Kellner Sándor
Kellner Sándor (Tiszaoszlár, 1887. szeptember 3. – Sopron, 1919. október 6.) nyomdász, pártmunkás, Rabinovits József sógora. Fiatalon került fel Budapestre, ahol belépett a nyomdászok szakszervezetébe. Harcolt az első világháborúban, melynek során orosz hadifogságba esett, majd bekapcsolódott a hadifoglyok szervezkedéseibe és harcolt az orosz polgárháborúban. 1918 novemberében visszatért Magyarországra és részt vett a KMP megalapításában, a kommün alatt pedig Sopron kormányzótanácsi biztosa volt. A proletárdiktatúra bukása után Jugoszlávia felé menekült, ám felismerték és meggyilkolták.

Élete

Tiszaoszlártól Szaratovig 
Édesapja Kellner Sámuel tiszaoszlári tanító, anyja Weisz Karolina. Sándor tizennégy éves korában került Budapestre. Még nyomdásztanonc korában kapcsolódott be Budapesten az ifjúmunkások mozgalmába, 1904-ben pedig - tanoncéveinek letelte után - belépett a nyomdászok szakszervezetébe, s megismerkedett Alpári Gyulával. A következő évben tanulóútra indult; járt Ausztriában, Németországban és Svájcban, majd 1906-ban hazatért, és Sopronban a Rötting-féle nyomdában helyezkedett el, majd egyik szervezője lett a Galilei Körnek. Harcolt az első világháborúban, 1915-ben orosz hadifogságba esett, és a szaratovi hadifogolytáborba került, ahol rendszeresen agitált; a helyi agitátorcsoport vezetője lett. 1917-ben mint a mandátumokat vizsgáló bizottság tagja részt vett a moszkvai hadifogoly-kongresszuson, és találkozott Kun Bélával, Szamuely Tiborral és Vántus Károllyal is. Később a szaratovi Vörös Gárda parancsnokaként harcolt az oroszországi polgárháborúban.

A pártalapítástól a korai halálig 
1918 novemberében Rabinovits Józseffel tért vissza Magyarországra, s a Kommunisták Magyarországi Pártjának egyik alapítója és szervezője lett. Ekkortájt ismerte meg Rabinovits húgát, Ilonát, akinek kezét hamarosan megkérte.  1919. február 20-án Kellnert is letartóztatták a többi kommunistával együtt, s csak a kommün kikiáltása után, március 22-én szabadult. Még márciusban Sopron vármegye kormányzótanácsi biztosává nevezték ki, és ebbéli minőségében ő tette meg Entzbruder Dezsőt Sopron város és az egész vármegye katonai biztosává. Április 26-án a fővárosban elvette Rabinovits Ilonát, Rabinovits Mór és Rabinovits Hermin lányát, a tanúk Biermann István és Barna Ignác voltak. Rendszeresen írt a Soproni Vörös Ujságba, agitált, főleg a Vörös Hadseregbe való belépés mellett, s kíméletlenül fellépett a lázadókkal szemben. Annak ellenére, hogy a soproni lakosok követelésére megszüntették Kellner teljhatalmú biztosi címét, hatáskörét továbbra is gyakorolta, bármiféle következmény nélkül. Vad pártolója volt a kommunizmusnak, s az 1919. június 13-i pártkongresszuson komolyan bírálta a diktatúra ellen állást foglaló jobbára szociáldemokrata politikusokat. Követelte, hogy vezessék be a tagjelöltséget, és tisztítsák meg a pártot a szerinte nem megfelelő elemektől.  Erre azonban nem került sor. A Tanácsok Országos Gyűlésén Kellner vitába keveredett a szociáldemokrata Kunfi Zsigmonddal, aki csakúgy, mint Kun Béla, a Clemenceau-jegyzék elfogadása mellett érvelt. A jegyzéket végül elfogadták, ám Clemenceau ígérete ellenére a románok nem ürítették ki a Tiszántúlt, s az emiatt indított magyar ellenoffenzíva összeomlott. A hadsereg szétzilálódott, a rendszer támogatói elpártoltak a kommunistáktól, így 1919. augusztus elsején a tanácskormány lemondott. Kellner ekkor dél felé menekült, ám Letenyén Rabinovits Józseffel együtt felismerték, elfogták, majd Sopronba vitték. Különítményesek megkínozták, majd elindultak vele és néhány társával a sopronkőhidai fegyházba. Útközben vagy amiatt, mert szökni próbált, vagy pedig mert nem tudott tovább menni, agyonlőtték. Egy másik verzió szerint, melyet Zsigmond Lajos, Kellner egyik útitársa mesélt el, Kellnert egy Knapp Gábor nevezetű fogollyal láncolták össze, majd egy Hartmann nevezetű százados parancsának engedelmeskedve térden kezdték meg útjukat Sopronból Kőhidáig, melynek során, Knappot megvakították, majd főbe lőtték, Kellnert a százados lovával mellbe rúgatták, majd az állat halálra tiporta.

Emlékezete 
1971-ben az akkor Május 1 Téri Általános Iskola – ma Deák Téri Általános Iskola – felvette Kellner Sándor nevét. A névváltoztatás ünneplése kapcsán Sopronkőhidáról az iskolába szállították Kellner hamvait, és az iskola előtti téren temették újra, hamvak fölé pedig szobrot emeltek. 1990-ben lett az iskola neve Deák Téri Általános Iskola. Sopronban egy időben utca viselte nevét. Baranyi Ferenc Halálkastély című versciklusa a kommün bukása után meggyilkoltak közül hét személynek állít emléket, köztük Kellner Sándornak.

Irodalom 
 Gisztl Pál: Visszaemlékezések K. S.-ra (Typographia, 1961. május 1.)
 Békés István: Hazádnak rendületlenül (Bp., Művelt Nép, 1955.)
 Vörös Pest megye (Bp., Kossuth Könyvkiadó, 1959.)
 Geresdy László: Egy nyomdász-mártír emlékére... (Typographia, 1865. október 1. 7. p.)
 Szita Szabolcs: Kellner Sándor, az internacionalista csapatok egyik szervezője (Soproni Szemle, 1970. 2. sz. 98–109. p.)
 A Tanácsköztársaság kikiáltásának 40. évfordulója alkalmával emlékezésül és emlékeztetőül a kommunisták hősi, áldozatos harcára (Sopron, 1959. 42–47. p.)

Jegyzetek

Források
 
 Vörös Könyv 1919 (Antológia Kiadó, Lakitelek, 1993.) 
 
 A szabadság vértanúi (Kossuth Könyvkiadó, Budapest, 1960.)
 R. Gilicz Márta: Ifjúságunk példaképei. Válogatott bibliográfia a magyar munkásmozgalom nagy harcosairól. Bp., Fővárosi Szabó Ervin Könyvtár, 1965.
 
 Soproni Szemle 1960. XIV. évf. 3. sz. – Bors András: Kellner Sándor, az igaz bolsevik

1887-ben született személyek
KMP-tagok
A Galilei Kör tagjai
Az Osztrák–Magyar Monarchia katonái az első világháborúban
Bebörtönzött személyek
Magyar újságírók
1919-ben elhunyt személyek
A fehérterror áldozatai
SZKIB-tagok
Zsidó származású magyarok
Kellner Sándor ( Tiszaoszlár , szeptember – Sopron , október ) nyomdász , pártmunkás , Rabinovits József sógora . Fiatalon került fel Budapestre , ahol belépett a nyomdászok szakszervezetébe . Harcolt az első világháborúban , melynek során orosz hadifogságba esett , majd bekapcsolódott a hadifoglyok szervezkedéseibe és harcolt az orosz polgárháborúban.novemberében visszatért Magyarországra és részt vett a KMP megalapításában , a kommün alatt pedig Sopron kormányzótanácsi biztosa volt . A proletárdiktatúra bukása után Jugoszlávia felé menekült , ám felismerték és meggyilkolták . Élete Tiszaoszlártól Szaratovig Édesapja Kellner Sámuel tiszaoszlári tanító , anyja Weisz Karolina . Sándor tizennégy éves korában került Budapestre . Még nyomdásztanonc korában kapcsolódott be Budapesten az ifjúmunkások mozgalmába, ben pedig - tanoncéveinek letelte után - belépett a nyomdászok szakszervezetébe , s megismerkedett Alpári Gyulával . A következő évben tanulóútra indult ; járt Ausztriában , Németországban és Svájcban , majdban hazatért , és Sopronban a Rötting-féle nyomdában helyezkedett el , majd egyik szervezője lett a Galilei Körnek . Harcolt az első világháborúban, ben orosz hadifogságba esett , és a szaratovi hadifogolytáborba került , ahol rendszeresen agitált ; a helyi agitátorcsoport vezetője lett.ben mint a mandátumokat vizsgáló bizottság tagja részt vett a moszkvai hadifogoly-kongresszuson , és találkozott Kun Bélával , Szamuely Tiborral és Vántus Károllyal is . Később a szaratovi Vörös Gárda parancsnokaként harcolt az oroszországi polgárháborúban . A pártalapítástól a korai halálig 1918 novemberében Rabinovits Józseffel tért vissza Magyarországra , s a Kommunisták Magyarországi Pártjának egyik alapítója és szervezője lett . Ekkortájt ismerte meg Rabinovits húgát , Ilonát , akinek kezét hamarosan megkérte . februárán Kellnert is letartóztatták a többi kommunistával együtt , s csak a kommün kikiáltása után , márciusén szabadult . Még márciusban Sopron vármegye kormányzótanácsi biztosává nevezték ki , és ebbéli minőségében ő tette meg Entzbruder Dezsőt Sopron város és az egész vármegye katonai biztosává . Áprilisán a fővárosban elvette Rabinovits Ilonát , Rabinovits Mór és Rabinovits Hermin lányát , a tanúk Biermann István és Barna Ignác voltak . Rendszeresen írt a Soproni Vörös Ujságba , agitált , főleg a Vörös Hadseregbe való belépés mellett , s kíméletlenül fellépett a lázadókkal szemben . Annak ellenére , hogy a soproni lakosok követelésére megszüntették Kellner teljhatalmú biztosi címét , hatáskörét továbbra is gyakorolta , bármiféle következmény nélkül . Vad pártolója volt a kommunizmusnak , s az júniusi pártkongresszuson komolyan bírálta a diktatúra ellen állást foglaló jobbára szociáldemokrata politikusokat . Követelte , hogy vezessék be a tagjelöltséget , és tisztítsák meg a pártot a szerinte nem megfelelő elemektől . Erre azonban nem került sor . A Tanácsok Országos Gyűlésén Kellner vitába keveredett a szociáldemokrata Kunfi Zsigmonddal , aki csakúgy , mint Kun Béla , a Clemenceau-jegyzék elfogadása mellett érvelt . A jegyzéket végül elfogadták , ám Clemenceau ígérete ellenére a románok nem ürítették ki a Tiszántúlt , s az emiatt indított magyar ellenoffenzíva összeomlott . A hadsereg szétzilálódott , a rendszer támogatói elpártoltak a kommunistáktól , így augusztus elsején a tanácskormány lemondott . Kellner ekkor dél felé menekült , ám Letenyén Rabinovits Józseffel együtt felismerték , elfogták , majd Sopronba vitték . Különítményesek megkínozták , majd elindultak vele és néhány társával a sopronkőhidai fegyházba . Útközben vagy amiatt , mert szökni próbált , vagy pedig mert nem tudott tovább menni , agyonlőtték . Egy másik verzió szerint , melyet Zsigmond Lajos , Kellner egyik útitársa mesélt el , Kellnert egy Knapp Gábor nevezetű fogollyal láncolták össze , majd egy Hartmann nevezetű százados parancsának engedelmeskedve térden kezdték meg útjukat Sopronból Kőhidáig , melynek során , Knappot megvakították , majd főbe lőtték , Kellnert a százados lovával mellbe rúgatták , majd az állat halálra tiporta . Emlékezete 1971-ben az akkor MájusTéri Általános Iskola – ma Deák Téri Általános Iskola – felvette Kellner Sándor nevét . A névváltoztatás ünneplése kapcsán Sopronkőhidáról az iskolába szállították Kellner hamvait , és az iskola előtti téren temették újra , hamvak fölé pedig szobrot emeltek.ben lett az iskola neve Deák Téri Általános Iskola . Sopronban egy időben utca viselte nevét . Baranyi Ferenc Halálkastély című versciklusa a kommün bukása után meggyilkoltak közül hét személynek állít emléket , köztük Kellner Sándornak . Irodalom Gisztl Pál : Visszaemlékezések K. S.-ra ( Typographia , május ) Békés István : Hazádnak rendületlenül ( Bp. , Művelt Nép , ) Vörös Pest megye ( Bp. , Kossuth Könyvkiadó , ) Geresdy László : Egy nyomdász-mártír emlékére.. . ( Typographia , október p. ) Szita Szabolcs : Kellner Sándor , az internacionalista csapatok egyik szervezője ( Soproni Szemle , sz.109. p. ) A Tanácsköztársaság kikiáltásának évfordulója alkalmával emlékezésül és emlékeztetőül a kommunisták hősi , áldozatos harcára ( Sopron,47. p. ) Jegyzetek Források Vörös Könyv ( Antológia Kiadó , Lakitelek , ) A szabadság vértanúi ( Kossuth Könyvkiadó , Budapest , ) R. Gilicz Márta : Ifjúságunk példaképei . Válogatott bibliográfia a magyar munkásmozgalom nagy harcosairól . Bp. , Fővárosi Szabó Ervin Könyvtár , Soproni Szemle XIV. évf. sz. – Bors András : Kellner Sándor , az igaz bolsevik 1887-ben született személyek KMP-tagok A Galilei Kör tagjai Az Osztrák–Magyar Monarchia katonái az első világháborúban Bebörtönzött személyek Magyar újságírók 1919-ben elhunyt személyek A fehérterror áldozatai SZKIB-tagok Zsidó származású magyarok