Kínai buddhista kánon
A kínai buddhista kánon (大藏經 Dàcsàngcsīng) (japán: 大蔵経 Daizōkyō, koreai: 대장경 Daejanggyeong, vietnámi: Đại tạng kinh) azon buddhista irodalmak összessége, amelyeket a Kínában, Japánban, Koreában és Vietnámban kanonikusnak tekintenek. A kánon hagyományos elnevezése Dàcsàngcsīng (大藏經), amely jelentése "a szúrák nagy kincse".

Tartalma
A kínai buddhista kánon tartalmazza az ágamákat, a vinaját és a korai buddhista iskolák abhidharma szövegeit. Ezen felül ide tartoznak még a mahájána szútrák és egyéb ezoterikus buddhista szövegek.

Változatok
Kelet-Ázsiában a kánonnak sokféle változata létezik és létezett a múltban is. Egy korai változata a 7. századi Fangsan kőszútrák (房山石經).A korai Lung-tripitaka (龍藏), Dzsiahszing-tripitaka (嘉興藏) és a Csaocseng Csin-tripitaka a mai napig fennmaradt nyomtatott formában. A Tripitaka Koreana és a Csenlong-tripitaka fatáblákba vésett szövegek gyűjteményei. A Tripitaka Koreana vagy más néven Palman Daejanggyeong szövegeit 1236. és 1251. között, a koreai Korjo dinasztia idején vésték 81 340 fatáblára. A táblákon szereplő 52 382 960 karakter közül egyetlen ismert íráshibát sem ismernek. A gyűjteményt a dél-koreai Heinsza templomban őrzik.

A kánon egyik leggyakrabban használt változata a Taisó Sinsú Daidzsókjó (Taishō Tripiṭaka, 大正新脩大藏經). A mű a Taisó-kor után kapta nevét, a modern szabványosított kiadást Tokióban adták ki 1924-1934 között. Ez az egyetlen írásjelekkel ellátott tripitaka. A mű száz kötetet tartalmaz.

A Dzsokudzsokjo (Hszucsangcsing) (卍續藏) verziót - amely a kánon egy másik változatának a kiegészítő írása - gyakran kiegészítőként használják olyan buddhista szövegek mellé, amelyek nem tartoznak a Taisó Tripitakába. A Dzsiahszing Tripitakát a Ming- és a Csing-dinasztia buddhista szövegeinek kiegészítéseként használják, amikhez további kiegészítőket írt egy bizonyos Dacsangcsing Bu Bian (大藏經補編) 1986-ban.

A Tripitaka Szinicsában szereplő kínai kéziratok (中華大藏經–漢文部份 Zhonghua Dazangjing: Hanwen bufen) a kanonikus szövegek új változatait jelentik, amelynek 107 kötetét 1983. és 1997. között adott ki a Csonghua könyv cég Pekingben. Ezekben régi buddhista szövegek fényképei és számos újonnan felfedezett írás található.

Nyelvek
A szövegek nagy része klasszikus kínai nyelven íródott. A Mi Tripitaka (蕃大藏經) a tangut nyelvű kánon. Eric Grinstead kiadott egy tangut nyelvű gyűjteményt 1971-ben, Új Delhiben A Tangut Tripitaka címmel. A Taisó kiadás tartalmaz klasszikus japán nyelvű munkákat. A Tripitaka Szinicsa tibeti nyelvű részeket is tartalmaz.

Minták

Jegyzetek

Kapcsolódó szócikkek 
 Páli kánon (Tipitaka)
 Tibeti buddhista kánon

Külső hivatkozások
A kínai kánon (Bevezető)
WWW Kínai buddhista szövegek adatbázisa
Kínai buddhista kánon - elektromos szöveggyűjtemény, Taipei kiadás
Taisó Tripiṭaka, SAT
Kelet-ázsiai buddhista tanulmányok
Digitális adatbázis - Buddhista Tripitaka katalógus
fordítások bibliográfiája - a kínai buddhista kánonból nyugati nyelvekre
egyéb forrás: CBETA
Buddhista írások sokféle nyelven

Buddhista szövegek
A kínai buddhista kánon ( 大藏經 Dàcsàngcsīng ) ( japán : 大蔵経 Daizōkyō , koreai : 대장경 Daejanggyeong , vietnámi : Đại tạng kinh ) azon buddhista irodalmak összessége , amelyeket a Kínában , Japánban , Koreában és Vietnámban kanonikusnak tekintenek . A kánon hagyományos elnevezése Dàcsàngcsīng ( 大藏經 ) , amely jelentése " a szúrák nagy kincse " . Tartalma A kínai buddhista kánon tartalmazza az ágamákat , a vinaját és a korai buddhista iskolák abhidharma szövegeit . Ezen felül ide tartoznak még a mahájána szútrák és egyéb ezoterikus buddhista szövegek . Változatok Kelet-Ázsiában a kánonnak sokféle változata létezik és létezett a múltban is . Egy korai változata a századi Fangsan kőszútrák ( 房山石經).A korai Lung-tripitaka ( 龍藏 ) , Dzsiahszing-tripitaka ( 嘉興藏 ) és a Csaocseng Csin-tripitaka a mai napig fennmaradt nyomtatott formában . A Tripitaka Koreana és a Csenlong-tripitaka fatáblákba vésett szövegek gyűjteményei . A Tripitaka Koreana vagy más néven Palman Daejanggyeong szövegeit és között , a koreai Korjo dinasztia idején vésték340 fatáblára . A táblákon szereplő382karakter közül egyetlen ismert íráshibát sem ismernek . A gyűjteményt a dél-koreai Heinsza templomban őrzik . A kánon egyik leggyakrabban használt változata a Taisó Sinsú Daidzsókjó ( Taishō Tripiṭaka, 大正新脩大藏經 ) . A mű a Taisó-kor után kapta nevét , a modern szabványosított kiadást Tokióban adták kiközött . Ez az egyetlen írásjelekkel ellátott tripitaka . A mű száz kötetet tartalmaz . A Dzsokudzsokjo ( Hszucsangcsing ) ( 卍續藏 ) verziót - amely a kánon egy másik változatának a kiegészítő írása - gyakran kiegészítőként használják olyan buddhista szövegek mellé , amelyek nem tartoznak a Taisó Tripitakába . A Dzsiahszing Tripitakát a Ming- és a Csing-dinasztia buddhista szövegeinek kiegészítéseként használják , amikhez további kiegészítőket írt egy bizonyos Dacsangcsing Bu Bian ( 大藏經補編) ban . A Tripitaka Szinicsában szereplő kínai kéziratok ( 中華大藏經–漢文部份 Zhonghua Dazangjing : Hanwen bufen ) a kanonikus szövegek új változatait jelentik , amelynekkötetét és között adott ki a Csonghua könyv cég Pekingben . Ezekben régi buddhista szövegek fényképei és számos újonnan felfedezett írás található . Nyelvek A szövegek nagy része klasszikus kínai nyelven íródott . A Mi Tripitaka ( 蕃大藏經 ) a tangut nyelvű kánon . Eric Grinstead kiadott egy tangut nyelvű gyűjteménytben , Új Delhiben A Tangut Tripitaka címmel . A Taisó kiadás tartalmaz klasszikus japán nyelvű munkákat . A Tripitaka Szinicsa tibeti nyelvű részeket is tartalmaz . Minták Jegyzetek Kapcsolódó szócikkek Páli kánon ( Tipitaka ) Tibeti buddhista kánon Külső hivatkozások A kínai kánon ( Bevezető ) WWW Kínai buddhista szövegek adatbázisa Kínai buddhista kánon - elektromos szöveggyűjtemény , Taipei kiadás Taisó Tripiṭaka , SAT Kelet-ázsiai buddhista tanulmányok Digitális adatbázis - Buddhista Tripitaka katalógus fordítások bibliográfiája - a kínai buddhista kánonból nyugati nyelvekre egyéb forrás : CBETA Buddhista írások sokféle nyelven Buddhista szövegek