Világbajnokjelöltek versenye
A világbajnokjelöltek versenye (Candidates Tournament) a sakkozás kiemelkedő erősségű sporteseménye, amelynek funkciója, hogy kiválassza azt a versenyzőt, aki a világbajnoki címért megmérkőzhet a regnáló sakkvilágbajnokkal. Először 1950-ben rendezték meg. Az első győztes a szovjet Mihail Botvinnik volt, aki győzelmével egyúttal a világbajnoki címet is megszerezte, mivel Alekszandr Aljechin 1946-ban bekövetkezett halála miatt a sakkvilágbajnoki címnek nem volt védője. A sakk történetében még egy alkalommal, a 2007-es sakkvilágbajnokságon fordult elő, hogy a világbajnokjelöltek versenyének győztese egyben a címet is megszerezte, a többi alkalommal a győztes a világbajnokkal való mérkőzés jogát szerezte meg. A verseny mind a nyílt (amelyen a férfiak és a nők egyaránt részt vehetnek), mind a női sakkvilágbajnoki versenysorozat részét alkotja.

A világbajnokjelöltek versenyének lebonyolítási módja időnként változott, formája 1965-ig többfordulós körmérkőzés, ezt követően kieséses párosmérkőzés volt a kvalifikációt szerzett (általában 8, legfeljebb 15) versenyző között. A világbajnokjelöltek versenyébe többszörös kvalifikációs versenysorozat eredményei alapján juthatnak be a versenyzők. A kvalifikációs versenysorozat részei: a zónaversenyek, kontinensbajnokságok, korábban a zónaközi döntők, amelyeket 2005-ben felváltotta a sakkvilágkupa, és 2008 óta a FIDE Grand Prix versenysorozat összesített eredménye is kvalifikációra jogosít. A versenyt megelőző fél év átlagos Élő-pontszáma alapján a legmagasabb pontszámú egy, legfeljebb két versenyző, valamint az előző világbajnoki döntő vesztese számára is biztosított a részvétel.

2019-től a korábbi zónaközi döntők mintájára egy 105 résztvevős svájci rendszerű versenyt rendeznek FIDE Chess Grand Swiss néven, amelyen a világranglista első 100 helyezettje, valamint a junior és a szenior világbajnok vehet részt. Ugyancsak 2019-től a nők számára is rendeznek világbajnokjelölti versenyt.

Története 
Az 1886-os első hivatalos világbajnokságtól kezdődően a regnáló sakkvilágbajnok kedve szerint alakíthatta ki a világbajnoki mérkőzések feltételeit, és választhatta ki ellenfelét. A feltételek között jelentős szerepe volt a díjalapnak, amelynek előteremtése sok kiváló mester – többek között az egy ideig a világranglistát is vezető magyar Maróczy Géza – számára lehetetlenné tette a világbajnoki cím elérését. A Nemzetközi Sakkszövetség (FIDE) már megalakulása, 1924 óta próbált beavatkozni a férfi és női világbajnokság menetébe, olyan szabályokat alkotva, amelyek biztosítják a címért folyó versengés nyíltságát és azt, hogy valóban a legerősebb játékos viselje a címet.

A FIDE 1927-ben elismerte Capablanca világbajnoki címét, és az elkövetkezendő években arra összpontosított, hogy a világbajnok kihívójának kiválasztásában legyen döntő szerepe. Ennek érdekében 1935-ben olyan határozatot hozott, hogy a világbajnoki mérkőzések befejezését követően „listát kell felállítani azokról a mesterekről, akik az előző hat évben legalább háromszor egyedüli vagy holtversenyes első helyezést értek el olyan versenyen, amelyen legalább 14 résztvevő játszott, és amelyen a résztvevők legalább 70%-a nemzetközi mester volt. Kizárólag csak a listán szereplő versenyzők közül kerülhet ki a világbajnok következő kihívója.”

Az 1938-as AVRO-verseny 
A listán szereplők közül a kihívó személyének kiválasztását illetően 1937-ben hoztak döntést. E szerint: „a listán szereplő versenyzők kétfordulós körmérkőzésen döntik el, hogy közülük ki lesz a világbajnok következő kihívója”. E határozat értelmében kezdték el szervezni az 1938. évi AVRO-versenyt, amelyen a tervek szerint a listán szereplő játékosok mellett az 1937-es Euwe–Aljechin-mérkőzés vesztese vesz részt. Euwe elfogadta a FIDE határozatát, és nyilatkozatot tett arról, hogy amennyiben az Aljechin elleni mérkőzésen megvédi címét, a jövőben a FIDE szabályai szerint kiválasztott kihívó ellen veszi fel a küzdelmet. Aljechin nem tett ilyen értelmű nyilatkozatot, és miután Euwe elvesztette ellene az 1937-es világbajnoki visszavágó mérkőzést, így a FIDE elképzeléseihez a regnáló világbajnok hozzájárulása hiányzott. 1938-ban ennek ellenére ugyan megrendezték az AVRO-versenyt, a végeredményt azonban Aljechin nem tekintette a maga számára kötelezőnek, és a versennyel kapcsolatban ekkoriban már nem is hangoztatták annak világbajnokjelölti kiválasztó jellegét.

Aljechin halála utáni helyzet 
1946. márciusban elhunyt a címvédő Aljechin, és ezzel minden akadály elhárult a FIDE azon törekvései elől, hogy teljes egészében kézben tartsa és szabályozza a világbajnokságok lebonyolítását. 1946. júliusban határozatot fogadtak el arról, hogy az 1938-as AVRO-verseny versenyzőinek részvételével rendezik meg a világbajnoki címet eldöntő tornát.

A FIDE 1946-ban Hágában meghatározta az egyéni világbajnokság további menetének szabályait. Eszerint háromévenként kell világbajnoki párosmérkőzést rendezni, amelyet meg kell előznie a világbajnokjelölt személyét kiválasztó versenysorozatnak, amely zónaversenyekből, egy zónaközi versenyből és egy világbajnokjelölti tornából áll. A versenysorozat győztese játszhat 24 játszmás párosmérkőzést a regnáló világbajnokkal.

A FIDE döntött arról is, hogy a párosmérkőzés döntetlen eredménye esetén a világbajnok megtartja címét. Ha a kihívó megszerzi a világbajnoki címet, akkor a címét elvesztő exvilágbajnok, valamint a következő világbajnokjelölti versenysorozat győztese a regnáló világbajnok részvételével hármas körmérkőzésen dönti el a világbajnoki cím sorsát. Ez a szabály később többször változott. 1957-ben előbb úgy módosult, hogy a címét vesztő világbajnok egy év elteltével visszavágóra hívhatja ki a regnáló világbajnokot, majd később, 1963-tól a visszavágó lehetősége megszűnt. Ilyen hármas körmérkőzésre a sakkozás történetében egyetlen alkalommal került sor: az 1956-os női sakkvilágbajnokság során.

1993-ban az akkori világbajnok Garri Kaszparov megalapította a  Professzionális Sakkozók Szövetségét (PCA), és a PCA fennállása (1993–2007) között két világbajnokot tartottak nyilván. A PCA világbajnoka viselte a „klasszikus sakkvilágbajnok”, míg a FIDE világbajnoka a FIDE-világbajnok címet. Ez idő alatt, 1996–2007 között a FIDE nem rendezett világbajnokjelölti versenyt, a FIDE-világbajnoki címet a zónaversenyeken kvalifikációt szerzett 100–128 versenyző részvételével rendezett, úgynevezett „knock-out” formátumú, egyenes kieséses párosmérkőzések sorozatának megnyerésével lehetett megszerezni.

2010-ben tértek vissza a világbajnokjelöltek versenyének többszakaszos kvalifikációs rendszeréhez, 2013 óta a világbajnokjeltek versenyébe jutott nyolc versenyző kétfordulós körmérkőzésen dönt a kihívó személyéről.

1948–96: Zónaközi döntők és világbajnokjelölti versenyek

1997–2006: Két világbajnok 
1996 után a zónaközi versenyek megszűntek, de a FIDE továbbra is megrendezte a zónaversenyeket.

2007-től: Egyesített cím
A FIDE- és a klasszikus sakkvilágbajnoki cím egyesítése után a sakkvilágkupa és a FIDE Grand Prix versenysorozata biztosít kvalifikációt a világbajnokjelöltek versenyére.

A magyar versenyzők eredményei 
A magyarok közül a világbajnoki versenysorozatban a legtovább Lékó Péter jutott, aki 2004-ben a világbajnoki címért mérkőzött az orosz Vlagyimir Kramnyik ellen. A mérkőzés döntetlenül végződött, ami Kramnyik számára világbajnoki címe megvédését jelentette.

A világbajnokjelöltek versenyébe bejutott magyar versenyzők eredményei: 
Lilienthal Andor, Budapest, 1950. 8. helyezés
Szabó László, Budapest, 1950. 9. helyezés
Szabó László, Zürich, 1953. 12. helyezés
Szabó László, Amszterdam, 1956. 3. helyezés
Benkő Pál, Jugoszlávia, 1959. 8. helyezés
Benkő Pál, Curaçao, 1962. 6. helyezés
Portisch Lajos, Bled, 1965. Negyeddöntő
Portisch Lajos, Porec, 1968. Negyeddöntő
Portisch Lajos, Palma de Mallorca, 1974. Negyeddöntő
Portisch Lajos, Genf, 1977. Elődöntő
Portisch Lajos, Abano Terme, 1980. Elődöntő
Adorján András, Bad Lauterberg, 1980. Negyeddöntő
Ribli Zoltán, London, 1983. Elődöntő
Portisch Lajos, Bad Kissingen, 1983. Negyeddöntő
Portisch Lajos, Montpellier, 1985. 12. helyezés
Ribli Zoltán, Montpellier, 1985. 14. helyezés
Portisch Lajos, Antwerpen, 1989. Negyeddöntő
 Sax Gyula, St. John, 1988. Nyolcaddöntő
 Sax Gyula, Wijk aan Zee, 1991. Nyolcaddöntő
Lékó Péter, Brissago, 2004. Világbajnoki döntő
Lékó Péter, San Luis, 2005. 5. helyezés
Polgár Judit, San Luis, 2005. 8. helyezés
Lékó Péter, Mexikóváros, 2007. 4. helyezés
Polgár Judit, Elista, 2007. Nyolcaddöntő

Jegyzetek

Források 
 FIDE World Championship events 1948-1990, Mark Weeks' sakklapok
 World Championship events 1991-present, Mark Weeks' sakklapok
 World Championships pages , Rybka Chess Közösségi Fórum

Sakkversenyek
Sakktörténelem
A világbajnokjelöltek versenye ( Candidates Tournament ) a sakkozás kiemelkedő erősségű sporteseménye , amelynek funkciója , hogy kiválassza azt a versenyzőt , aki a világbajnoki címért megmérkőzhet a regnáló sakkvilágbajnokkal . Előszörben rendezték meg . Az első győztes a szovjet Mihail Botvinnik volt , aki győzelmével egyúttal a világbajnoki címet is megszerezte , mivel Alekszandr Aljechinban bekövetkezett halála miatt a sakkvilágbajnoki címnek nem volt védője . A sakk történetében még egy alkalommal , aes sakkvilágbajnokságon fordult elő , hogy a világbajnokjelöltek versenyének győztese egyben a címet is megszerezte , a többi alkalommal a győztes a világbajnokkal való mérkőzés jogát szerezte meg . A verseny mind a nyílt ( amelyen a férfiak és a nők egyaránt részt vehetnek ) , mind a női sakkvilágbajnoki versenysorozat részét alkotja . A világbajnokjelöltek versenyének lebonyolítási módja időnként változott , formájaig többfordulós körmérkőzés , ezt követően kieséses párosmérkőzés volt a kvalifikációt szerzett ( általában legfeljebbversenyző között . A világbajnokjelöltek versenyébe többszörös kvalifikációs versenysorozat eredményei alapján juthatnak be a versenyzők . A kvalifikációs versenysorozat részei : a zónaversenyek , kontinensbajnokságok , korábban a zónaközi döntők , amelyeketben felváltotta a sakkvilágkupa , ésóta a FIDE Grand Prix versenysorozat összesített eredménye is kvalifikációra jogosít . A versenyt megelőző fél év átlagos Élő-pontszáma alapján a legmagasabb pontszámú egy , legfeljebb két versenyző , valamint az előző világbajnoki döntő vesztese számára is biztosított a részvétel . 2019-től a korábbi zónaközi döntők mintájára egyrésztvevős svájci rendszerű versenyt rendeznek FIDE Chess Grand Swiss néven , amelyen a világranglista elsőhelyezettje , valamint a junior és a szenior világbajnok vehet részt . Ugyancsaktől a nők számára is rendeznek világbajnokjelölti versenyt . Története Azos első hivatalos világbajnokságtól kezdődően a regnáló sakkvilágbajnok kedve szerint alakíthatta ki a világbajnoki mérkőzések feltételeit , és választhatta ki ellenfelét . A feltételek között jelentős szerepe volt a díjalapnak , amelynek előteremtése sok kiváló mester – többek között az egy ideig a világranglistát is vezető magyar Maróczy Géza – számára lehetetlenné tette a világbajnoki cím elérését . A Nemzetközi Sakkszövetség ( FIDE ) már megalakulása, óta próbált beavatkozni a férfi és női világbajnokság menetébe , olyan szabályokat alkotva , amelyek biztosítják a címért folyó versengés nyíltságát és azt , hogy valóban a legerősebb játékos viselje a címet . A FIDEben elismerte Capablanca világbajnoki címét , és az elkövetkezendő években arra összpontosított , hogy a világbajnok kihívójának kiválasztásában legyen döntő szerepe . Ennek érdekébenben olyan határozatot hozott , hogy a világbajnoki mérkőzések befejezését követően „ listát kell felállítani azokról a mesterekről , akik az előző hat évben legalább háromszor egyedüli vagy holtversenyes első helyezést értek el olyan versenyen , amelyen legalábbrésztvevő játszott , és amelyen a résztvevők legalább-a nemzetközi mester volt . Kizárólag csak a listán szereplő versenyzők közül kerülhet ki a világbajnok következő kihívója.” Azas AVRO-verseny A listán szereplők közül a kihívó személyének kiválasztását illetőenben hoztak döntést . E szerint : „ a listán szereplő versenyzők kétfordulós körmérkőzésen döntik el , hogy közülük ki lesz a világbajnok következő kihívója” . E határozat értelmében kezdték el szervezni az évi AVRO-versenyt , amelyen a tervek szerint a listán szereplő játékosok mellett azes Euwe–Aljechin-mérkőzés vesztese vesz részt . Euwe elfogadta a FIDE határozatát , és nyilatkozatot tett arról , hogy amennyiben az Aljechin elleni mérkőzésen megvédi címét , a jövőben a FIDE szabályai szerint kiválasztott kihívó ellen veszi fel a küzdelmet . Aljechin nem tett ilyen értelmű nyilatkozatot , és miután Euwe elvesztette ellene azes világbajnoki visszavágó mérkőzést , így a FIDE elképzeléseihez a regnáló világbajnok hozzájárulása hiányzott.ban ennek ellenére ugyan megrendezték az AVRO-versenyt , a végeredményt azonban Aljechin nem tekintette a maga számára kötelezőnek , és a versennyel kapcsolatban ekkoriban már nem is hangoztatták annak világbajnokjelölti kiválasztó jellegét . Aljechin halála utáni helyzet 1946. márciusban elhunyt a címvédő Aljechin , és ezzel minden akadály elhárult a FIDE azon törekvései elől , hogy teljes egészében kézben tartsa és szabályozza a világbajnokságok lebonyolítását. júliusban határozatot fogadtak el arról , hogy azas AVRO-verseny versenyzőinek részvételével rendezik meg a világbajnoki címet eldöntő tornát . A FIDEban Hágában meghatározta az egyéni világbajnokság további menetének szabályait . Eszerint háromévenként kell világbajnoki párosmérkőzést rendezni , amelyet meg kell előznie a világbajnokjelölt személyét kiválasztó versenysorozatnak , amely zónaversenyekből , egy zónaközi versenyből és egy világbajnokjelölti tornából áll . A versenysorozat győztese játszhatjátszmás párosmérkőzést a regnáló világbajnokkal . A FIDE döntött arról is , hogy a párosmérkőzés döntetlen eredménye esetén a világbajnok megtartja címét . Ha a kihívó megszerzi a világbajnoki címet , akkor a címét elvesztő exvilágbajnok , valamint a következő világbajnokjelölti versenysorozat győztese a regnáló világbajnok részvételével hármas körmérkőzésen dönti el a világbajnoki cím sorsát . Ez a szabály később többször változott.ben előbb úgy módosult , hogy a címét vesztő világbajnok egy év elteltével visszavágóra hívhatja ki a regnáló világbajnokot , majd később,tól a visszavágó lehetősége megszűnt . Ilyen hármas körmérkőzésre a sakkozás történetében egyetlen alkalommal került sor : azos női sakkvilágbajnokság során . 1993-ban az akkori világbajnok Garri Kaszparov megalapította a Professzionális Sakkozók Szövetségét ( PCA ) , és a PCA fennállása2007 ) között két világbajnokot tartottak nyilván . A PCA világbajnoka viselte a „ klasszikus sakkvilágbajnok” , míg a FIDE világbajnoka a FIDE-világbajnok címet . Ez idő alatt,2007 között a FIDE nem rendezett világbajnokjelölti versenyt , a FIDE-világbajnoki címet a zónaversenyeken kvalifikációt szerzett128 versenyző részvételével rendezett , úgynevezett „ knock-out” formátumú , egyenes kieséses párosmérkőzések sorozatának megnyerésével lehetett megszerezni . 2010-ben tértek vissza a világbajnokjelöltek versenyének többszakaszos kvalifikációs rendszeréhez,óta a világbajnokjeltek versenyébe jutott nyolc versenyző kétfordulós körmérkőzésen dönt a kihívó személyéről . 1948–96 : Zónaközi döntők és világbajnokjelölti versenyek 1997–2006 : Két világbajnok 1996 után a zónaközi versenyek megszűntek , de a FIDE továbbra is megrendezte a zónaversenyeket . 2007-től : Egyesített cím A FIDE- és a klasszikus sakkvilágbajnoki cím egyesítése után a sakkvilágkupa és a FIDE Grand Prix versenysorozata biztosít kvalifikációt a világbajnokjelöltek versenyére . A magyar versenyzők eredményei A magyarok közül a világbajnoki versenysorozatban a legtovább Lékó Péter jutott , akiben a világbajnoki címért mérkőzött az orosz Vlagyimir Kramnyik ellen . A mérkőzés döntetlenül végződött , ami Kramnyik számára világbajnoki címe megvédését jelentette . A világbajnokjelöltek versenyébe bejutott magyar versenyzők eredményei : Lilienthal Andor, Budapest , helyezés Szabó László , Budapest , helyezés Szabó László , Zürich , helyezés Szabó László , Amszterdam , helyezés Benkő Pál , Jugoszlávia , helyezés Benkő Pál , Curaçao , helyezés Portisch Lajos , Bled , Negyeddöntő Portisch Lajos , Porec , Negyeddöntő Portisch Lajos , Palma de Mallorca , Negyeddöntő Portisch Lajos , Genf , Elődöntő Portisch Lajos , Abano Terme , Elődöntő Adorján András, Bad Lauterberg , Negyeddöntő Ribli Zoltán , London , Elődöntő Portisch Lajos, Bad Kissingen , Negyeddöntő Portisch Lajos , Montpellier , helyezés Ribli Zoltán , Montpellier , helyezés Portisch Lajos , Antwerpen , Negyeddöntő Sax Gyula , St . John , Nyolcaddöntő Sax Gyula , Wijk aan Zee , Nyolcaddöntő Lékó Péter, Brissago , Világbajnoki döntő Lékó Péter , San Luis , helyezés Polgár Judit , San Luis , helyezés Lékó Péter , Mexikóváros , helyezés Polgár Judit , Elista , Nyolcaddöntő Jegyzetek Források FIDE World Championship events Mark Weeks' sakklapok World Championship eventspresent , Mark Weeks' sakklapok World Championships pages , Rybka Chess Közösségi Fórum Sakkversenyek Sakktörténelem