Germanodactylus
A Germanodactylus („német ujjú”) a pteroszauruszok rendjébe tartozó repülő őshüllők fosszilis neme, amely a késő jura korban élt. Fosszíliái Németországból, főleg a solnhofeni mészkőből kerültek elő. Jellegzetessége volt a feje tetején végigfutó, félig csontos taraj.

Megjelenése

A Germanodactylusok súlyra hollóméretű állatok voltak. A G. cristatus szárnyfesztávolsága 98 cm volt, koponyája pedig 13 cm hosszú. A G. rhamphastinus valamivel nagyobb volt, fesztávja 108 cm, feje pedig 21 cm-es.

A Germanodactylus fején tarajt viselt, amelynek volt egy csontos része (a koponya közepén végigfutó alacsony kiemelkedés) és egy lágyszövetes rész, amely több mint megkétszerezte a taraj magasságát. A G. rhamphastinus-nál a csontos kiemelkedés magasabb volt, mint a G. cristatus-nál. A lágyszövetes rész létét csak 2002-ben ismerte fel S. Christopher Bennett; feltehetően elszarusodott bőrszövetből állt. A Germanodactylus az első repülő őshüllő, amelyiknél sikerült bebizonyítani, hogy a taraj nem csak csontból állt, de feltehetően a többi pteroszaurusz fején is díszelegtek hasonló struktúrák. Az ismert fajok kozül a legkisebb taraja az Austriadactylus-nak volt, míg a legfejlettebb a Hamipterus-é és Tapejara-é. A Darwinopterus és a Cuspicephalus fején sajátos szerkezetű, rostos csontból álló kiemelkedést viselt.

Taxonómia
A Germanodactylus nem annyira specializált, mint a kréta pteroszauruszai és a csoporton belül többször átsorolták. A genus elnevezője, Jang Csung-tien külön családot is alkotott a részére. Bennett a genust a Pterodactylidae családba helyezte, Alexander W.A. Kellner is a Pterodactylusok rokonának vélte 2003-as filogenetikai könyvében. David M. Unwin a Dsungaripteroideákkal rokonította őket; ez a család később kagylóevésre specializálódott.

Felfedezése

A G. cristatus első fosszíliáját 1892-ben találták a németországi Eichstättben, solnhofeni mészkőben. Leírását 1901-ben közölte Plieninger, aki Pterodactylus kochi-nak nevezte el. Mai fajnevét (cristatus, jelentése tarajos) Carl Wiman adta neki 1925-ben. 1964-ben Jang Csung-tien külön genusba helyezte a fajt. A G. ramphastinus-t már 1851-ben leírta Johann Andreas Wagner, mint az (azóta már elavult) Ornithocephalus nem egyik tagját. Fajneve a tukán görög nevéből (ramphastinos) származik. A fosszíliát ugyanebben az évben találták a német Daitingban. A Germanodactylus nembe Peter Wellnhofer sorolta 1970-ben.

Bennett 1996-ban felvetette, hogy a Germanodactylus a Pterodactylus fiatal formája lehet, de ezt az állítását később többen cáfolták (köztük saját maga is). 2006-ban újraértékelte a genust és mindkét faját megalapozottnak találta. A G. cristatus-nak négy fosszíliája ismert, közülük kettő fiatal példány; a G. rhamphastinus-nak két kövülete maradt fenn. Jellegzetes tulajdonságaik az állkapocs egészen hegyes vége, az erőteljes 4-5 premaxilláris és 8-12 maxilláris fog (külön a bal és jobb oldalon), amelyek mérete a Pterodactylus-tól eltérően nem növekszik az állkapocs csúcsa irányában; a fenestra antorbitalis (szemüreg előtti koponyanyílás) kétszer hosszabb a szemüregnél és más, arányokban mutatkozó különbségek. A G. cristatus és a G. rhampastinus közötti különbség, hogy az elsőnek nincsenek fogai az állkapocs csúcsán és általában kevesebb foga van (~13 a felső állkapocs mindkét oldalán, ~12 alul; szemben a G. rhamphastinus felül 16, alul 15 fogszámával.

Jegyzetek

Fordítás 

Jura időszaki pteroszauruszok
Hüllőnemek
Solnhofen élővilága
A Germanodactylus ( „ német ujjú” ) a pteroszauruszok rendjébe tartozó repülő őshüllők fosszilis neme , amely a késő jura korban élt . Fosszíliái Németországból , főleg a solnhofeni mészkőből kerültek elő . Jellegzetessége volt a feje tetején végigfutó , félig csontos taraj. Megjelenése A Germanodactylusok súlyra hollóméretű állatok voltak . A G. cristatus szárnyfesztávolságacm volt , koponyája pedigcm hosszú . A G. rhamphastinus valamivel nagyobb volt , fesztávjacm , feje pedigcm-es . A Germanodactylus fején tarajt viselt , amelynek volt egy csontos része ( a koponya közepén végigfutó alacsony kiemelkedés ) és egy lágyszövetes rész , amely több mint megkétszerezte a taraj magasságát . A G. rhamphastinus-nál a csontos kiemelkedés magasabb volt , mint a G. cristatus-nál . A lágyszövetes rész létét csakben ismerte fel S. Christopher Bennett ; feltehetően elszarusodott bőrszövetből állt . A Germanodactylus az első repülő őshüllő , amelyiknél sikerült bebizonyítani , hogy a taraj nem csak csontból állt , de feltehetően a többi pteroszaurusz fején is díszelegtek hasonló struktúrák . Az ismert fajok kozül a legkisebb taraja az Austriadactylus-nak volt , míg a legfejlettebb a Hamipterus-é és Tapejara-é . A Darwinopterus és a Cuspicephalus fején sajátos szerkezetű , rostos csontból álló kiemelkedést viselt . Taxonómia A Germanodactylus nem annyira specializált , mint a kréta pteroszauruszai és a csoporton belül többször átsorolták . A genus elnevezője , Jang Csung-tien külön családot is alkotott a részére . Bennett a genust a Pterodactylidae családba helyezte , Alexander W.A . Kellner is a Pterodactylusok rokonának vélteas filogenetikai könyvében . David M. Unwin a Dsungaripteroideákkal rokonította őket ; ez a család később kagylóevésre specializálódott . Felfedezése A G. cristatus első fosszíliájátben találták a németországi Eichstättben , solnhofeni mészkőben . Leírásátben közölte Plieninger , aki Pterodactylus kochi-nak nevezte el . Mai fajnevét ( cristatus , jelentése tarajos ) Carl Wiman adta nekiben.ben Jang Csung-tien külön genusba helyezte a fajt . A G. ramphastinus-t márben leírta Johann Andreas Wagner , mint az ( azóta már elavult ) Ornithocephalus nem egyik tagját . Fajneve a tukán görög nevéből ( ramphastinos ) származik . A fosszíliát ugyanebben az évben találták a német Daitingban . A Germanodactylus nembe Peter Wellnhofer soroltaben . Bennettban felvetette , hogy a Germanodactylus a Pterodactylus fiatal formája lehet , de ezt az állítását később többen cáfolták ( köztük saját maga is ) .ban újraértékelte a genust és mindkét faját megalapozottnak találta . A G. cristatus-nak négy fosszíliája ismert , közülük kettő fiatal példány ; a G. rhamphastinus-nak két kövülete maradt fenn . Jellegzetes tulajdonságaik az állkapocs egészen hegyes vége , az erőteljespremaxilláris ésmaxilláris fog ( külön a bal és jobb oldalon ) , amelyek mérete a Pterodactylus-tól eltérően nem növekszik az állkapocs csúcsa irányában ; a fenestra antorbitalis ( szemüreg előtti koponyanyílás ) kétszer hosszabb a szemüregnél és más , arányokban mutatkozó különbségek . A G. cristatus és a G. rhampastinus közötti különbség , hogy az elsőnek nincsenek fogai az állkapocs csúcsán és általában kevesebb foga vana felső állkapocs mindkét oldalán, alul ; szemben a G. rhamphastinus felül alulfogszámával . Jegyzetek Fordítás Jura időszaki pteroszauruszok Hüllőnemek Solnhofen élővilága