Csuang-ce (könyv)
A

Szerzője 

 rövid életrajza A történetíró feljegyzéseinek 63. fejezetében maradt fenn. Ezek szerint a mai  és  tartományok határvidékén, az egykori  (宋) fejedelemségben található Mengben (蒙) született. A Liang-beli (梁)  (惠) király (i. e. 370–319) és a -beli (齊)  (宣) király (i. e. 319–301) kortársa volt. Állítólag baráti viszonyt ápolt vel (惠施), akivel vitatkozva alakíthatta ki sajátos bölcseletét. A neki tulajdonított mű, a  szerint (20., 32. fej.) több tanítványa volt, de róluk semmi hitelt érdemlő nem maradt fenn.

A filológia vizsgálatok már régen kimutatták, hogy a nak tulajdonított, a nevét viselő mű,  szövege nem homogén, hanem bizonyosan több szerzőtől származik.

Keletkezése 
Feltehetően már a Han-kortól három részre osztották, úgy is, mint:

 „belső fejezetek” ( 內篇)
 „külső fejezetek” ( 外篇)
 „vegyes fejezetek” ( 雜篇)

A jelenleg ismert szöveg, melyet  (郭象; i. sz. 252–312) állított össze, 7 belső, 15 külső és 11 vegyes fejezetet tartalmaz. A hagyomány és a modern filológia egyetért abban, hogy az első hét fejezet tekinthető  eredeti művének, amely stílusában, nyelvtanában és tanításának tartalmában egységes, és felbukkan benne az összes lényegesebb motívum, míg a későbbi fejezetek más szerzőknek a belső fejezetekhez különböző mértékben hasonlító írásait tartalmazza.

A hagyomány és a modern filológia egyetért abban, hogy az első hét fejezet tekinthető  eredeti művének, amely stílusában, nyelvtanában és tanításának tartalmában egységes, és felbukkan benne az összes lényegesebb motívum, míg a későbbi fejezetek más szerzőknek a belső fejezetekhez különböző mértékben hasonlító írásait tartalmazza. Guan Feng és A. C. Graham a következő rétegeket különíti el a többi (8–33.) fejezetben:

 I. 8–11., illetve részben a 12., 14. fejezet (az úgynevezett „primitivista” anyag): egy i. e. 3. századra datált szerző műve, akit erősen befolyásolt a , különösen annak az egyszerű („primitív”) életmódra utaló leírása (pl. a 80. vers), és aki  (楊朱) és Konfuciusz követőivel szemben a nem-cselekvő kormányzást képviselte.

 II. 12–16. és 33. fejezet (az úgynevezett „szinkretista” anyag): egy eklektikus taoista műve az i. e. 2. századból, aki a külvilág felé uralkodóként, befelé bölcsként megjelenő személy számára a benső művelést javasolja, amelynek révén lehetővé válik a val való közvetlen kapcsolat, így az Ég és az égalatti spontán mintáira hagyatkozhat a kormányzás során. Ezek a fejezetek a Huang–Lao (黃老) taoizmus nyomait viselik magukon, ami szemben áll a belső fejezetek elképzeléseivel, hiszen ott a társadalmi életben való bármilyen részvétel ellentétes az egyéni kiválósággal, bölcsességgel: az első hét fejezet szerint az uralkodó nem lehet egyben bölcs is, ahogy egy bölcs sem lehet uralkodó vagy miniszter.

 III. 17–22. fejezet:  későbbi követőinek munkája, gyakori a belső fejezetek stílusának és témáinak utánzása. Guan Feng szerint a 23. fejezet is ide tartozik.

IV. 23–27. és 32. fejezet: heterogén gyűjtemény, néhány közülük é.

 V. 28–31. fejezet:  (i. e. 5. sz.) jellegű anyag, melyet Graham i. e. 205-re datál. H. Roth szerint bár hasonlít a ban (呂氏春秋) található -féle anyagokhoz, valójában éppen az arra adott válaszként értékelendő.

A  bibliográfiai fejezetfejezete, a  szerint a műnek létezett egy 52 fejezetes változata is, mely feltehetőleg az eredeti lehetett. Az i. sz. 3–4. században keletkezett kommentárok között kettő is található, amely az 52 fejezetes változathoz készült. Erre utal az is, hogy számos enciklopédiában és kommentárban találhatók olyan részletek, melyek nem szerepelnek a jelenleg ismert műben.

A  a legfontosabb kommentárírói: ,  (司馬彪; 238 és 246 között – 306),  (陸德明; 556–627),  (成玄英; működött: 630–660),  (褚伯秀; kb. 1230–1287),  (焦竑; 1541–1620) és  (郭慶藩; 1844–1896).

Filozófiája, jellegzetességei 
 műve alapvetően inkább történetekkel, tanmesékkel, hasonlatokkal és metaforákkal fejezi ki mondanivalóját. A hez képest sokkal terjedelmesebb, mind tartalmában, mind nyelvezetében sokszínűbb műben egyedülálló képzelőerővel, humorral, játékossággal és szellemességgel megírt történetek és a bennük megnyilvánuló elvek teoretikus kifejtése, bölcseleti megfogalmazása váltogatja, illetve egészíti ki egymást. Nyelvezetének stilisztikai különlegessége egyedülálló és előzmények nélküli az ókori kínai gondolkodásban és irodalomban egyaránt. A műben a nem  által írt 33. fejezetben számos bölcseleti irányzat leírása olvasható, egyebek között éppen a é:

 
Alapvető különbség hez képest, hogy  szerint az igazi bölcs teljesen visszavonul a kormányzás evilági feladataitól, és kizárólag a spirituális „szabad kóborlás”-ban leli örömét, a  határtalanságának és spontaneitásának és az eredendő nek adva át magát.  célja, akárcsak valamennyi ókori iskoláé, egyfajta szentség elérése volt, ehhez azonban az erény művelését és az elméleti vitákat elégtelen eszköznek tartotta, helyettük a misztikus intuíciót és az általa is nak nevezett teljességgel való egyesülés útját helyezte előtérbe. A  szerint az érzéki tapasztalás és a szenvedélyek eltávolítanak a tól, mivel a megkülönböztetésre építenek, ezzel szemben a külső, érzéki világtól való elszakadás („a szív böjtje”), a meditatív technikák és az eksztatikus állapotok mind a Daoval való egyesüléshez segítik a törekvőt. Ez a szellemi út valójában visszatérés egy eredendő állapotba, az ürességbe, a nem-cselekvésbe, a ‘faragatlan rönk’ (pu 樸) állapotába, ahonnét szemlélve a világi jelenségek, élet és halál csak folyamatos átalakulás és átváltozás egy-egy fázisa, minden létező forrásának tételezett  által mozgatott események.

A  által gyakran felvetett fontosabb témák közé tartoznak a valóság és a tudás relativitását tükröző nyelvi relativitás kérdése, a paradoxonok jellege, égi és emberi különbsége, a tudás természete, a puszta érvelés hatékonyságával szembeni szkepticizmus, aktivitás és nyugalom viszonya és a halhatatlanok ( 仙) állapotának elérése.

A  antiracionális (de nem irracionális) attitűdje legtisztábban a II. fejezetben („A dolgok egyenlősége”) fogalmazódik meg. Mivel az intellektuális elemzés mindig a megkülönböztetésből indul ki, így  azon a véleményen volt, hogy minden elemzés és megkülönböztetés elvesz valamit a megismerendő lényegéből. A  szerint minden elv, amely a viselkedés szabályait hivatott analitikus és diszkurzív módon megalapozni, önmaga megalapozhatatlan, így az egyetlen fennmaradó elv a spontaneitás.

A II. fejezetben  általában minden konvencionális megkülönböztetést és dualitást igyekszik felszámolni, hiszen úgy véli, hogy a végső soron egynek tételezett  felől nézve az ilyen jellegű megkülönböztetések (nagy és kicsiny, szép és csúnya, igaz és hamis, dicsőség és szégyen, élet és halál stb.) teljesen értelmetlenek.  tehát nem úgy véli, hogy a valóság álomszerű, hanem hogy semmiféle alapunk nincs jobban valóságosnak tekinteni az ébrenlétkor tapasztalt világot, mint az álomét. Az ébrenlét–álom kettősségével analógiába állítható az élet és halál dualitása, mely szintén felszámolódik a ben. Bármelyik állapot preferenciája a  szempontjából már csak azért sem lehetséges, mivel éppen ezek állandó váltakozása, egymásba történő folytonos átalakulása képezi a valóság egyik lényegi elemét. Ezt a legismertebb történetében szereplő pillangó-motívum is mutatja:

Szerkezete

Hatása 
A hez hasonló jellegű részeket tartalmazó művekből úgy tűnik, hogy  (楚) és  (齊) államban nagy népszerűségnek örvendett, és fontos szerepet játszhatott a Han-korban az úgynevezett Huang–Lao iskola kialakulásában. A  és a  közös iskolához való tartozása csak a Han-kori től és től fogva merült fel, a taoizmusnak ezt a vonalát két nagy képviselőjéről Lao– (老莊) hagyománynak nevezik (szemben a Huang–Laoval). A határozottan legista -dinasztia alatt és a teoretikusan legalábbis fokozatosan konfuciánussá váló Han-korban nem értékelték különösebben nagyra, a Han-kor végén és az ezt követő Hat Dinasztia korában azonban már számos csodálója akadt. Az ebben a korban népszerűvé váló,  (王弼) és  által fémjelzett  (玄學) iskola különösen nagy hangsúlyt fektetett a , a  és a Változások könyve kommentálására, és már ekkor jelentős befolyást gyakorolt a korabeli költőkre és kalligráfusokra, sőt egyes beszámolók szerint vallásos tiszteletben is részesült. Tang-kori népszerűségét mi sem bizonyítja jobban, mint hogy  császár 742-es ediktuma a „Déli Virágzás Igaz Klasszikusa” ( 南華真經) címet adományozza a nek, nak pedig a „Déli Virágzás Igaz Embere” ( 南華真人) titulust.  műve nagy hatást gyakorolt a később taoista szektákra és azok eksztatikus gyakorlataira, a tájképfestészetre, a költészetre, a -buddhizmusra (禪) és a -kori drámákra.

Hivatkozások

Megjegyzések

Jegyzetek

Irodalom

Magyarul
Csuang Ce bölcsessége; összeáll., jegyz., tan. Brelich Angelo; ABC, Bp., 1944
Csuang Ce bölcsessége; összeáll., jegyz. Brelich Angelo; magánkiadás, Bp., 1991
A virágzó délvidék igaz könyve, 1-2.; ford., jegyz., utószó Dobos László; Palatinus, Bp., 1997–2000
 Angelo, Brelich (ford.). Csuang Ce bölcsessége. Budapest, Farkas Lőrinc Imre Kiadó, 1995
 Csuang-ce: A virágzó délvidék igaz könyve. XVII–XXXIII. fejezet. Fordította: Dobos László. Budapest, Noran Libro Kiadó, 2010
 Fung Yu-lan: A kínai filozófia rövid története, (Szerk.: Derk Bodde; Ford.: Antóni Csaba.) Budapest: Osiris Kiadó, 2003 
  Kósa Gábor: „Zhuangzi”. In Kósa Gábor - Várnai András (szerk.): Bölcselők az ókori Kínában. Magyar Kína-kutatásért Alapítvány, Budapest 2013. pp. 186–211. 
  Kínai filozófia. Ókor. 2. kötet. Válogatta, fordította, a bevezetést és a jegyzeteket írta: Tőkei Ferenc. Akadémia Kiadó. Budapest, 1986. (Harmadik, változatlan kiadás)

Idegen nyelven

Kapcsolódó szócikkek 
 Taoizmus
 Csuang Csou

Külső hivatkozások 

 Zhuangzi Kétnyelvű (kínai-angol) változat (James Legge fordításával)
 The Zhuangzi "Being Boundless", Nina Correa angol fordítása
 Selection from The Zhuangzi Patricia Ebrey angol fordítása
 The Complete Works Of Chuang Tzu Burton Watson angol fordítása
 Zhuangzi A. Charles Muller angol fordítása

Taoizmus
Ókori kínai filozófiai szövegek
A Szerzője rövid életrajza A történetíró feljegyzéseinek fejezetében maradt fenn . Ezek szerint a mai és tartományok határvidékén , az egykori ( 宋 ) fejedelemségben található Mengben ( 蒙 ) született . A Liang-beli ( 梁 ) ( 惠 ) király ( i . e.319 ) és a -beli ( 齊 ) ( 宣 ) király ( i . e.301 ) kortársa volt . Állítólag baráti viszonyt ápolt vel ( 惠施 ) , akivel vitatkozva alakíthatta ki sajátos bölcseletét . A neki tulajdonított mű , a szerint , fej. ) több tanítványa volt , de róluk semmi hitelt érdemlő nem maradt fenn . A filológia vizsgálatok már régen kimutatták , hogy a nak tulajdonított , a nevét viselő mű , szövege nem homogén , hanem bizonyosan több szerzőtől származik . Keletkezése Feltehetően már a Han-kortól három részre osztották , úgy is , mint : „ belső fejezetek” ( 內篇 ) „ külső fejezetek” ( 外篇 ) „ vegyes fejezetek” ( 雜篇 ) A jelenleg ismert szöveg , melyet ( 郭象 ; i. sz.312 ) állított össze, belső , külső ésvegyes fejezetet tartalmaz . A hagyomány és a modern filológia egyetért abban , hogy az első hét fejezet tekinthető eredeti művének , amely stílusában , nyelvtanában és tanításának tartalmában egységes , és felbukkan benne az összes lényegesebb motívum , míg a későbbi fejezetek más szerzőknek a belső fejezetekhez különböző mértékben hasonlító írásait tartalmazza . A hagyomány és a modern filológia egyetért abban , hogy az első hét fejezet tekinthető eredeti művének , amely stílusában , nyelvtanában és tanításának tartalmában egységes , és felbukkan benne az összes lényegesebb motívum , míg a későbbi fejezetek más szerzőknek a belső fejezetekhez különböző mértékben hasonlító írásait tartalmazza . Guan Feng és A. C. Graham a következő rétegeket különíti el a többi33. ) fejezetben : I.11. , illetve részben a , fejezet ( az úgynevezett „ primitivista” anyag ) : egy i . e. századra datált szerző műve , akit erősen befolyásolt a , különösen annak az egyszerű ( „ primitív” ) életmódra utaló leírása ( pl. a vers ) , és aki ( 楊朱 ) és Konfuciusz követőivel szemben a nem-cselekvő kormányzást képviselte . II.16. és fejezet ( az úgynevezett „ szinkretista” anyag ) : egy eklektikus taoista műve az i . e. századból , aki a külvilág felé uralkodóként , befelé bölcsként megjelenő személy számára a benső művelést javasolja , amelynek révén lehetővé válik a val való közvetlen kapcsolat , így az Ég és az égalatti spontán mintáira hagyatkozhat a kormányzás során . Ezek a fejezetek a Huang–Lao ( 黃老 ) taoizmus nyomait viselik magukon , ami szemben áll a belső fejezetek elképzeléseivel , hiszen ott a társadalmi életben való bármilyen részvétel ellentétes az egyéni kiválósággal , bölcsességgel : az első hét fejezet szerint az uralkodó nem lehet egyben bölcs is , ahogy egy bölcs sem lehet uralkodó vagy miniszter . III.22. fejezet : későbbi követőinek munkája , gyakori a belső fejezetek stílusának és témáinak utánzása . Guan Feng szerint a fejezet is ide tartozik . IV.27. és fejezet : heterogén gyűjtemény , néhány közülük é . V.31. fejezet : ( i . e . sz . ) jellegű anyag , melyet Graham i. e.re datál . H. Roth szerint bár hasonlít a ban ( 呂氏春秋 ) található -féle anyagokhoz , valójában éppen az arra adott válaszként értékelendő . A bibliográfiai fejezetfejezete , a szerint a műnek létezett egyfejezetes változata is , mely feltehetőleg az eredeti lehetett . Az i. sz.4. században keletkezett kommentárok között kettő is található , amely azfejezetes változathoz készült . Erre utal az is , hogy számos enciklopédiában és kommentárban találhatók olyan részletek , melyek nem szerepelnek a jelenleg ismert műben . A a legfontosabb kommentárírói : , ( 司馬彪;ésközött – ( 陸德明;627 ) , ( 成玄英 ; működött :660 ) , ( 褚伯秀 ; kb.1287 ) , ( 焦竑;1620 ) és ( 郭慶藩;1896 ) . Filozófiája , jellegzetességei műve alapvetően inkább történetekkel , tanmesékkel , hasonlatokkal és metaforákkal fejezi ki mondanivalóját . A hez képest sokkal terjedelmesebb , mind tartalmában , mind nyelvezetében sokszínűbb műben egyedülálló képzelőerővel , humorral , játékossággal és szellemességgel megírt történetek és a bennük megnyilvánuló elvek teoretikus kifejtése , bölcseleti megfogalmazása váltogatja , illetve egészíti ki egymást . Nyelvezetének stilisztikai különlegessége egyedülálló és előzmények nélküli az ókori kínai gondolkodásban és irodalomban egyaránt . A műben a nem által írt fejezetben számos bölcseleti irányzat leírása olvasható , egyebek között éppen a é : Alapvető különbség hez képest , hogy szerint az igazi bölcs teljesen visszavonul a kormányzás evilági feladataitól , és kizárólag a spirituális „ szabad kóborlás”-ban leli örömét , a határtalanságának és spontaneitásának és az eredendő nek adva át magát. célja , akárcsak valamennyi ókori iskoláé , egyfajta szentség elérése volt , ehhez azonban az erény művelését és az elméleti vitákat elégtelen eszköznek tartotta , helyettük a misztikus intuíciót és az általa is nak nevezett teljességgel való egyesülés útját helyezte előtérbe . A szerint az érzéki tapasztalás és a szenvedélyek eltávolítanak a tól , mivel a megkülönböztetésre építenek , ezzel szemben a külső , érzéki világtól való elszakadás ( „ a szív böjtje” ) , a meditatív technikák és az eksztatikus állapotok mind a Daoval való egyesüléshez segítik a törekvőt . Ez a szellemi út valójában visszatérés egy eredendő állapotba , az ürességbe , a nem-cselekvésbe , a ‘faragatlan rönk’ ( pu 樸 ) állapotába , ahonnét szemlélve a világi jelenségek , élet és halál csak folyamatos átalakulás és átváltozás egy-egy fázisa , minden létező forrásának tételezett által mozgatott események . A által gyakran felvetett fontosabb témák közé tartoznak a valóság és a tudás relativitását tükröző nyelvi relativitás kérdése , a paradoxonok jellege , égi és emberi különbsége , a tudás természete , a puszta érvelés hatékonyságával szembeni szkepticizmus , aktivitás és nyugalom viszonya és a halhatatlanok ( 仙 ) állapotának elérése . A antiracionális ( de nem irracionális ) attitűdje legtisztábban a II. fejezetben ( „ A dolgok egyenlősége” ) fogalmazódik meg . Mivel az intellektuális elemzés mindig a megkülönböztetésből indul ki , így azon a véleményen volt , hogy minden elemzés és megkülönböztetés elvesz valamit a megismerendő lényegéből . A szerint minden elv , amely a viselkedés szabályait hivatott analitikus és diszkurzív módon megalapozni , önmaga megalapozhatatlan , így az egyetlen fennmaradó elv a spontaneitás . A II. fejezetben általában minden konvencionális megkülönböztetést és dualitást igyekszik felszámolni , hiszen úgy véli , hogy a végső soron egynek tételezett felől nézve az ilyen jellegű megkülönböztetések ( nagy és kicsiny , szép és csúnya , igaz és hamis , dicsőség és szégyen , élet és halál stb. ) teljesen értelmetlenek. tehát nem úgy véli , hogy a valóság álomszerű , hanem hogy semmiféle alapunk nincs jobban valóságosnak tekinteni az ébrenlétkor tapasztalt világot , mint az álomét . Az ébrenlét–álom kettősségével analógiába állítható az élet és halál dualitása , mely szintén felszámolódik a ben . Bármelyik állapot preferenciája a szempontjából már csak azért sem lehetséges , mivel éppen ezek állandó váltakozása , egymásba történő folytonos átalakulása képezi a valóság egyik lényegi elemét . Ezt a legismertebb történetében szereplő pillangó-motívum is mutatja : Szerkezete Hatása A hez hasonló jellegű részeket tartalmazó művekből úgy tűnik , hogy ( 楚 ) és ( 齊 ) államban nagy népszerűségnek örvendett , és fontos szerepet játszhatott a Han-korban az úgynevezett Huang–Lao iskola kialakulásában . A és a közös iskolához való tartozása csak a Han-kori től és től fogva merült fel , a taoizmusnak ezt a vonalát két nagy képviselőjéről Lao– ( 老莊 ) hagyománynak nevezik ( szemben a Huang–Laoval ) . A határozottan legista -dinasztia alatt és a teoretikusan legalábbis fokozatosan konfuciánussá váló Han-korban nem értékelték különösebben nagyra , a Han-kor végén és az ezt követő Hat Dinasztia korában azonban már számos csodálója akadt . Az ebben a korban népszerűvé váló , ( 王弼 ) és által fémjelzett ( 玄學 ) iskola különösen nagy hangsúlyt fektetett a , a és a Változások könyve kommentálására , és már ekkor jelentős befolyást gyakorolt a korabeli költőkre és kalligráfusokra , sőt egyes beszámolók szerint vallásos tiszteletben is részesült . Tang-kori népszerűségét mi sem bizonyítja jobban , mint hogy császáres ediktuma a „ Déli Virágzás Igaz Klasszikusa” ( 南華真經 ) címet adományozza a nek , nak pedig a „ Déli Virágzás Igaz Embere” ( 南華真人 ) titulust. műve nagy hatást gyakorolt a később taoista szektákra és azok eksztatikus gyakorlataira , a tájképfestészetre , a költészetre , a -buddhizmusra ( 禪 ) és a -kori drámákra . Hivatkozások Megjegyzések Jegyzetek Irodalom Magyarul Csuang Ce bölcsessége ; összeáll . , jegyz . , tan . Brelich Angelo ; ABC, Bp. , Csuang Ce bölcsessége ; összeáll . , jegyz . Brelich Angelo ; magánkiadás , Bp. , A virágzó délvidék igaz könyve , ; ford . , jegyz . , utószó Dobos László ; Palatinus, Bp.,2000 Angelo, Brelich ( ford. ) . Csuang Ce bölcsessége . Budapest , Farkas Lőrinc Imre Kiadó , Csuang-ce : A virágzó délvidék igaz könyve. XVII–XXXIII. fejezet . Fordította : Dobos László . Budapest , Noran Libro Kiadó , Fung Yu-lan : A kínai filozófia rövid története , ( Szerk . : Derk Bodde ; Ford . : Antóni Csaba . ) Budapest : Osiris Kiadó , Kósa Gábor : „ Zhuangzi” . In Kósa Gábor - Várnai András ( szerk . ) : Bölcselők az ókori Kínában . Magyar Kína-kutatásért Alapítvány , Budapest pp. 186–211. Kínai filozófia . Ókor. kötet . Válogatta , fordította , a bevezetést és a jegyzeteket írta : Tőkei Ferenc . Akadémia Kiadó . Budapest , ( Harmadik , változatlan kiadás ) Idegen nyelven Kapcsolódó szócikkek Taoizmus Csuang Csou Külső hivatkozások Zhuangzi Kétnyelvű ( kínai-angol ) változat ( James Legge fordításával ) The Zhuangzi " Being Boundless " , Nina Correa angol fordítása Selection from The Zhuangzi Patricia Ebrey angol fordítása The Complete Works Of Chuang Tzu Burton Watson angol fordítása Zhuangzi A . Charles Muller angol fordítása Taoizmus Ókori kínai filozófiai szövegek