Bálint Péter (orvos)
Bálint Péter (Budapest, 1911. augusztus 26. – Budapest, 1998. április 17.) magyar orvos, nefrológus, fiziológus, patofiziológus, egyetemi tanár, a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja. A veseműködés élettani folyamatainak és szabályozórendszerének kiváló tudósa volt, kísérletes úton feltárta az akut és krónikus veseelégtelenség kórlefolyását, kidolgozta terápiás gyógyászatuk módszerét. Három évtizeden keresztül (1950–1981) volt a budapesti orvosegyetem élettani intézetének igazgatója, tanszékvezető egyetemi tanára, Bálint András színművész apja.

Életútja 
Apja Bálint Zoltán (1871–1939) neves építész, anyja Kedačić Stefánia (1880–1961). Nagybátyjai Bálint Imre (1873–1943) közgazdász, újságíró és Bálint Rezső (1874–1929) orvos, belgyógyász. 

A budapesti Pázmány Péter Tudományegyetemen szerezte meg orvosi oklevelét 1934-ben, amelyet 1936-ban bölcsészdoktori képesítéssel egészített ki. 1936-tól 1946-ig a pécsi Erzsébet Tudományegyetem belgyógyászati klinikáján tevékenykedett Donhoffer Szilárd mellett gyakornokként, majd tanársegédként. A második világháború éveiben a keleti front egyik hadi kórházában teljesített katonaorvosi szolgálatot. 1946-tól a budapesti Pázmány Péter Tudományegyetem I. számú belgyógyászati klinikájának főorvosa volt, majd az orvostudományi kar önállósulását, a Budapesti Orvostudományi Egyetem létrejöttét követően, 1950-től 1981-ig az élettan tanszékvezető egyetemi tanára, illetve az egyetemi élettani intézet igazgatója volt. Időközben 1952-ben egyszerűsített eljárással megkapta az orvostudományok kandidátusa, 1955-ös védését követően pedig az orvostudományok doktora címet. 1981-es nyugdíjazásától 1994-ig tudományos tanácsadóként segítette a tanszéken folyó szakmai munkát.

Munkássága 
Fő kutatási területe a veseműködés és a vesekeringés szabályozásának élettana, valamint a veseelégtelenségek kísérletes patológiája volt. Közvetlen módszert dolgozott ki a vese-vérátáramlás meghatározására, revízió alá vette és tökéletesítette a vese szűrőképességét számszerű értékben kifejező ún. clearence (tisztítási hányados) mérésének módszertanát. A vese idegi szabályozása kapcsán több felismerés fűződik a nevéhez, egyebek mellett vizsgálta a vesecsatornákban zajló visszaszívási folyamatok (tubuláris reabszorpció), a vérvesztés nyomán beálló vizeletleállás (posthaemorrhagiás anuria) idegrendszeri vonatkozásait. Jelentős eredményeket ért el a poszttraumás akut és krónikus veseelégtelenségek, a visszafordíthatatlan sokkvese, valamint az ezek nyomában fellépő vérkeringési elváltozások kórtani lefolyásának és terápiás gyógyászatának kísérletes kutatásában. Felismerte, hogy a vese véráramlása még súlyos vesebetegségek esetén is megtartott. Jelentősek a vér fehérjéire vonatkozó vizsgálatai, fontos kóroktani összefüggéseket állapított meg a veseelégtelenség és a nitrogénvegyületek, illetve a só véráramban való felszaporodása (azotémia, hiperszalémia) között.

Könyvei és tanulmányai magyar, német és angol nyelven jelentek meg. Laboratóriumi diagnosztikai tankönyve („a labororvosok bibliája”) 1952 és 1962 között három kiadást ért meg; orvosi élettani egyetemi jegyzete 1972 és 1986 között ötször jelent meg. 1983-tól az Acta Physiologica Hungarica főszerkesztője volt.

Társasági tagságai és elismerései 
1970-ben a Magyar Tudományos Akadémia levelező, 1976-ban rendes tagjává választották. Széleskörű nyelvismerete (angol, német, francia felsőfokon, orosz, olasz középfok, spanyol, szerb-horvát alapfok) nagyban segítette szakmai előmenetelét. Az Egyetem Baráti Körének első elnöke volt (1989-1991). Fontosabb kitüntetései: Népköztársasági Érdemérem arany fokozata (1950), Szocialista Munkáért Érdemérem (1955), Hufeland-kitüntetés ezüst fokozat (NDK, 1964), MOTESZ I. díj (1967), Szent-Györgyi Albert-díj (1996).1966-tól vezetőségi tagja volt a Magyar Élettani Társaságnak, emellett a Magyar Urológus Társaság alelnökeként is tevékenykedett. 1970-ben tiszteleti tagjául választotta a Német Demokratikus Köztársaság Nefrológiai Társasága, 1972 után pedig részt vett a Nemzetközi Nefrológiai Egyesület (ISN) végrehajtó bizottságának munkájában. 1964-ben a sokkvese kórlefolyására vonatkozó vizsgálataiért és a vesekeringés területén végzett kutatásaiért megkapta az Akadémiai Díj második fokozatát.

Főbb művei 
 
 
 
 
 
  (társszerzőkkel)
 Németül:

Források

Jegyzetek 

Magyar orvosok
Nefrológusok
Magyar fiziológusok
Magyar patológusok
Magyar egyetemi, főiskolai oktatók
MTA-tagok
Akadémiai díjasok
1911-ben született személyek
1998-ban elhunyt személyek
Budapesten született személyek
Bálint Péter ( Budapest , augusztus – Budapest , április ) magyar orvos , nefrológus , fiziológus , patofiziológus , egyetemi tanár , a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja . A veseműködés élettani folyamatainak és szabályozórendszerének kiváló tudósa volt , kísérletes úton feltárta az akut és krónikus veseelégtelenség kórlefolyását , kidolgozta terápiás gyógyászatuk módszerét . Három évtizeden keresztül1981 ) volt a budapesti orvosegyetem élettani intézetének igazgatója , tanszékvezető egyetemi tanára, Bálint András színművész apja . Életútja Apja Bálint Zoltán1939 ) neves építész , anyja Kedačić Stefánia1961 ) . Nagybátyjai Bálint Imre1943 ) közgazdász , újságíró és Bálint Rezső1929 ) orvos , belgyógyász . A budapesti Pázmány Péter Tudományegyetemen szerezte meg orvosi oklevelétben , amelyetban bölcsészdoktori képesítéssel egészített ki.tólig a pécsi Erzsébet Tudományegyetem belgyógyászati klinikáján tevékenykedett Donhoffer Szilárd mellett gyakornokként , majd tanársegédként . A második világháború éveiben a keleti front egyik hadi kórházában teljesített katonaorvosi szolgálatot.tól a budapesti Pázmány Péter Tudományegyetem I. számú belgyógyászati klinikájának főorvosa volt , majd az orvostudományi kar önállósulását , a Budapesti Orvostudományi Egyetem létrejöttét követően,tőlig az élettan tanszékvezető egyetemi tanára , illetve az egyetemi élettani intézet igazgatója volt . Időközbenben egyszerűsített eljárással megkapta az orvostudományok kandidátusa, ös védését követően pedig az orvostudományok doktora címet.es nyugdíjazásátólig tudományos tanácsadóként segítette a tanszéken folyó szakmai munkát . Munkássága Fő kutatási területe a veseműködés és a vesekeringés szabályozásának élettana , valamint a veseelégtelenségek kísérletes patológiája volt . Közvetlen módszert dolgozott ki a vese-vérátáramlás meghatározására , revízió alá vette és tökéletesítette a vese szűrőképességét számszerű értékben kifejező ún. clearence ( tisztítási hányados ) mérésének módszertanát . A vese idegi szabályozása kapcsán több felismerés fűződik a nevéhez , egyebek mellett vizsgálta a vesecsatornákban zajló visszaszívási folyamatok ( tubuláris reabszorpció ) , a vérvesztés nyomán beálló vizeletleállás ( posthaemorrhagiás anuria ) idegrendszeri vonatkozásait . Jelentős eredményeket ért el a poszttraumás akut és krónikus veseelégtelenségek , a visszafordíthatatlan sokkvese , valamint az ezek nyomában fellépő vérkeringési elváltozások kórtani lefolyásának és terápiás gyógyászatának kísérletes kutatásában . Felismerte , hogy a vese véráramlása még súlyos vesebetegségek esetén is megtartott . Jelentősek a vér fehérjéire vonatkozó vizsgálatai , fontos kóroktani összefüggéseket állapított meg a veseelégtelenség és a nitrogénvegyületek , illetve a só véráramban való felszaporodása ( azotémia , hiperszalémia ) között . Könyvei és tanulmányai magyar , német és angol nyelven jelentek meg . Laboratóriumi diagnosztikai tankönyve ( „ a labororvosok bibliája”) ésközött három kiadást ért meg ; orvosi élettani egyetemi jegyzeteésközött ötször jelent meg.tól az Acta Physiologica Hungarica főszerkesztője volt . Társasági tagságai és elismerései 1970-ben a Magyar Tudományos Akadémia levelező, ban rendes tagjává választották . Széleskörű nyelvismerete ( angol , német , francia felsőfokon , orosz , olasz középfok , spanyol , szerb-horvát alapfok ) nagyban segítette szakmai előmenetelét . Az Egyetem Baráti Körének első elnöke volt Fontosabb kitüntetései : Népköztársasági Érdemérem arany fokozata Szocialista Munkáért Érdemérem Hufeland-kitüntetés ezüst fokozat ( NDK , MOTESZ I. díj Szent-Györgyi Albert-díj1966-tól vezetőségi tagja volt a Magyar Élettani Társaságnak , emellett a Magyar Urológus Társaság alelnökeként is tevékenykedett.ben tiszteleti tagjául választotta a Német Demokratikus Köztársaság Nefrológiai Társasága, után pedig részt vett a Nemzetközi Nefrológiai Egyesület ( ISN ) végrehajtó bizottságának munkájában.ben a sokkvese kórlefolyására vonatkozó vizsgálataiért és a vesekeringés területén végzett kutatásaiért megkapta az Akadémiai Díj második fokozatát . Főbb művei ( társszerzőkkel ) Németül : Források Jegyzetek Magyar orvosok Nefrológusok Magyar fiziológusok Magyar patológusok Magyar egyetemi , főiskolai oktatók MTA-tagok Akadémiai díjasok 1911-ben született személyek 1998-ban elhunyt személyek Budapesten született személyek