Valkóapáti
Valkóapáti - rövidebb névalakban Apáti - () magyarlakta település Horvátországban, Vukovár-Szerém megyében. Közigazgatásilag Hosszúlovász községhez tartozik.

Fekvése
Vukovártól 16 km-re délkeletre, községközpontjától 4 km-re északra, közvetlenül a Duna partján, a 2-es főút mentén, Szata és Mohovo között fekszik.

Története
A falu területe meglehetősen gazdag régészeti leletekben, melyek arról tanúskodnak, hogy itt már ősidők óta folyamatos emberi élet folyt. Az első leleteket, melyek a rézkorból származnak, 1911-ben találták Friedrich Königsdorf akkori szőlőjében. 1962-ben a Fruškogorska utca 6. szám alatt vaskori település és temetőjének maradványait fedezték fel. Az egyik legutóbbi feltárt lelőhely a Duna partján fekszik, ahol 2002-ben a késő rézkori vučedoli kultúra kerámialeletei kerültek elő. 2018-ban a kutatás a falutól délkeletre eső területre összpontosított, arra a platóra, melyet keletről a Čopinac, délről pedig a Bečka patakok határolnak. Ezen a területen három új régészeti lelőhelyet azonosítottak. Az elsőt a terület északi, legmagasabban fekvő részén, ahol a rézkorból, a középső bronzkorból és a korai vaskorból kerültek elő főként kerámialeletek, melyek egykori településre utalnak. A másik lelőhelyet a Bečka keleti oldalán találták. Ez a hely valószínűleg a réz, a bronz és a késő vaskorban, valamint a római korban és a középkorban is lakott volt. A harmadik helyet a Bečkától délre találták, mely kerámialeletei alapján valószínűleg a neolitikumban, a rézkorban, a bronzkorban, a késő vaskorban, valamint a római és a középkorban volt lakott. 

Neve alapján Apáti a középkorban először apátsági birtok volt, de a korabeli források alapján nem világos, hogy mely apátság volt a birtokosa. A település közelében nem tudunk kolostorról, csak feltételezzük, hogy itt a közelben a 12. és 13. században kolostor állt. A monasteriológiából ismert „De Kopan Sirmio”ban a Boldogságos Szűz Mária apátsága és a település Lovász felé eső határában valóban van egy „Kopinac” nevű hely. A Kopan és a Kopinac nevek hasonlósága alapján feltételezhetjük itt egy kolostor létezését. Érdekes, hogy az 1332 és 1335 között kelt pápai tizedjegyzék nem talált plébániát itt, ami szintén akkor érthető, ha a közelben kolostor is állt. Mivel Apáti a Duna fölé épült, volt itt komp és kikötő is, amelyeket a Horvátiak birtokaként már említenek.

A középkori Apátit 1387-ben Mária királynő oklevelében említik először „Apathy cum tributo seu portu Danubii” alakban, melyben a hűtlen Horvátiaktól elvette birtokaikat és azokat híveinek, a Garaiaknak adta. 1395-ben ugyancsak „Apathy” néven találjuk a kői káptalan oklevelében.  1477–78-ban torony nélküli kőtemplommal rendelkezett, ezt valószínűleg már a Garaiak építtették. Dunai révjének évi jövedelmét ekkor 31 forintra becsülték. 1491-ben már mezővárosként említik. A Garaiak kihalása után a Ráskai és Geréb családoké volt.

A török 1526-ban szállta meg a vidéket és 1687-ig volt török uralom alatt. A törökök kiűzését követően hosszú ideig az Eltz család volt birtokosa. A 18. század elején Boszniából érkezett katolikus sokácok települtek ide be. Az első katonai felmérés térképén „Oppatovacz” néven található. Lipszky János 1808-ban Budán kiadott repertóriumában „Opatovacz” néven szerepel. Nagy Lajos 1829-ben kiadott művében „Opatovacz” néven 107 házzal, 216 katolikus, 340 ortodox és 8 ókatolikus vallású lakossal találjuk. A 19. században a német Eltz család hívására nagyszámú magyar és német lakosság vándorolt be a településre.

A településnek 1857-ben 635, 1910-ben 968 lakosa volt. A trianoni békeszerződésig Szerém vármegye Vukovári (Valkóvári) járásának része volt. Az 1910-es népszámlálás adatai szerint lakosságának 46%-a magyar, 29%-a szerb, 18%-a német, 5%-a horvát, 1%-a ruszin anyanyelvű volt. A település az első világháború után az új szerb-horvát-szlovén állam, majd később (1929-ben) Jugoszlávia része lett. 1941 és 1945 a Független Horvát Államhoz tartozott, majd a szocialista Jugoszlávia fennhatósága alá került. A második világháború végén a német lakosság nagy része elmenekült a partizánok elől. Az itt maradtakat a kommunista hatóságok kollektív háborús bűnösökké nyilvánították, minden vagyonuktól megfosztották és munkatáborba zárták. Az életben maradtakat később Németországba és Ausztriába telepítették ki. 1946-ban az ország más részeiről szállítottak ide teljesen elszegényedett szerb és horvát családokat, akik megkapták az elűzött németek házait. 1991-től a független Horvátország része. 1991-ben lakosságának 43%-a horvát, 26%-a szerb, 21%-a magyar, 5%-a jugoszláv nemzetiségű volt.

A falu lakossága különösen sokat szenvedett a délszláv háború idején. A szerb csapatok a szomszédos Lovászt követően 1991. október 14-én foglalták el a települést. Az olvasótermet börtönnek rendezték be. A templomot megszentségtelenítették és lerombolták, a lakosságot kényszermunkára kényszerítették, sokakat megkínoztak. Két apáti polgárt meggyilkoltak, egynek pedig nyoma veszett. Nyolc személyt tartottak fogva a szerb táborokban (Begejci és Stajićevo) és körülbelül 40 embert tartottak fogva a faluban. A házak közül 15 teljesen, mintegy 50 pedig részben megsemmisült. A községi önkormányzat kiadásában jelent meg 2003-ban a „Krvava istina” (Véres igazság) című könyv amely összefoglalja a horvátok és a nem szerb lakosság szenvedéseit, adatokkal az összes meghalt és eltűnt lovászi és valkóapáti polgárról.

2015 szeptemberében a sajtóhírekben többször is szerepelt, miután a magyar-szerb műszaki határzár elkészültével az Európai Unióba tartó migránsok itt lépték át tömegesen a szerb-horvát zöldhatárt Szerbia felől.

Gazdaság 
A helyi gazdaság alapja ma hagyományosan a mezőgazdaság és az állattartás.

Népessége

 1910-ben 968 lakosából 445 magyar (46,0%), 283 horvát (29,2%) és 179 német (18,5%) volt (Lipócpusztával együttesen)
 1991-ben 550 lakosából 238 horvát (43,3%), 144 szerb (26,2%) és 116 magyar (21,1%) volt
 2011-ben 345 lakosa volt.

Nevezetességei 
A Rózsafüzér királynője tiszteletére szentelt római katolikus templomát a szerbek a délszláv háborúban lerombolták. A háború után Tengerügyi, Idegenforgalmi, Közlekedési és Fejlesztési Minisztérium, a Vukovar-Szerém megye és a Lovászi önkormányzat pénzügyi támogatásával építették újjá.

A faluban egy Szent György tiszteletére szentelt ortodox templom is található, amelyet a katolikus templom sorsa nem befolyásolt. A templom 1802-ben épült a barokk-klasszicista stílusban. Egyhajós épület félköríves apszissal és a főhomlokzat előtt emelkedő harangtoronnyal. A harangtorony alsó része boltozott előcsarnokká van kialakítva. A harangtornyot késő barokk lunettás toronysisak fedi, melyet fémlemezzel borítottak. A homlokzatokat sekély pilaszterek osztják mezőkre, amelyek között boltíves ablakok vannak. A templom belseje baldachinos boltozattal, a szentély pedig félkupolával rendelkezik. Az ikonosztázt Janko Halkozović ikonfestő készítette 1772-ben a kuveždini kolostor templomához, amelyet azután vásároltak meg és szállítottak Valkóapátiba, hogy a templom 1802-ben elkészült. A templom a hívők és vallási közösségük gondatlansága miatt ma már nagyon rossz állapotban van.

Oktatás 
A faluban a hosszúlovászi általános iskola területi iskolája működik.

Sport 
A faluban 1936-tól 1988-ig Fruškogorac néven labdarúgóklub működött, mely a vukovári községi bajnokságban játszott, de ekkor kizárták, mert a csapat nem tudott kiállni. 1999-ben NK Opatovac néven alapították újra. A csapat jelenleg a megyei 3. ligában szerepel.

AK Opatovac asztaliteniszklub

ŠRK Opatovac sporthorgászklub

Jegyzetek

Források 
 Hosszúlovász község honlapja 
 Csánki Dezső: Magyarország történelmi földrajza a Hunyadiak korában. II. kötet. Valkó vármegye.
 Népességtáblázat

További információk 
A megye turisztikai irodájának honlapja 

Vukovár-Szerém megye települései
Valkóapáti - rövidebb névalakban Apáti - ( ) magyarlakta település Horvátországban , Vukovár-Szerém megyében . Közigazgatásilag Hosszúlovász községhez tartozik . Fekvése Vukovártólkm-re délkeletre , községközpontjátólkm-re északra , közvetlenül a Duna partján , aes főút mentén , Szata és Mohovo között fekszik . Története A falu területe meglehetősen gazdag régészeti leletekben , melyek arról tanúskodnak , hogy itt már ősidők óta folyamatos emberi élet folyt . Az első leleteket , melyek a rézkorból származnak, ben találták Friedrich Königsdorf akkori szőlőjében.ben a Fruškogorska utca szám alatt vaskori település és temetőjének maradványait fedezték fel . Az egyik legutóbbi feltárt lelőhely a Duna partján fekszik , aholben a késő rézkori vučedoli kultúra kerámialeletei kerültek elő.ban a kutatás a falutól délkeletre eső területre összpontosított , arra a platóra , melyet keletről a Čopinac , délről pedig a Bečka patakok határolnak . Ezen a területen három új régészeti lelőhelyet azonosítottak . Az elsőt a terület északi , legmagasabban fekvő részén , ahol a rézkorból , a középső bronzkorból és a korai vaskorból kerültek elő főként kerámialeletek , melyek egykori településre utalnak . A másik lelőhelyet a Bečka keleti oldalán találták . Ez a hely valószínűleg a réz , a bronz és a késő vaskorban , valamint a római korban és a középkorban is lakott volt . A harmadik helyet a Bečkától délre találták , mely kerámialeletei alapján valószínűleg a neolitikumban , a rézkorban , a bronzkorban , a késő vaskorban , valamint a római és a középkorban volt lakott . Neve alapján Apáti a középkorban először apátsági birtok volt , de a korabeli források alapján nem világos , hogy mely apátság volt a birtokosa . A település közelében nem tudunk kolostorról , csak feltételezzük , hogy itt a közelben a és században kolostor állt . A monasteriológiából ismert „ De Kopan Sirmio”ban a Boldogságos Szűz Mária apátsága és a település Lovász felé eső határában valóban van egy „ Kopinac” nevű hely . A Kopan és a Kopinac nevek hasonlósága alapján feltételezhetjük itt egy kolostor létezését . Érdekes , hogy azésközött kelt pápai tizedjegyzék nem talált plébániát itt , ami szintén akkor érthető , ha a közelben kolostor is állt . Mivel Apáti a Duna fölé épült , volt itt komp és kikötő is , amelyeket a Horvátiak birtokaként már említenek . A középkori Apátitben Mária királynő oklevelében említik először „ Apathy cum tributo seu portu Danubii” alakban , melyben a hűtlen Horvátiaktól elvette birtokaikat és azokat híveinek , a Garaiaknak adta.ben ugyancsak „ Apathy” néven találjuk a kői káptalan oklevelében . 78-ban torony nélküli kőtemplommal rendelkezett , ezt valószínűleg már a Garaiak építtették . Dunai révjének évi jövedelmét ekkorforintra becsülték.ben már mezővárosként említik . A Garaiak kihalása után a Ráskai és Geréb családoké volt . A törökban szállta meg a vidéket ésig volt török uralom alatt . A törökök kiűzését követően hosszú ideig az Eltz család volt birtokosa . A század elején Boszniából érkezett katolikus sokácok települtek ide be . Az első katonai felmérés térképén „ Oppatovacz” néven található . Lipszky Jánosban Budán kiadott repertóriumában „ Opatovacz” néven szerepel . Nagy Lajosben kiadott művében „ Opatovacz” névenházzal, katolikus, ortodox ésókatolikus vallású lakossal találjuk . A században a német Eltz család hívására nagyszámú magyar és német lakosság vándorolt be a településre . A településnekbenbenlakosa volt . A trianoni békeszerződésig Szerém vármegye Vukovári ( Valkóvári ) járásának része volt . Azes népszámlálás adatai szerint lakosságának-a magyar,-a szerb,-a német,-a horvát,-a ruszin anyanyelvű volt . A település az első világháború után az új szerb-horvát-szlovén állam , majd későbbben ) Jugoszlávia része lett.ésa Független Horvát Államhoz tartozott , majd a szocialista Jugoszlávia fennhatósága alá került . A második világháború végén a német lakosság nagy része elmenekült a partizánok elől . Az itt maradtakat a kommunista hatóságok kollektív háborús bűnösökké nyilvánították , minden vagyonuktól megfosztották és munkatáborba zárták . Az életben maradtakat később Németországba és Ausztriába telepítették ki.ban az ország más részeiről szállítottak ide teljesen elszegényedett szerb és horvát családokat , akik megkapták az elűzött németek házait.től a független Horvátország része.ben lakosságának-a horvát,-a szerb,-a magyar,-a jugoszláv nemzetiségű volt . A falu lakossága különösen sokat szenvedett a délszláv háború idején . A szerb csapatok a szomszédos Lovászt követően októberén foglalták el a települést . Az olvasótermet börtönnek rendezték be . A templomot megszentségtelenítették és lerombolták , a lakosságot kényszermunkára kényszerítették , sokakat megkínoztak . Két apáti polgárt meggyilkoltak , egynek pedig nyoma veszett . Nyolc személyt tartottak fogva a szerb táborokban ( Begejci és Stajićevo ) és körülbelülembert tartottak fogva a faluban . A házak közülteljesen , mintegypedig részben megsemmisült . A községi önkormányzat kiadásában jelent megban a „ Krvava istina” ( Véres igazság ) című könyv amely összefoglalja a horvátok és a nem szerb lakosság szenvedéseit , adatokkal az összes meghalt és eltűnt lovászi és valkóapáti polgárról . 2015 szeptemberében a sajtóhírekben többször is szerepelt , miután a magyar-szerb műszaki határzár elkészültével az Európai Unióba tartó migránsok itt lépték át tömegesen a szerb-horvát zöldhatárt Szerbia felől . Gazdaság A helyi gazdaság alapja ma hagyományosan a mezőgazdaság és az állattartás . Népessége benlakosábólmagyar0 % ) , horvát2 % ) ésnémet5 % ) volt ( Lipócpusztával együttesen ) benlakosábólhorvát3 % ) , szerb2 % ) ésmagyar1 % ) volt benlakosa volt . Nevezetességei A Rózsafüzér királynője tiszteletére szentelt római katolikus templomát a szerbek a délszláv háborúban lerombolták . A háború után Tengerügyi , Idegenforgalmi , Közlekedési és Fejlesztési Minisztérium , a Vukovar-Szerém megye és a Lovászi önkormányzat pénzügyi támogatásával építették újjá . A faluban egy Szent György tiszteletére szentelt ortodox templom is található , amelyet a katolikus templom sorsa nem befolyásolt . A templomben épült a barokk-klasszicista stílusban . Egyhajós épület félköríves apszissal és a főhomlokzat előtt emelkedő harangtoronnyal . A harangtorony alsó része boltozott előcsarnokká van kialakítva . A harangtornyot késő barokk lunettás toronysisak fedi , melyet fémlemezzel borítottak . A homlokzatokat sekély pilaszterek osztják mezőkre , amelyek között boltíves ablakok vannak . A templom belseje baldachinos boltozattal , a szentély pedig félkupolával rendelkezik . Az ikonosztázt Janko Halkozović ikonfestő készítetteben a kuveždini kolostor templomához , amelyet azután vásároltak meg és szállítottak Valkóapátiba , hogy a templomben elkészült . A templom a hívők és vallási közösségük gondatlansága miatt ma már nagyon rossz állapotban van . Oktatás A faluban a hosszúlovászi általános iskola területi iskolája működik . Sport A falubantólig Fruškogorac néven labdarúgóklub működött , mely a vukovári községi bajnokságban játszott , de ekkor kizárták , mert a csapat nem tudott kiállni.ben NK Opatovac néven alapították újra . A csapat jelenleg a megyei ligában szerepel . AK Opatovac asztaliteniszklub ŠRK Opatovac sporthorgászklub Jegyzetek Források Hosszúlovász község honlapja Csánki Dezső : Magyarország történelmi földrajza a Hunyadiak korában . II. kötet . Valkó vármegye . Népességtáblázat További információk A megye turisztikai irodájának honlapja Vukovár-Szerém megye települései