekkel szemben. Egyik ismert korai képviselője, aki böjtölése alatt nagy gyalogtávokat tett meg, Mahátma Gandhi volt.

A svéd böjttúrák

Első böjttúra
1954-ben tizenegy svéd vegetáriánus tíz nap alatt egy 500 km-es gyalogtúrát tett meg Göteborgtól Stockholmig, minden élelem nélkül, csak vizet fogyasztva.

A túra megfigyelésére és az élettani folyamatok tanulmányozására vezető orvosok, fiziológusok és sportorvosok kaptak meghívást. Részvételükkel lehetővé vált volna a böjtölésről alkotott tudás és a böjt iránti érdeklődés kiszélesítése. Svédországban azelőtt a böjt mint gyógymód szinte teljesen ismeretlen volt. A kérdést az orvostudomány részéről azonban teljes érdektelenség övezte; a svéd orvostársadalom hetilapjában még a böjttúrára vonatkozó hirdetés megjelentetését is visszautasították.

A szakma az első böjttúra kezdete előtt azon a véleményen volt, hogy a tizenegy résztvevő közül előreláthatólag egy sem fogja a célt elérni, a résztvevők gyorsan ki fognak merülni, ingerlékenyek lesznek, rosszkedvűek és ellenségesek, mint ahogy ez az éhségövezetekből ismert. Mindezeken kívül azt feltételezték, hogy a böjtölőkön a kalória- és fehérjehiány következtében éhezési ödémák, és a vitaminhiányból adódó betegségek, kimerültség, továbbá súlyos szívproblémák stb. fognak fellépni. A táplálkozás-élettan szaktekintélyei nem kételkedtek abban, hogy a vállalkozás alapvetően kudarcra van ítélve.

Az eredmény azonban nem ez lett: a tizenegy résztvevő feltűnően jó fizikai és lelki állapotban érte el a célt. Mindössze két résztvevőnek kellett a távot néhány kilométerrel lerövidítenie, azt sem rossz fizikai állapotuk, hanem térd- és lábpanaszaik miatt. Senkin sem voltak olyan károsodások megfigyelhetők – a lábpanaszoktól eltekintve – amelyek az utólag, rendkívül pontosan elvégzett laboratóriumi és klinikai vizsgálatokkal megállapíthatók lettek volna.

A tény eljutott a köztudatba és a tudományos körökbe, hogy az ember bizonyos körülmények között még a legnagyobb fizikai igénybevétel mellett is képes legalább tíz napon át mindennemű élelmiszer-felvétel nélkül nemcsak vegetálni, hanem minden károsodás nélkül hosszabb utakat is megtenni.

Második böjttúra
Az első böjttúra biztató eredménye arra ösztönözte a túra kezdeményezőjét és vezetőjét, a stockholmi dr. Lennart Edrén fogorvost, hogy az esemény tizedik évfordulójára egy új böjttúrát szervezzen. Erre 1964 augusztusában került sor.

A második alkalommal a résztvevők csoportja 19 túrázóból állt, akik nem voltak sem sportolók, sem hosszútáv-gyaloglók, hanem átlagos, szellemi foglalkozású emberek. Őket - filmezve - kerékpáron kísérte a huszadik böjtölő. A böjttúrát figyelemmel kísérték még a Karolinska Intézet orvosi egyetemi kutatócsoportja, valamint a stockholmi Gimnasztikai Központi Intézet munkatársai is. A gyaloglókat egy autóbuszban kialakított laboratórium kísérte, amelyben útközben folyamatosan vér- és anyagcsere-vizsgálatokat végeztek. Az 1954-es kizárólagos vízfogyasztás helyett most a "diéta" napi 2,7 liter folyadékból állt, amelyből 0,4 litert gyümölcs- és zöldséglé alkotott, továbbá kevés mész (egy teáskanál Metz aktív mész) és pollen (virágportabletták). A résztvevők semmilyen szilárd élelmiszert nem fogyasztottak.

Általános felfogás szerint egy felnőtt embernek legalább napi 4 000 kilokalóriára van szüksége, azaz az 500 km-es gyalogút megtételéhez összesen 40 000 kcal-ra. Ezzel szemben a résztvevőknek elég volt napi 200 kcal.

Az útvonal megegyezett a 10 évvel korábbival, 500 km 10 nap alatt, átlagosan 50 km naponta.

A célba érve senkinek nem voltak észrevehető fájdalmai vagy károsodásai, kivéve a lábpanaszokat és a vízhólyagokat. A 19 sovány, de boldog böjttúrázó szemmel látható ruganyossága, vidám és természetes fellépése, valamint az alapos orvosi vizsgálatok bizonyították, hogy az út végén valamennyien a legjobb egészségnek örvendtek. A böjtöt és a túrát valamennyi résztvevő jól viselte. Az átlagos súlyvesztés a 10 nap alatt 7 kg volt. A legmeglepőbb a vércukorszint kezdeti süllyedése 85 mg/100ml-ről kb. 70 mg/100ml-re, amit úgy a hetedik naptól a vércukorszint 90 mg/100ml-re történt megemelkedése követett. Az értékek tehát a 10 napos léböjt végén magasabbak voltak, mint a böjt kezdetén - a nagy fizikai igénybevétel ellenére - mindössze 200 kcal (szénhidrát) fogyasztása mellett.

Az átlagos testsúlycsökkenés öt böjtölőnél a következőképp alakult: 5 kg zsír, 3 kg víz, kb. 1 kg fehérje. Egy kg fehérje meglehetősen sok, így azt kell feltételeznünk, hogy a böjttúra alatt nyilvánvalóan elhasznált fehérje-"tartalék" a kötőszövetben elraktározott, intermedier anyagcsere többé-kevésbé toxikus anyagcseretermékéből (salak) áll. (A toxikus anyagcseretermékek felhalmozódása nyilvánvalóan csak relatíve fehérjeszegény, teljes értékű táplálkozással akadályozható meg és böjttel távolítható el.) Ha azt feltételezzük, hogy a böjt alatt elhasznált fehérjék egy része a szív és az erek kötőszöveteiből származik, magyarázatot kapunk arra is, hogy ezeknek a szerveknek a működése miért javult, és a vérnyomás miért csökkent a böjt során. Ha azt a tényt is figyelembe vesszük, hogy a 10 napos böjt után a vér tejsavértéke normális maradt (12-ről 8,1 mmol/100ml-re süllyedt) az azt bizonyítja, hogy az izmokban glikogénraktárak működnek.

A túra előtt és után végzett vérvizsgálatok eredménye - például a hemoglobinszint és a fehér- és vörösvértestek száma - minden esetben normális volt. A fehérvérsejtszám a legjobb gyaloglók némelyikénél feltűnően alacsony volt (1200) ami kiváló egészségükre és jó közérzetükre nézve nem tekinthető kórosnak. Épp ellenkezőleg, a védekezőrendszer felesleges felvonulásának hiányaként értékelhető.

Annál a böjtölőnél, akinél akut reumatikus gyulladás lépett fel, az első napon 12 mm/h, az 5. napon 42 mm/h leukocita-süllyedést és 39 °C-os lázat mértek. A 11. napra azonban a böjtnek köszönhetően objektíven és szubjektíven is teljesen meggyógyult (amely láztalanságban és fájdalommentes járásban nyilvánult meg a három nappal korábbi duzzadt térdéhez és lábához képest).

A rendkívül érzékeny májfunkcióértékek - a GOT és GPT-értékek - mindenkinél teljesen normálisak voltak, azaz a máj a nagy terhelés és az egyoldalú, "autokannibalisztikus hústáplálkozás" ellenére sem szenvedett semmilyen károsodást.

Az elektrolitértékek szintén a határértékek között maradtak a valamivel alacsonyabb szérumklorid-értékektől eltekintve, amelyet sóhiányként lehetne értékelni. Sóhiánynak azonban semmilyen más jele nem volt tapasztalható.

Az úgynevezett alkálitartalékok sem mutattak semmilyen eltérést - megcáfolva a rettegett éhezési acidózist. A szérumhúgysavértékek enyhén megemelkedtek, amely az előbb említett autokannibalizmussal hozható valószínűleg összefüggésbe. A vér maradék nitrogénértékeiben rendellenesség nem volt tapasztalható, ahogyan a kreatininértékek és a vizeletüledék-értékekben sem, azaz vesekárosodásnak semmi nyoma nem volt kimutatható (ellentétben az 1954-ben tapasztaltakkal, ami viszont reverzibilis volt).

A szérumfehérje valamennyi böjtölőnél a normális értékek között mozgott, ráadásul feltűnően magas volt a vegetáriánusoknál, akiket mindig fehérjehiány-veszélyeztetetteknek gondolnak. Mindez a fehérjefelvétel teljes hiánya ellenére! Ez ismételten arra a tényre emlékeztet, hogy a nyugati világ lakossága nem fehérje-hiányban, hanem fehérje-túltápláltságban szenved.

A szérumkoleszterin minden résztvevőnél folyamatos csökkenést mutatott. Az egyik résztvevőnek 335 mg/ml volt a böjt előtti és 210 mg/ml a böjt utáni koleszterinszintje, aki a kiindulási érték alapján valószínűleg potenciális szívinfarktus-jelöltnek számított.

A vizsgálatok pontos adatai, a részletek és a kiértékelés svéd szaklapokban és az amerikai Metabolism című folyóiratban jelent meg. A British Medical Journal 1964. december 19-én megjelent számában szintén beszámolt erről a böjttúráról. A modern kutatók szemére vetették, hogy gyakran egész életüket valamilyen fehérjemolekula oldalláncának kutatásával töltik anélkül, hogy a táplálkozáskutatás, és a táplálkozás egészségünkre gyakorolt hatásának következményei iránt érdeklődnének.

A Bircher-Benner Verlag német kiadójának megjegyzése:
Az emberiség sok ezer éves történelmében a túlélés nélkülözhetetlen része volt az üres gyomorral vándorlás képessége, addig míg valami ehetőt nem találtak. Az ember erre van berendezkedve és képes megvalósítására. Az éhezés és a böjtölés közötti különbség: az éhezési ödéma nem a táplálék hiányától keletkezik, hanem a kevés és túlfőzött táplálékoktól (lásd pl. a sós, szétfőzött levesek a koncentrációs táborokban).

Kapcsolódó cikkek 
 Böjt
 Buchinger-böjt
 Bicsérdizmus
 Arnold Ehret
 Paul Bragg
 Barbara Moore

Hivatkozások

Források 
dr. Ralph Bircher: Szigorúan bizalmas, Kétezeregy Kiadó, 2003.
Paul C. Bragg: A böjt csodája, 1994.

További információ 
 

Böjt
Természetgyógyászat
A böjttúra a böjt és a hosszabb túrák kombinációja . A böjt alatti túrázás előnye , hogy a szabadban végzett mozgás segíti az anyagcserét és fokozza a böjt jótékony hatásait . A friss levegőn végzett hosszabb séta vagy más testmozgás megszünteti a rossz lelkiállapotot és a lehangoltságot . A sétálás egész testünket megmozgatja . Séta közben súlypontunk a derékra helyeződik és szinte érezzük , ahogy minden lényeges izmunk munkát végez . Semmilyen más mozgás nem képes az izmok ennyire harmonikus összhangját megteremteni és ilyen tökéletes vérkeringést előidézni . A böjt a mozgással optimalizálja a szervezet oxigénellátását és ellenállóbbá tesz a fertőzésekkel szemben . Egyik ismert korai képviselője , aki böjtölése alatt nagy gyalogtávokat tett meg , Mahátma Gandhi volt . A svéd böjttúrák Első böjttúra 1954-ben tizenegy svéd vegetáriánus tíz nap alatt egykm-es gyalogtúrát tett meg Göteborgtól Stockholmig , minden élelem nélkül , csak vizet fogyasztva . A túra megfigyelésére és az élettani folyamatok tanulmányozására vezető orvosok , fiziológusok és sportorvosok kaptak meghívást . Részvételükkel lehetővé vált volna a böjtölésről alkotott tudás és a böjt iránti érdeklődés kiszélesítése . Svédországban azelőtt a böjt mint gyógymód szinte teljesen ismeretlen volt . A kérdést az orvostudomány részéről azonban teljes érdektelenség övezte ; a svéd orvostársadalom hetilapjában még a böjttúrára vonatkozó hirdetés megjelentetését is visszautasították . A szakma az első böjttúra kezdete előtt azon a véleményen volt , hogy a tizenegy résztvevő közül előreláthatólag egy sem fogja a célt elérni , a résztvevők gyorsan ki fognak merülni , ingerlékenyek lesznek , rosszkedvűek és ellenségesek , mint ahogy ez az éhségövezetekből ismert . Mindezeken kívül azt feltételezték , hogy a böjtölőkön a kalória- és fehérjehiány következtében éhezési ödémák , és a vitaminhiányból adódó betegségek , kimerültség , továbbá súlyos szívproblémák stb . fognak fellépni . A táplálkozás-élettan szaktekintélyei nem kételkedtek abban , hogy a vállalkozás alapvetően kudarcra van ítélve . Az eredmény azonban nem ez lett : a tizenegy résztvevő feltűnően jó fizikai és lelki állapotban érte el a célt . Mindössze két résztvevőnek kellett a távot néhány kilométerrel lerövidítenie , azt sem rossz fizikai állapotuk , hanem térd- és lábpanaszaik miatt . Senkin sem voltak olyan károsodások megfigyelhetők – a lábpanaszoktól eltekintve – amelyek az utólag , rendkívül pontosan elvégzett laboratóriumi és klinikai vizsgálatokkal megállapíthatók lettek volna . A tény eljutott a köztudatba és a tudományos körökbe , hogy az ember bizonyos körülmények között még a legnagyobb fizikai igénybevétel mellett is képes legalább tíz napon át mindennemű élelmiszer-felvétel nélkül nemcsak vegetálni , hanem minden károsodás nélkül hosszabb utakat is megtenni . Második böjttúra Az első böjttúra biztató eredménye arra ösztönözte a túra kezdeményezőjét és vezetőjét , a stockholmi dr. Lennart Edrén fogorvost , hogy az esemény tizedik évfordulójára egy új böjttúrát szervezzen . Erreaugusztusában került sor . A második alkalommal a résztvevők csoportjatúrázóból állt , akik nem voltak sem sportolók , sem hosszútáv-gyaloglók , hanem átlagos , szellemi foglalkozású emberek . Őket - filmezve - kerékpáron kísérte a huszadik böjtölő . A böjttúrát figyelemmel kísérték még a Karolinska Intézet orvosi egyetemi kutatócsoportja , valamint a stockholmi Gimnasztikai Központi Intézet munkatársai is . A gyaloglókat egy autóbuszban kialakított laboratórium kísérte , amelyben útközben folyamatosan vér- és anyagcsere-vizsgálatokat végeztek . Azes kizárólagos vízfogyasztás helyett most a " diéta " napi7 liter folyadékból állt , amelyből4 litert gyümölcs- és zöldséglé alkotott , továbbá kevés mész ( egy teáskanál Metz aktív mész ) és pollen ( virágportabletták ) . A résztvevők semmilyen szilárd élelmiszert nem fogyasztottak . Általános felfogás szerint egy felnőtt embernek legalább napi000 kilokalóriára van szüksége , azaz azkm-es gyalogút megtételéhez összesen000 kcal-ra . Ezzel szemben a résztvevőknek elég volt napikcal . Az útvonal megegyezett aévvel korábbival, kmnap alatt , átlagosankm naponta . A célba érve senkinek nem voltak észrevehető fájdalmai vagy károsodásai , kivéve a lábpanaszokat és a vízhólyagokat . Asovány , de boldog böjttúrázó szemmel látható ruganyossága , vidám és természetes fellépése , valamint az alapos orvosi vizsgálatok bizonyították , hogy az út végén valamennyien a legjobb egészségnek örvendtek . A böjtöt és a túrát valamennyi résztvevő jól viselte . Az átlagos súlyvesztés anap alattkg volt . A legmeglepőbb a vércukorszint kezdeti süllyedésemg/ 100ml-ről kb.mg/100ml-re , amit úgy a hetedik naptól a vércukorszintmg/ 100ml-re történt megemelkedése követett . Az értékek tehát anapos léböjt végén magasabbak voltak , mint a böjt kezdetén - a nagy fizikai igénybevétel ellenére - mindösszekcal ( szénhidrát ) fogyasztása mellett . Az átlagos testsúlycsökkenés öt böjtölőnél a következőképp alakult: kg zsír,kg víz , kb.kg fehérje . Egy kg fehérje meglehetősen sok , így azt kell feltételeznünk , hogy a böjttúra alatt nyilvánvalóan elhasznált fehérje-" tartalék " a kötőszövetben elraktározott , intermedier anyagcsere többé-kevésbé toxikus anyagcseretermékéből ( salak ) áll . ( A toxikus anyagcseretermékek felhalmozódása nyilvánvalóan csak relatíve fehérjeszegény , teljes értékű táplálkozással akadályozható meg és böjttel távolítható el . ) Ha azt feltételezzük , hogy a böjt alatt elhasznált fehérjék egy része a szív és az erek kötőszöveteiből származik , magyarázatot kapunk arra is , hogy ezeknek a szerveknek a működése miért javult , és a vérnyomás miért csökkent a böjt során . Ha azt a tényt is figyelembe vesszük , hogy anapos böjt után a vér tejsavértéke normális maradtről1 mmol/ 100ml-re süllyedt ) az azt bizonyítja , hogy az izmokban glikogénraktárak működnek . A túra előtt és után végzett vérvizsgálatok eredménye - például a hemoglobinszint és a fehér- és vörösvértestek száma - minden esetben normális volt . A fehérvérsejtszám a legjobb gyaloglók némelyikénél feltűnően alacsony voltami kiváló egészségükre és jó közérzetükre nézve nem tekinthető kórosnak . Épp ellenkezőleg , a védekezőrendszer felesleges felvonulásának hiányaként értékelhető . Annál a böjtölőnél , akinél akut reumatikus gyulladás lépett fel , az első naponmm/h , az naponmm/h leukocita-süllyedést és°C-os lázat mértek . A napra azonban a böjtnek köszönhetően objektíven és szubjektíven is teljesen meggyógyult ( amely láztalanságban és fájdalommentes járásban nyilvánult meg a három nappal korábbi duzzadt térdéhez és lábához képest ) . A rendkívül érzékeny májfunkcióértékek - a GOT és GPT-értékek - mindenkinél teljesen normálisak voltak , azaz a máj a nagy terhelés és az egyoldalú , " autokannibalisztikus hústáplálkozás " ellenére sem szenvedett semmilyen károsodást . Az elektrolitértékek szintén a határértékek között maradtak a valamivel alacsonyabb szérumklorid-értékektől eltekintve , amelyet sóhiányként lehetne értékelni . Sóhiánynak azonban semmilyen más jele nem volt tapasztalható . Az úgynevezett alkálitartalékok sem mutattak semmilyen eltérést - megcáfolva a rettegett éhezési acidózist . A szérumhúgysavértékek enyhén megemelkedtek , amely az előbb említett autokannibalizmussal hozható valószínűleg összefüggésbe . A vér maradék nitrogénértékeiben rendellenesség nem volt tapasztalható , ahogyan a kreatininértékek és a vizeletüledék-értékekben sem , azaz vesekárosodásnak semmi nyoma nem volt kimutatható ( ellentétben azben tapasztaltakkal , ami viszont reverzibilis volt ) . A szérumfehérje valamennyi böjtölőnél a normális értékek között mozgott , ráadásul feltűnően magas volt a vegetáriánusoknál , akiket mindig fehérjehiány-veszélyeztetetteknek gondolnak . Mindez a fehérjefelvétel teljes hiánya ellenére ! Ez ismételten arra a tényre emlékeztet , hogy a nyugati világ lakossága nem fehérje-hiányban , hanem fehérje-túltápláltságban szenved . A szérumkoleszterin minden résztvevőnél folyamatos csökkenést mutatott . Az egyik résztvevőnekmg/ ml volt a böjt előtti ésmg/ ml a böjt utáni koleszterinszintje , aki a kiindulási érték alapján valószínűleg potenciális szívinfarktus-jelöltnek számított . A vizsgálatok pontos adatai , a részletek és a kiértékelés svéd szaklapokban és az amerikai Metabolism című folyóiratban jelent meg . A British Medical Journal decemberén megjelent számában szintén beszámolt erről a böjttúráról . A modern kutatók szemére vetették , hogy gyakran egész életüket valamilyen fehérjemolekula oldalláncának kutatásával töltik anélkül , hogy a táplálkozáskutatás , és a táplálkozás egészségünkre gyakorolt hatásának következményei iránt érdeklődnének . A Bircher-Benner Verlag német kiadójának megjegyzése : Az emberiség sok ezer éves történelmében a túlélés nélkülözhetetlen része volt az üres gyomorral vándorlás képessége , addig míg valami ehetőt nem találtak . Az ember erre van berendezkedve és képes megvalósítására . Az éhezés és a böjtölés közötti különbség : az éhezési ödéma nem a táplálék hiányától keletkezik , hanem a kevés és túlfőzött táplálékoktól ( lásd pl. a sós , szétfőzött levesek a koncentrációs táborokban ) . Kapcsolódó cikkek Böjt Buchinger-böjt Bicsérdizmus Arnold Ehret Paul Bragg Barbara Moore Hivatkozások Források dr. Ralph Bircher : Szigorúan bizalmas , Kétezeregy Kiadó , Paul C. Bragg : A böjt csodája , További információ Böjt Természetgyógyászat