Buddhista vegetarianizmus
A buddhista vegetarianizmus az etikus vegetarianizmus különböző fajtáira vonatkozik a különböző buddhista iskolákban. A théraváda irányzat szerint Buddha engedte a szerzetesek számára, hogy egyenek disznót, csirkét vagy halat, amennyiben meggyőződtek arról, hogy az állat nem számukra lett megölve. Ugyanebben az irányzatban úgy tartják, hogy a tiltott húsok közé tartozik az ember, elefánt, tehén, ló, kutya, macska, oroszlán, tigris, medve, leopárd hús illetve meztelencsiga. A vadzsrajána irányzatban nem minden esetben tiltják a hús fogyasztását. A mahájána irányzatban általában előírás a vegetáriánus étrend, ugyanis úgy tartják, hogy Buddha arra kérte az ő követőit, hogy ne egyék meg más érző lények húsát.

Különböző iskolák és hagyományok nézetei 
A vegetarianizmussal kapcsolatban eltérnek az egyes buddhista iskolák nézetei. Vannak irányzatok, amelyek nem tiltják a hús fogyasztását. A buddhizmusban az első fogadalom az élet kioltásától való tartózkodás. Egyes buddhisták értelmezése szerint ez azt jelenti, hogy a buddhistáknak nem szabad húst enniük, mások szerint nem erről van szó. A mahájána szútrákra hivatkozva az irányzat követői például nem esznek semmilyen húst.

A théraváda nézet szerint
Az Anguttara-nikája Szukhamala-szuttájában (AN 3.38) Gautama Buddha úgy jellemzi a családját, mint amely képes nem vegetáriánus ételt nyújtani a szolgák számára is. Miután Gautama elérte a megvilágosodást elfogadott minden ételt, amit alamizsnaként adtak neki, tehát a húst is, azonban egy történetben sem említik, hogy a hétéves aszkéta időszaka alatt húst fogyasztott volna.

Manapság a következő részletet szokták idézni, amely megengedi a hús fogyasztását a követők számára, amennyiben az állatot nem kifejezetten az ő kedvükért vágták le:
{{quote|… Én azt tanítom, hogy három esetben nem szabad elfogyasztani a húst: ha látták, hallották, sejtik. Ebben a három esetben nem szabad elfogyasztani a húst, így tanítom. És azt tanítom, hogy három esetben szabad elfogyasztani a húst: ha nem látták, nem hallották, nem sejtik. Ebben a három esetben szabad elfogyasztani a húst, így tanítom. —Dzsívaka-szutta, MN 55 - Vekerdi József fordítása}}

Ugyanebben a szuttában Buddha azt tanítja a szerzetesek és az apácák számára, hogy minden válogatás nélkül fogadják el a számukra jó szándékkal felajánlott ételt, köztük a húst is. Ezzel szemben a Vaniddzsa-szuttában (AN 5.177) a hússal való kereskedésről azt mondja, hogy az helytelen életvitelnek számít.

Szigorú értelemben véve ez nem étrendi szabályzat. Buddha egy alkalommal kifejezetten elutasította Dévadatta ajánlatát, hogy a szerzetesi közösségben (szangha) bevezessék a vegetarianizmust.

A Szutta-nipáta (Khuddaka-nikája) egyik szuttájában (Amagandha-szutta) egy vegetáriánus brahmin szembeszáll Kasszapa Buddhával (egy Gautama Buddha előtti korból származó buddha) a húsevés gonoszságával kapcsolatban. Kasszapa Buddha felsorolja a morális szennyeződéseket okozó cselekedeteket, majd a szöveg végén kiemeli, hogy a hús fogyasztása nem egyenlő azokkal a cselekedetekkel. ("... ez a szennyeződéseket okozó bűz, nem a húsfogyasztás").

"[a]z élet elvétele, a verés, a megsebzés, a megkötözés, a lopás, a hazugság, a megtévesztés, a haszontalan tudás, a házasságtörés; ez a bűz. Nem a húsfogyasztás." (Amagandha-szutta).

Akadtak egyházi szabályzatok, amelyek megtiltották tízféle hús fogyasztását: ember, elefánt, ló, kutya, kígyó, oroszlán, tigris, leopárd, medve és hiéna. Azért ezek, mert ezeket az állatokat ingerli a saját fajtájuk szaga, vagy azért, mert ezen húsok fogyasztása rossz fényt vet a szanghára.

A théraváda kánonba tartozó Dzsátaka meséknek nem tulajdonítanak ugyanakkora (tanbeli) jelentőséget, mint Buddha példabeszédeinek – az tényszerűségként kezeli a húsfogyasztást, amely az ősi buddhista társadalom természetes része volt.

 A mahájána nézet szerint 
A mahájána Nirvána-szútra története szerint Gautama Buddha arra kérte követőit, hogy ne egyenek semmilyen fajta húst vagy halat, illetve mossák meg az olyan vegetáriánus ételeket, amelyek hússal érintkeztek. A szerzetesek és az apácák számára azt is tiltotta, hogy a húsos ételekből megegyék a nem húsos részeket. Az ilyen ételek teljes egészét vissza kell utasítani.

Sabkar Cödruk Rangdrol a Sabkar élete, egy tibeti jógin életrajza című művében a következőket írja:

Az Angulimálíja-szútra (nem tévesztendő össze a páli kánonban található Angulimála-szuttával) következő párbeszédében Buddha és Mandzsusrí a húsevésről beszélgetnek:

 Kína, Korea, Vietnám és Tajvan 

Kínában, Koreában és Vietnámban a szerzetesektől elvárják, hogy ne fogyasszanak húst. Tajvanban sem az egyházi, sem a világi követők nem esznek semmilyen állati eredetű ételt, sőt bizonyos erős zamatú zöldségeket sem, úgy mint fokhagyma, kínai hagyma, bűzös husáng, mogyoróhagyma és győzedelmes hagyma''.

Japán 

Japánba Kínából érkezett a buddhizmus Koreán keresztül a 6. században. A 9. században Szaga japán császár rendeletben tiltotta be húsfogyasztás, kivéve a halakat és a madarakat. Ez maradt Japánban az étkezési szokás egészen a 19. századig, amikor megjelentek bizonyos európai szokások a szigeten. A 12. században a tendai szekta néhány szerzetese új iskolákat alapított (zen, Tiszta Föld), amelyekben nem fektettek nagy hangsúlyt a vegetarianizmusra. A mai nicsiren-buddhizmusban megmaradt ez a szokás, jóllehet az iskolaalapító Nicsiren maga vegetáriánus volt. A Kúkai által alapított singon szekta ajánlja a vegetarianizmust és esetenként meg is követeli.

Tibet 

Tibetben, azokon a területeken, ahol kevésbé volt elérhető a zöldség és a szarvásztiváda Vinaját használták, ott ritka volt a vegetarianizmus. Azonban a dalai láma, a karmapa és más nagy rangú lámák előadásaik során mindig felhívják a közönségük figyelmét, hogy ha tehetik ne egyenek húst. Az élet szentsége ellenére a tibeti emberek az egészségük miatt a vegyes étrendet részesítik előnyben. A tibeti orvoslásban például kihangsúlyozzák a szél, a slejm és az epe testnedvek arányainak fontosságát, amely szerint a hús nélküli étrend fáradékonysághoz vezet. A 18. századi tibeti vallási vezető, Dzsigmé Lingpa azt tanácsolta a tibeti buddhizmus gyakorlóinak, hogy húsfogyasztás előtt mondjanak imát, hogy a hús a tányérjukban megtisztuljon azáltal, hogy hozzájárulnak ahhoz, hogy az állat egy szerencsésebb újjászületésben részesüljön. Úgy tartották ez elegendő ahhoz, hogy kedvező kapcsolat alakuljon ki az állat és az elfogyasztója között.

Kapcsolódó szócikkek 
 Buddhista konyhaművészet
 Buddhista etika

Jegyzetek

További információk 
 
 
 
 
 
 Shabkar.org: Buddhizmus és vegetarianizmus 
 Buddhista források: vegetarianizmus és az állatok jóléte  
 Az állatok jogai buddhista szemmel 
 Buddhizmus és vegetarianizmus  

Vegetarianizmus
Vegetarianizmus
Vegetarianizmus
A buddhista vegetarianizmus az etikus vegetarianizmus különböző fajtáira vonatkozik a különböző buddhista iskolákban . A théraváda irányzat szerint Buddha engedte a szerzetesek számára , hogy egyenek disznót , csirkét vagy halat , amennyiben meggyőződtek arról , hogy az állat nem számukra lett megölve . Ugyanebben az irányzatban úgy tartják , hogy a tiltott húsok közé tartozik az ember , elefánt , tehén , ló , kutya , macska , oroszlán , tigris , medve , leopárd hús illetve meztelencsiga . A vadzsrajána irányzatban nem minden esetben tiltják a hús fogyasztását . A mahájána irányzatban általában előírás a vegetáriánus étrend , ugyanis úgy tartják , hogy Buddha arra kérte az ő követőit , hogy ne egyék meg más érző lények húsát . Különböző iskolák és hagyományok nézetei A vegetarianizmussal kapcsolatban eltérnek az egyes buddhista iskolák nézetei . Vannak irányzatok , amelyek nem tiltják a hús fogyasztását . A buddhizmusban az első fogadalom az élet kioltásától való tartózkodás . Egyes buddhisták értelmezése szerint ez azt jelenti , hogy a buddhistáknak nem szabad húst enniük , mások szerint nem erről van szó . A mahájána szútrákra hivatkozva az irányzat követői például nem esznek semmilyen húst . A théraváda nézet szerint Az Anguttara-nikája Szukhamala-szuttájában ( AN38 ) Gautama Buddha úgy jellemzi a családját , mint amely képes nem vegetáriánus ételt nyújtani a szolgák számára is . Miután Gautama elérte a megvilágosodást elfogadott minden ételt , amit alamizsnaként adtak neki , tehát a húst is , azonban egy történetben sem említik , hogy a hétéves aszkéta időszaka alatt húst fogyasztott volna . Manapság a következő részletet szokták idézni , amely megengedi a hús fogyasztását a követők számára , amennyiben az állatot nem kifejezetten az ő kedvükért vágták le : { { quote| … Én azt tanítom , hogy három esetben nem szabad elfogyasztani a húst : ha látták , hallották , sejtik . Ebben a három esetben nem szabad elfogyasztani a húst , így tanítom . És azt tanítom , hogy három esetben szabad elfogyasztani a húst : ha nem látták , nem hallották , nem sejtik . Ebben a három esetben szabad elfogyasztani a húst , így tanítom . —Dzsívaka-szutta , MN- Vekerdi József fordítása } } Ugyanebben a szuttában Buddha azt tanítja a szerzetesek és az apácák számára , hogy minden válogatás nélkül fogadják el a számukra jó szándékkal felajánlott ételt , köztük a húst is . Ezzel szemben a Vaniddzsa-szuttában ( AN177 ) a hússal való kereskedésről azt mondja , hogy az helytelen életvitelnek számít . Szigorú értelemben véve ez nem étrendi szabályzat . Buddha egy alkalommal kifejezetten elutasította Dévadatta ajánlatát , hogy a szerzetesi közösségben ( szangha ) bevezessék a vegetarianizmust . A Szutta-nipáta ( Khuddaka-nikája ) egyik szuttájában ( Amagandha-szutta ) egy vegetáriánus brahmin szembeszáll Kasszapa Buddhával ( egy Gautama Buddha előtti korból származó buddha ) a húsevés gonoszságával kapcsolatban . Kasszapa Buddha felsorolja a morális szennyeződéseket okozó cselekedeteket , majd a szöveg végén kiemeli , hogy a hús fogyasztása nem egyenlő azokkal a cselekedetekkel . ( " ... ez a szennyeződéseket okozó bűz , nem a húsfogyasztás " ) . " [ a] z élet elvétele , a verés , a megsebzés , a megkötözés , a lopás , a hazugság , a megtévesztés , a haszontalan tudás , a házasságtörés ; ez a bűz . Nem a húsfogyasztás . " ( Amagandha-szutta ) . Akadtak egyházi szabályzatok , amelyek megtiltották tízféle hús fogyasztását : ember , elefánt , ló , kutya , kígyó , oroszlán , tigris , leopárd , medve és hiéna . Azért ezek , mert ezeket az állatokat ingerli a saját fajtájuk szaga , vagy azért , mert ezen húsok fogyasztása rossz fényt vet a szanghára . A théraváda kánonba tartozó Dzsátaka meséknek nem tulajdonítanak ugyanakkora ( tanbeli ) jelentőséget , mint Buddha példabeszédeinek – az tényszerűségként kezeli a húsfogyasztást , amely az ősi buddhista társadalom természetes része volt . A mahájána nézet szerint A mahájána Nirvána-szútra története szerint Gautama Buddha arra kérte követőit , hogy ne egyenek semmilyen fajta húst vagy halat , illetve mossák meg az olyan vegetáriánus ételeket , amelyek hússal érintkeztek . A szerzetesek és az apácák számára azt is tiltotta , hogy a húsos ételekből megegyék a nem húsos részeket . Az ilyen ételek teljes egészét vissza kell utasítani . Sabkar Cödruk Rangdrol a Sabkar élete , egy tibeti jógin életrajza című művében a következőket írja : Az Angulimálíja-szútra ( nem tévesztendő össze a páli kánonban található Angulimála-szuttával ) következő párbeszédében Buddha és Mandzsusrí a húsevésről beszélgetnek : Kína , Korea , Vietnám és Tajvan Kínában , Koreában és Vietnámban a szerzetesektől elvárják , hogy ne fogyasszanak húst . Tajvanban sem az egyházi , sem a világi követők nem esznek semmilyen állati eredetű ételt , sőt bizonyos erős zamatú zöldségeket sem , úgy mint fokhagyma , kínai hagyma , bűzös husáng , mogyoróhagyma és győzedelmes hagyma'' . Japán Japánba Kínából érkezett a buddhizmus Koreán keresztül a században . A században Szaga japán császár rendeletben tiltotta be húsfogyasztás , kivéve a halakat és a madarakat . Ez maradt Japánban az étkezési szokás egészen a századig , amikor megjelentek bizonyos európai szokások a szigeten . A században a tendai szekta néhány szerzetese új iskolákat alapított ( zen , Tiszta Föld ) , amelyekben nem fektettek nagy hangsúlyt a vegetarianizmusra . A mai nicsiren-buddhizmusban megmaradt ez a szokás , jóllehet az iskolaalapító Nicsiren maga vegetáriánus volt . A Kúkai által alapított singon szekta ajánlja a vegetarianizmust és esetenként meg is követeli . Tibet Tibetben , azokon a területeken , ahol kevésbé volt elérhető a zöldség és a szarvásztiváda Vinaját használták , ott ritka volt a vegetarianizmus . Azonban a dalai láma , a karmapa és más nagy rangú lámák előadásaik során mindig felhívják a közönségük figyelmét , hogy ha tehetik ne egyenek húst . Az élet szentsége ellenére a tibeti emberek az egészségük miatt a vegyes étrendet részesítik előnyben . A tibeti orvoslásban például kihangsúlyozzák a szél , a slejm és az epe testnedvek arányainak fontosságát , amely szerint a hús nélküli étrend fáradékonysághoz vezet . A századi tibeti vallási vezető , Dzsigmé Lingpa azt tanácsolta a tibeti buddhizmus gyakorlóinak , hogy húsfogyasztás előtt mondjanak imát , hogy a hús a tányérjukban megtisztuljon azáltal , hogy hozzájárulnak ahhoz , hogy az állat egy szerencsésebb újjászületésben részesüljön . Úgy tartották ez elegendő ahhoz , hogy kedvező kapcsolat alakuljon ki az állat és az elfogyasztója között . Kapcsolódó szócikkek Buddhista konyhaművészet Buddhista etika Jegyzetek További információk Shabkar.org: Buddhizmus és vegetarianizmus Buddhista források : vegetarianizmus és az állatok jóléte Az állatok jogai buddhista szemmel Buddhizmus és vegetarianizmus Vegetarianizmus Vegetarianizmus Vegetarianizmus