Pogány Béla (fizikus)
Pogány Béla (Budapest, 1887. április 1. – Budapest, 1943. december 23.) fizikus, geofizikus, egyetemi tanár, a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja. Munkássága a fénytan, spektroszkópia területén kimagasló jelentőségű.

Életútja 
1905-ben a Budapesti Tudományegyetemre iratkozott be, majd két év elteltével, 1907-től a Göttingeni Egyetemen folytatta felsőfokú tanulmányait. 1911-ben Göttingenben szerezte meg bölcsészdoktori oklevelét, amelyet még ugyanabban az évben matematika–fizika szakos tanári oklevéllel egészített ki a Budapesti Tudományegyetemen. 1911-től két éven át részt vett Eötvös Loránd erdélyi geofizikai kutatásaiban, a nagy tudós közvetlen munkatársaként. 1913-tól gyakornokként, illetve tanársegédként oktatott a  Kolozsvári Ferenc József Tudományegyetem kísérleti fizikai tanszékén. 1916-ban az optika tárgyköréből magántanári képesítést szerzett, 1918-ban pedig az általános kísérleti természettan nyilvános rendkívüli tanárává nevezték ki. 1919-ben követte az elcsatolt országrészből ideiglenesen Budapestre, majd Szegedre menekített egyetemet. 1921-től 1923-ig, immár Szegeden, az egyetem kísérleti fizikai tanszékének nyilvános rendes tanára volt. Ezzel egyidejűleg, 1922-től 1924-ig a Német Tudományos Segélyegylet (NDW) meghívására Jénában végzett a relativitáselmélettel kapcsolatos kutatásokat.

Időközben 1923-ban kinevezték a Királyi József Műegyetemre a fizikai tanszék nyilvános rendes tanárává, itt vezette az oktatómunkát egészen haláláig. Ezzel párhuzamosan 1933–1934-ben a gépészmérnöki kar, 1934–1935-ben a gépész- és vegyészmérnöki kar dékáni tisztét is ellátta. 1939-től haláláig a felsőház tagja volt.

Munkássága 
Fő kutatási területe a fizikán belül a fénytan (optika) és a hangtan (akusztika) volt. Pályája elején behatóan vizsgálta a fénypolarizáció jelenségét, a katódporlasztás útján előállított fém vékonyrétegek optikai és elektromos sajátosságait, valamint a nem ferromágneses fémekben végbemenő magnetooptikai Faraday-jelenséget. Tanszékén Schmid Rezsővel együtt spektroszkópiai laboratóriumot rendezett be, ahol munkatársaikkal együtt jelentős eredményeket értek el a molekulák és nemesgázok színképelemzése területén (pl. Zeeman-jelenség a kriptonban). 1926-ban megismételte a relativitáselmélet bizonyítására, forgó test szögsebességének meghatározására alkalmas Sagnac-kísérletet, elődeinél kielégítőbb pontosságú eredménnyel.

Pályája utolsó szakaszában geofizikával és elektromosságtannal is foglalkozott. Fekete Jenővel és másokkal együtt az 1930-as években reflexiós szeizmikus méréseket végzett az Alföldön és a Duna völgyében. Megépítette saját fejlesztésű, szeizmikus elven működő kondenzátormikrofonját, amelynek segítségével lehetővé vált a föld alatti geológiai alakulatok felismerése. 

1924-től 1940-ig a Mathematikai és Physikai Lapok társszerkesztője volt.

Társasági tagságai és elismerései 
1918-ban a Magyar Tudományos Akadémia levelező, 1931-ben rendes tagjává választották. 1924-től 1940-ig titkári teendőket látott el az Eötvös Loránd Matematikai és Fizikai Társulatban, amelynek 1940–1942-ben alelnöke, majd 1942-től haláláig elnöke is volt. Szintén elnökölte az Országos Világítástechnikai Bizottság munkáját, valamint tagja volt a Német Fizikai Társaságnak.

Tudományos munkássága elismeréseként 1937-ben elnyerte az MTA Marczibányi-jutalmát, 1941-ben pedig a Corvin-koszorút vehette át.

Főbb művei

Források

További információk

Magyar fizikusok
Magyar geofizikusok
Magyar egyetemi, főiskolai oktatók
MTA-tagok
Corvin-koszorúsok
Budapesten született személyek
1887-ben született személyek
1943-ban elhunyt személyek
Pogány Béla ( Budapest , április – Budapest , december ) fizikus , geofizikus , egyetemi tanár , a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja . Munkássága a fénytan , spektroszkópia területén kimagasló jelentőségű . Életútja 1905-ben a Budapesti Tudományegyetemre iratkozott be , majd két év elteltével,től a Göttingeni Egyetemen folytatta felsőfokú tanulmányait.ben Göttingenben szerezte meg bölcsészdoktori oklevelét , amelyet még ugyanabban az évben matematika–fizika szakos tanári oklevéllel egészített ki a Budapesti Tudományegyetemen.től két éven át részt vett Eötvös Loránd erdélyi geofizikai kutatásaiban , a nagy tudós közvetlen munkatársaként.tól gyakornokként , illetve tanársegédként oktatott a Kolozsvári Ferenc József Tudományegyetem kísérleti fizikai tanszékén.ban az optika tárgyköréből magántanári képesítést szerzett, ban pedig az általános kísérleti természettan nyilvános rendkívüli tanárává nevezték ki.ben követte az elcsatolt országrészből ideiglenesen Budapestre , majd Szegedre menekített egyetemet.tőlig , immár Szegeden , az egyetem kísérleti fizikai tanszékének nyilvános rendes tanára volt . Ezzel egyidejűleg,tőlig a Német Tudományos Segélyegylet ( NDW ) meghívására Jénában végzett a relativitáselmélettel kapcsolatos kutatásokat . Időközbenban kinevezték a Királyi József Műegyetemre a fizikai tanszék nyilvános rendes tanárává , itt vezette az oktatómunkát egészen haláláig . Ezzel párhuzamosan1934-ben a gépészmérnöki kar, 1935-ben a gépész- és vegyészmérnöki kar dékáni tisztét is ellátta.től haláláig a felsőház tagja volt . Munkássága Fő kutatási területe a fizikán belül a fénytan ( optika ) és a hangtan ( akusztika ) volt . Pályája elején behatóan vizsgálta a fénypolarizáció jelenségét , a katódporlasztás útján előállított fém vékonyrétegek optikai és elektromos sajátosságait , valamint a nem ferromágneses fémekben végbemenő magnetooptikai Faraday-jelenséget . Tanszékén Schmid Rezsővel együtt spektroszkópiai laboratóriumot rendezett be , ahol munkatársaikkal együtt jelentős eredményeket értek el a molekulák és nemesgázok színképelemzése területén ( pl . Zeeman-jelenség a kriptonban ) .ban megismételte a relativitáselmélet bizonyítására , forgó test szögsebességének meghatározására alkalmas Sagnac-kísérletet , elődeinél kielégítőbb pontosságú eredménnyel . Pályája utolsó szakaszában geofizikával és elektromosságtannal is foglalkozott . Fekete Jenővel és másokkal együtt azas években reflexiós szeizmikus méréseket végzett az Alföldön és a Duna völgyében . Megépítette saját fejlesztésű , szeizmikus elven működő kondenzátormikrofonját , amelynek segítségével lehetővé vált a föld alatti geológiai alakulatok felismerése . 1924-tőlig a Mathematikai és Physikai Lapok társszerkesztője volt . Társasági tagságai és elismerései 1918-ban a Magyar Tudományos Akadémia levelező, ben rendes tagjává választották.tőlig titkári teendőket látott el az Eötvös Loránd Matematikai és Fizikai Társulatban , amelynek1942-ben alelnöke , majdtől haláláig elnöke is volt . Szintén elnökölte az Országos Világítástechnikai Bizottság munkáját , valamint tagja volt a Német Fizikai Társaságnak . Tudományos munkássága elismerésekéntben elnyerte az MTA Marczibányi-jutalmát, ben pedig a Corvin-koszorút vehette át . Főbb művei Források További információk Magyar fizikusok Magyar geofizikusok Magyar egyetemi , főiskolai oktatók MTA-tagok Corvin-koszorúsok Budapesten született személyek 1887-ben született személyek 1943-ban elhunyt személyek