Tangutológia
A tangutológia a tangut nép kultúráját, történelmét, művészetét, és nyelvét vizsgáló tudomány, amely különös tekintettel a tangut által saját írásukkkal lejegyzett dokumentumok, művek filológia kutatásán alapul.

A tangutok 1038-ban Nyugati  néven önálló dinasztiát alapítottak Északnyugat-Kínában, amely egészen 1227-ig, a mongol hódításokig fennmaradt. A tangut írást 1036-ban fejlesztették ki és vezették be általános használatra. A könyvnyomtatásnak köszönhetően az írásrendszer széles körben elterjedt, és a dinasztia bukását követően szórványosan még a mongol - (1271–1368) és a Ming-dinasztia (1368–1644) idején is létezett. A legutolsó tangut írással lejegyzett emlék, az 1502-ből származó buddhista felirat, amely a  tartománybeli  templomának, két, úgynevezett „dharani oszlopán” olvasható. A mandzsu -dinasztia (1644–1911) idejére a tangut nyelv az írással együtt kihalt, emléke elveszett. A -, a - és a Ming-kori kínai könyvekben nem maradt nyoma a tangut írásnak. Majd csupán a 19. században fedezték fel újra.

A tangutológia kezdetei

A tangut írás legkorábbi azonosítása

A tangut írás legkorábbi modern azonosítása a kínai tudós,  (张澍; 1781–1847) nevéhez fűződik, aki 1804-ben a  tartománybeli ben, a  templom (護國寺) sztúpájának kétnyelvű feliratát tanulmányozva állapította meg, hogy a szöveg a kínai mellett az egykori Nyugati -dinasztianyelvén íródott. Ekkor nyert bizonyosságot az is, hogy a Peking közelében húzódó nagy fal i (居庸關) kapujának belső oldalán olvasható, addig ismeretlen nyelvű felirat, ugyancsak tangut nyelven íródott.

 felfedezése szinte a század végéig visszhang nélkül maradt és nem vált széles körben ismertté. Jól lehet, a „Felhő-terasz” ( 雲臺) néven ismert kapu – amely eredetileg 1343–1345-ben egy pagoda alapjaként épült – belső oldalán olvasható hat különböző írással (kínai, szanszkrit, phagpa, tibeti, régi ujgur és tangut) feljegyzett buddhista tartalmú szöveg közül addig mind a kínai, mind pedig a nyugati tudósok csak az első ötöt azonosították. A brit misszionárius Alexander Wylie (1815–1887) 1870-ben az "An ancient Buddhist inscription at Keu-yung Kwan" című tanulmányában az ismeretlen írást még dzsürcsiként azonosította. Az ugyancsak brit orientalista, Stephen Wootton Bushell (1844–1908) volt az első nyugati tudós, aki 1899-ben megjelent tanulmányában adta közre az akkor már 95 éve ismert tényt, miszerint a kapubélésen olvasható hatodik, ismeretlen írás nem más mint a tagut.

A tangut írás megfejtésére tett első kísérletek

Bushell, aki 1868-tól 1900-ig orvosként tevékenykedett a pekingi brit nagykövetségen, szenvedélyes numizmatikus volt, s gyűjteménye számos, a Nyugati -dinasztia idejéből származó, tangut írásjegyekkel is jelzett pénzérmét tartalmazott. Kutatási anyagát elsősorban ezek az érmék képezték, s a 37 tangut írásjegy megfejtését tartalmazó tanulmányát 1896-ban jelentette meg.

Bushell tangut numizmatikai tevékenységével nagyjából egyidőben, a pekingi francia követség egyik tolmácsa, Georges Morisse a Lótusz szútra tangut nyelvű, háromkötetes fordítása alapján próbálta megfejteni a tangut írást. Az 1901-ben megjelentetett munkájában Morisse mintegy 160 tangut írásjegyet azonosított és bizonyos nyelvtani szabályokat is képes volt felismerni.

A tangutológia fejlődése (1908-tól az 1930-as évekig)
A fennmaradt tangut nyelvű szövegek gyér száma igen csak megnehezítette a Bushell és Morisse által megkezdett, közvetlenül a tangut íráson alapuló további filológiai kutatások kibontakozását. Ez a megtorpanás azonban csak 1908-ig tartott, amikor is Belső-Mongóliában, a Góbi sivatag szélén Pjotr Kozlov (1863–1935) felfedezte az egykori Nyugati -dinasztia erődvárosát, Kara-hotót. A tangutok híres „fekete városa” a sivatagból előretörő homok miatt a Ming-dinasztia idejére elnéptelenedett, és mintegy félévezreden át a homokba temetve, érintetlenül áll. Kozlov a város falain kívül álló hatalmas sztúpát berobbantatta, és annak belsejében mintegy kétezer nyomtatott könyvet, kéziratot fedezett fel, melyek zöme kínai és tangut nyelven íródtak, de a tangut buddhista művészet számos páratlan emlékei is innen került elő. Kozlov a leletet Szentpétervárra az Orosz Földrajzi Társasághoz szállíttatta. Innen a teljes anyag átkerült a Tudományos Akadémia Ázsia Múzeumába, amely később az Orosz Tudományos Akadémia Orientalisztikai Kutató Intézetének szentpétervári tagozata lett, a mai neve pedig Keleti Kéziratok Intézete. Kozlov páratlan felfedezésének volt köszönhető, hogy a tangutológia az orientalisztikán belül önálló tudományággá válhatott.

Az orosz tangutológia

Miután a kara-hotói lelet 1909 őszén Szentpétervárra érkezett, a sinológus Alekszej Ivanov (1878–1937) látott neki a hatalmas anyag katalogizálásához, és előzetes tudományos vizsgálatához. A tangut írás megfejtéséhez vezető jelentős áttörést a kínai–tangut nyelvű szójegyzék, jelentette, amely a „Gyöngy a tenyérben” ( 番漢合時掌中珠) címet viseli. A khara-hotói anyagból később olyan tangut egynyelvű szótárak és glosszáriumok is előkerültek, mint a „Homofónok” ( 音同), az „Írásjegyek tengere” ( 文海), vagy a „Vegyes írásjegyek” ( 雜字).

Ivanov 1909 és 1920 között számos, a tangut írással kapcsolatos tudományos cikket adott közre, amely nagy segítséget és egyben bátorítást is jelentett más tudósok számára a tangut nyelv tanulmányozásához. 1916-ban a német orientalista, Berthold Laufer (1874–1934), épp Ivanov tanulmányainak nyomán jelentette meg az a publikációját, amelyben elsőként kísérelte meg néhány tangut írásjegy hangtani rekonstrukcióját, amely alapján arra a feltételezésre jutott, hogy a tangut nyelv genealógiailag a tibeto-burmai nyelvcsalád lolo-moszo (ma: lolo-burmai) ágához tartozhatott.

A „Gyöngy a tenyérben” és más szótárak, glosszáriumok alapján Ivanov össze tudta állítani az első rövid, mintegy 3 000 tangut írásjegyet tartalmazó szótárat. Szótárával már 1918-ra elkészült, ám az országban kialakult bizonytalan politikai állapotok miatt ekkor még nem jelentette meg. A csupán kéziratban létező szótárat az Ázsia Múzeumban hagyta, és 1922-ben visszatért szülővárosába. 1937-ben azonban Ivanov a sztálini „nagy tisztogatás” áldozata lett, és a tangutológia mérföldkövévé válható munkájának nyoma veszett.

Ivanov munkáját Nyikolaj Nyevszkij (1892–1937) folytatta. Nyevszkij 1915 óta Japánban élt és elsősorban a japán, az ainu, valamint Tajvan őslakosságának a knak (鄒) a nyelvét kutatta. Miután 1925-ben találkozott Ivanovval Kínában, érdeklődését felkeltették a kara-hotói tangut írásos szövegek, és úgy döntött maga is vállalkozik az írás megfejtésére. Nyevszkij 1929-ben tért vissza a Szovjetunióba és kezdte meg munkáját Leningrádban az Orientalisztikai Intézetben. 1937 késő őszén az általa összeállított szótár készen állt a kiadásra, amikor japán feleségével együtt letartóztatták és kivégezték. Ezzel majd három évtizedre megtorpantak a tangut tárgyú kutatások a Szovjetunióban.

Kína
1912-ben a neves kínai antikvárius,  (1866–1940) találkozott Ivanovval Szentpétervárott, és engedélyt kapott tőle, hogy a „Gyöngy a tenyérben” című glosszárium kilenc oldaláról másolatot készítsen, amelyet még ebben az évben megjelentetett Kínában. 1922-ben ismét találkozott Ivanovval, ezúttal ben, és rábeszélte az orosz tudóst, hogy a teljes művet lemásolhassa. Ezt később, 1924-ben legidősebb fia,  (羅福成; 1885–1960) jelentette meg. 1935-ben ugyancsak  jelentette meg a „Homofónok” fakszimile kiadását is.  harmadik fia,  (羅福萇; 1896–1921) folytatta a tangut művek iránt családi elkötelezettség hagyományát, és 18 éves korában írt egy kézikönyvet a tangut írásról.

1917-ben a  tartománybeli ban öt cserépkoró került elő, amelyekbe egykor elrejtett tangut nyelvű buddhista szövegeket találtak. Az anyagot Pekingbe küldték, és a Kínai Nemzeti Könyvtár tangut gyűjteményének első első kincseivé lettek. A lelettel kapcsolatos tudományos vizsgálatok eredményeit 1932-ben a Bulletin of the National Library of Peiping különszámában adták közre. Az anyag tudományos feldolgozásában olyan kínai, japán és orosz szakemberek vettek részt, mint ,  (王靜如; 1903–1990), Isihama Dzsuntaró (石滨纯太郎), Ivanov és Nyevszkij.

Máshol
Az 1920-as és 1930-as években néhány tudós, mint például Nyevszkij a Szovjetunióban, Laufer Németországban,  Kínában és Stuart N. Wolfenden (1889–1938) az Egyesült Államokban (a kaliforniai Berkeley Egyetemen) arra a néhány, Kara-hotóból előkerült, tangut szövegekhez íródott tibeti szójegyzékre összpontosította a figyelmét, amelyek segítségével lehetőség nyilt a tangut nyelv hozzávetőleges fonetikai rekonstrukciójára is.

Mindeközben Angliában Gerard Clauson (1891–1974) hozzálátott a Stein Aurél által, 1913–1916-ban Kara-hotóban feltárt és a londoni British Museumban őrzött tangut nyelvű kézirattöredékek feldolgozásához. 1937–1938-ban Clauson elkészítette a  nyelv vázlatos szótárát (Skeleton dictionary of the Hsi-hsia language), amely azonban soha sem jelent meg.

A Távol-Keleten dúló második kínai–japán háború, valamint a Szovjetunióban kibontakozó politikai diktatúra miatt az 1930-as évek második felében megtorpantak a kínai, a japán és az orosz tangutológiai kutatások. A második világháború kitörését követően pedig Európában és az Egyesült államokban is szünetelt a tangutológia.

A tangutológia újjáéledése (az 1950-es és 1990-es évek között)

Japán
A második világháborút követően majd egy teljes évtizedre volt szükség, hogy a tangutológiai kutatások újra induljanak. Elsőként Nisida Tacuo (西田龍雄; 1928–2012) a Kiotói Egyetem kutatója jelentkezett említésre méltó eredményekkel az 1950-es évek közepén. A ma már korábban is ismert, úgy nevezett „Felhő-terasz” felirat vizsgálatát követően a kiváló japán szakember figyelme a tangut nyelv hangtani rekonstrukciója felé terelődött. 1964–1966-ban jelentette meg monumentális művét a tangut nyelv fonológiai rekonstrukciójával kapcsolatban, amely egy 3 000 írásjegy jelentését is tartalmazó szótárat is magában foglalt. A későbbiekben Nisida tanulmányozta a tangut nyelvű Avatamszaka szútrát (1975–1977) és a tangut szertartási verseket is (1986).

Szovjetunió

A Szovjetunióban a tangutológia újjáéledése 1960-ra tehető, amikor is megjelentették a 23 évvel korábban kivégzett Nyevszkij monumentális, Tangut filológia című művét, amelyért két évvel később, 1962-ben posztumusz Lenin-díjjal tüntették ki. A két kötetben megjelentetett, mintegy ezer kéziratos oldalt tartalmazó mű a tangut írás első modern szótárának tekinthető, amely a kutatók új nemzedékének nyitott utat a tangut nyelvű szövegek vizsgálatához. Az 1960-as években a leningrádi Keleti Kéziratok Intézetében, Jevgenyij Kicsanov (1932–2013) vezetésével egy fiatal tudósokból verbuválódott csoport látott neki az akkor már több mint fél évszázada feldolgozatlan kara-hotó tangut nyelvű szövegek tudományos vizsgálatához és fordításához.

Vállalkozásuk egyik legjelentősebb eredménye az egynyelvű tangut rímszótár, az „Írásjegyek tengere” című mű feldolgozása és 1969-ben történt megjelentetése volt, amely munkában Kicsanov mellett Kszenyija Keping (1937–2002), Vszevolod Kolokolov (1896–1979) és Anatolij Tyerentyjev-Katanszkij vett részt. Kolokolov és Kicsanov közösen végezték el a kínai konfuciánus művek tangut változatának tudományos vizsgálatát, amely munkának a nehézségét az jelentette, hogy nem nyomtatással készültek, hanem a szövegek nehezen olvasható kézírással íródtak. Keping rendkívül fontos tudományos eredménye a tangut nyelv nyelvtanáról írt műve, valamint a  A háború művészete című műve tangut változatának fordítása és elemzése, amely 1979-ben jelent meg. Keping pontosította a japán tudós, Nisida elméletét a kétféle tangut nyelvi stílusról, és a „köznyelv” mellett egy „rituális nyelv” meglétét is kimutatta, amelyet feltehetően a tangut sámánok használhattak szertartásaik alkalmával még a buddhizmus felvétele, illetve általános elterjedését megelőzően. Tyerentyjev–Katanszkij 1981-ben kiváló összefoglalást tett közzé a tangut könyvek technikai, könyvészeti jellegzetességeivel kapcsolatban. A tangutológia kiemelkedő szovjet képviselője volt Mihail Szofronov, akinek nagy jelentőségű tangut nyelvtana 1968-ban jelent meg.

A tangut nyelvű szövegek feldolgozása, fordítása mellett az olyan szovjet tudósok, mint Kicsanov és Keping jelentős mértékben járultak hozzá a tangut történelem, társadalom és vallás alaposabb megismeréséhez és megértéséhez is. Kicsanov 1968-ban publikálta a tangut államról szóló történelmi áttekintését, amely ebben a témában az első tudományos munka volt. Keping pedig a vallástörténeti kutatásaival szerzett további elévülhetetlen érdemeket.

Kína
A Kína Népköztársaságban a kulturális forradalom miatt lassabban indultak újra a tangutológiai kutatások, mint Japánban, vagy a Szovjetunióban. Az 1970-es évek végéig szinte nem is jelent meg érdemleges publikáció ebben a témában.

A kínai tangutológusok új nemzedékének első kiemelkedő képviselője  (李範文; 1932–), aki tudományos karrierjét az 1970.es évek első felében, a Nyugati -dinasztia uralkodói sírfeliratainak vizsgálatával. 1976-ban jelent meg a „Homofónok” című művel kapcsolatos tanulmánya, majd 1997-ben kiadásra került az első, általa összeállított tangut–kínai szótár is. Érdemes megemlíteni még  (史金波; 1940–),  és  nevét is, aki az „Írásjegyek tengere” című mű tanulmányozásával és fordításával (1983) írták be magukat a tangutológia történetébe.

Tajvanon Gong Hwang-cheng (龔煌城; 1934–2010), aki a sino-tibeti összehasonlító nyelvlészet egyik szaktekintélye, a tangut nyelv fonológiájával is foglalkozott, és 1997-ben kidolgozta a nyelv egy lehetséges hangtani rekonstrukcióját  szótárához.

Ebben az időben több nagyon fontos régészeti feltárásra is sor került Kínában, melyeknek köszönhetően számos, a tangutokkal kapcsolatos lelet is előkerült, még nyomtatott és kéziratos szövegek is. A tangut vonatkozású régészeti feltárások talán legfontosabbika az volt, amelyre , a  szögletes palota 1991-es illegális felrobbantása után került sor. Az innen származó legfontosabb lelet egy addig ismeretlen tangut nyelvű buddhista szöveg, amely a tibeti „Örök egyesülés dicsőséges tantrája” (tibetiül: dpal kun-tu kha-sbyor zhes-bya ba'i rgyud དཔལ་ཀུན་ཏུ་ཁ་སྦྱོར་ཞེས་བྱ་བའི་རྒྱུད) című tantrikus buddhista mű tangut fordítása. A tangut változatot valamikor a 12. század második felében nyomtathatták ki, így feltehetően ez a ma ismert legrégebbi, mozgatható fanyomóelemekkel nyomtatott könyv az egész világon.

A kínai tudósok kiemelt fontosságot tulajdonítanak a tangut buddhológiai kutatásoknak is. 1988-ban  igen jelentős, mérföldkőnek számító publikációt jelentetett meg a tangut buddhizmusról és buddhista művészetről. E tudományterület másik kiemelkedő tudósa , aki a tangut tekercsképek szakértőjeként jelentős eredményeket ért el a tibeti tantrikus buddhizmusnak a tangut buddhizmusra gyakorolt hatásának vizsgálatában.

Egyesült Államok

Az Egyesült Államokban igen kevés kutató csatlakozott a tangut stúdiumokhoz. Az 1970-es években Luc Kwanten (1943–) a tangutok szomszédaikkal való kapcsolatát vizsgálta, majd 1982-ben megjelentette a „Gyöngy a tenyérben”, tangut–kínai glosszáriummal kapcsolatos tanulmányát. Az Egyesült Államokban Ruth W. Dunnell számít a tangutológia vezető szakértő szakértőjének, aki 1988-ban vizsgálta és lefordította az 1094-ben állított kősztélé tangut–kínai kétnyelvű feliratát. Munkája összegzését 1996-ban adta közre The Great State of White and High: Buddhism and State Foundation in Eleventh-Century Xia címen.

Egyesült Királyság
Angliában a Clauson által megkezdett tangutológiai kutatásokat az új-zélandi születésű Eric Grinstead (1921–) vette át, aki az 1960-as években a British Museumban tevékenykedett. A múzeum Stein gyűjteményében azonosította a híres kínai stratéga,  (諸葛亮; 181–234) egyik hadászati kézikönyvének, a „Tábornok kertje” ( 將苑) tangut nyelvű fordítását, továbbá összerendezte és megszerkesztette a tangut buddhista szövegeket, melyeket kilenc kötetben a The Tangut Tripitaka címen 1971-ben megjelentetett. Grinstead egyik legjelentősebb munkája mégis a tangut írásjegyek vizsgálatához kapcsolódik. Az 1972-ben publikált, Analysis of the Tangut Script című munkájában, minden egyes tangut írásjegyhez egy négyjegyű 'Telecode' számot rendelt, amely egyike azon korai kísérleteknek, melyek a tangut szövegek standard karakterekkel történő digatilizálására irányulnak.

A tangutológia a 21. században
Az 1990-es évektől kezdve szerte a világon, fiatal kutatók új nemzedéke kapcsolódott be a tangutológiai kutatásokba. Kínában említésre méltó eredményeket ért el  (孫伯君) a szanszkritból fordított tangut szövegek vizsgálatával,  (戴忠沛), aki a tangut szövegekhez írott tibeti nyelvű glosszáriumokat tanulmányozza, illetve  (韩小忙) , akinek szakterülete a tangut írásjegyek ortográfiai elemzése. Japánban Arakava Sintaró (1971–) figyelemre méltó munkát végez a tangut fonológia terén. Az Egyesült Államokban Marc Miyake (1971–) a tangut nyelv korai korszakára, kialakulására, eredetére koncentrálva dolgozta ki egy „pre-tangut” nyelvvel kapcsolatos elméletét. Franciaországban, Guillaume Jacques a tangut nyelv igéinek vizsgálatával lendítette előrébb a tangutológia nyelvészeti vonatkozású kutatásait. Az Egyesült Királyságban továbbra is a magyar származású Stein Aurél-féle gyűjtemény tangut vonatkozású anyagának tudományos feldolgozása történik. Grindstead munkáját jelenleg a magyar sinológus, Galambos Imre (1967–) folytatja, akinek egyik fő kutatási területe a „Tábornok kertje” című mű tangut változatának vizsgálata.

A tangutológia kutatásoknak nagy lendületet adott  2008-ban kiadott, bővített és átdolgozott tangut–kínai szótára, valamint az orosz Kicsanov és a japán Arakava közösen összeállított, és 2006-ban megjelentetett tangut–orosz–angol–kínai szótára is. Mindkét szótár már digitális tangut fontok használatával készült, de a tangut karakterek Unicode-ra történő adaptálása még jelenleg is zajlik.

Azt, hogy a világ bármely pontjáról egyre több tudós csatlakozhasson a tangutológiai kutatásokhoz, nagyban elősegítik a tangut nyelvű dokumentumok digitalizációját célzó projektek. Ilyen például a British Library kezdeményezése (1994), amely vállalkozás keretei között a kara-hotói és a i leletek digitalizációját és közzézételét tűzték ki célul.

A  Társadalomtudományi Akadémia 2010-ben indította útjáraTangut Research ( 西夏研究) címen, negyedévente megjelenő folyóiratát. Ez az első olyan tudományos szakfolyóirat, amely kifejezetten a tangut stúdiumokra fókuszálva jelentet meg tanulmányokat.

Kapcsolódó szócikkek
 Tangut írás
 Sinológia
 Tibetológia

Hivatkozások

Fordítás

További információk
 Bibliography of Tangut Studies
 A Review of Tangut Buddhism, Art and Textual Studies Saren Gaowa
 Tangutology During the Past Decades Nie Hongyin
 Tangut Studies at the Institute of Oriental Manuscripts E. I. Kychanov

Orientalisztika
Tudománytörténet
Kína tudományos élete
A tangutológia a tangut nép kultúráját , történelmét , művészetét , és nyelvét vizsgáló tudomány , amely különös tekintettel a tangut által saját írásukkkal lejegyzett dokumentumok , művek filológia kutatásán alapul . A tangutokban Nyugati néven önálló dinasztiát alapítottak Északnyugat-Kínában , amely egészenig , a mongol hódításokig fennmaradt . A tangut írástban fejlesztették ki és vezették be általános használatra . A könyvnyomtatásnak köszönhetően az írásrendszer széles körben elterjedt , és a dinasztia bukását követően szórványosan még a mongol -1368 ) és a Ming-dinasztia1644 ) idején is létezett . A legutolsó tangut írással lejegyzett emlék , azből származó buddhista felirat , amely a tartománybeli templomának , két , úgynevezett „ dharani oszlopán” olvasható . A mandzsu -dinasztia1911 ) idejére a tangut nyelv az írással együtt kihalt , emléke elveszett . A - , a - és a Ming-kori kínai könyvekben nem maradt nyoma a tangut írásnak . Majd csupán a században fedezték fel újra . A tangutológia kezdetei A tangut írás legkorábbi azonosítása A tangut írás legkorábbi modern azonosítása a kínai tudós , ( 张澍;1847 ) nevéhez fűződik , akiben a tartománybeli ben , a templom ( 護國寺 ) sztúpájának kétnyelvű feliratát tanulmányozva állapította meg , hogy a szöveg a kínai mellett az egykori Nyugati -dinasztianyelvén íródott . Ekkor nyert bizonyosságot az is , hogy a Peking közelében húzódó nagy fal i ( 居庸關 ) kapujának belső oldalán olvasható , addig ismeretlen nyelvű felirat , ugyancsak tangut nyelven íródott . felfedezése szinte a század végéig visszhang nélkül maradt és nem vált széles körben ismertté . Jól lehet , a „ Felhő-terasz” ( 雲臺 ) néven ismert kapu – amely eredetileg1345-ben egy pagoda alapjaként épült – belső oldalán olvasható hat különböző írással ( kínai , szanszkrit , phagpa , tibeti , régi ujgur és tangut ) feljegyzett buddhista tartalmú szöveg közül addig mind a kínai , mind pedig a nyugati tudósok csak az első ötöt azonosították . A brit misszionárius Alexander Wylie1887) ben az " An ancient Buddhist inscription at Keu-yung Kwan " című tanulmányában az ismeretlen írást még dzsürcsiként azonosította . Az ugyancsak brit orientalista , Stephen Wootton Bushell1908 ) volt az első nyugati tudós , akiben megjelent tanulmányában adta közre az akkor máréve ismert tényt , miszerint a kapubélésen olvasható hatodik , ismeretlen írás nem más mint a tagut . A tangut írás megfejtésére tett első kísérletek Bushell , akitólig orvosként tevékenykedett a pekingi brit nagykövetségen , szenvedélyes numizmatikus volt , s gyűjteménye számos , a Nyugati -dinasztia idejéből származó , tangut írásjegyekkel is jelzett pénzérmét tartalmazott . Kutatási anyagát elsősorban ezek az érmék képezték , s atangut írásjegy megfejtését tartalmazó tanulmányátban jelentette meg . Bushell tangut numizmatikai tevékenységével nagyjából egyidőben , a pekingi francia követség egyik tolmácsa , Georges Morisse a Lótusz szútra tangut nyelvű , háromkötetes fordítása alapján próbálta megfejteni a tangut írást . Azben megjelentetett munkájában Morisse mintegytangut írásjegyet azonosított és bizonyos nyelvtani szabályokat is képes volt felismerni . A tangutológia fejlődésetól azas évekig ) A fennmaradt tangut nyelvű szövegek gyér száma igen csak megnehezítette a Bushell és Morisse által megkezdett , közvetlenül a tangut íráson alapuló további filológiai kutatások kibontakozását . Ez a megtorpanás azonban csakig tartott , amikor is Belső-Mongóliában , a Góbi sivatag szélén Pjotr Kozlov1935 ) felfedezte az egykori Nyugati -dinasztia erődvárosát , Kara-hotót . A tangutok híres „ fekete városa” a sivatagból előretörő homok miatt a Ming-dinasztia idejére elnéptelenedett , és mintegy félévezreden át a homokba temetve , érintetlenül áll . Kozlov a város falain kívül álló hatalmas sztúpát berobbantatta , és annak belsejében mintegy kétezer nyomtatott könyvet , kéziratot fedezett fel , melyek zöme kínai és tangut nyelven íródtak , de a tangut buddhista művészet számos páratlan emlékei is innen került elő . Kozlov a leletet Szentpétervárra az Orosz Földrajzi Társasághoz szállíttatta . Innen a teljes anyag átkerült a Tudományos Akadémia Ázsia Múzeumába , amely később az Orosz Tudományos Akadémia Orientalisztikai Kutató Intézetének szentpétervári tagozata lett , a mai neve pedig Keleti Kéziratok Intézete . Kozlov páratlan felfedezésének volt köszönhető , hogy a tangutológia az orientalisztikán belül önálló tudományággá válhatott . Az orosz tangutológia Miután a kara-hotói leletőszén Szentpétervárra érkezett , a sinológus Alekszej Ivanov1937 ) látott neki a hatalmas anyag katalogizálásához , és előzetes tudományos vizsgálatához . A tangut írás megfejtéséhez vezető jelentős áttörést a kínai–tangut nyelvű szójegyzék , jelentette , amely a „ Gyöngy a tenyérben” ( 番漢合時掌中珠 ) címet viseli . A khara-hotói anyagból később olyan tangut egynyelvű szótárak és glosszáriumok is előkerültek , mint a „ Homofónok” ( 音同 ) , az „ Írásjegyek tengere” ( 文海 ) , vagy a „ Vegyes írásjegyek” ( 雜字) . Ivanovésközött számos , a tangut írással kapcsolatos tudományos cikket adott közre , amely nagy segítséget és egyben bátorítást is jelentett más tudósok számára a tangut nyelv tanulmányozásához.ban a német orientalista, Berthold Laufer1934 ) , épp Ivanov tanulmányainak nyomán jelentette meg az a publikációját , amelyben elsőként kísérelte meg néhány tangut írásjegy hangtani rekonstrukcióját , amely alapján arra a feltételezésre jutott , hogy a tangut nyelv genealógiailag a tibeto-burmai nyelvcsalád lolo-moszo ( ma : lolo-burmai ) ágához tartozhatott . A „ Gyöngy a tenyérben” és más szótárak , glosszáriumok alapján Ivanov össze tudta állítani az első rövid , mintegy000 tangut írásjegyet tartalmazó szótárat . Szótárával márra elkészült , ám az országban kialakult bizonytalan politikai állapotok miatt ekkor még nem jelentette meg . A csupán kéziratban létező szótárat az Ázsia Múzeumban hagyta , ésben visszatért szülővárosába.ben azonban Ivanov a sztálini „ nagy tisztogatás” áldozata lett , és a tangutológia mérföldkövévé válható munkájának nyoma veszett . Ivanov munkáját Nyikolaj Nyevszkij1937 ) folytatta . Nyevszkijóta Japánban élt és elsősorban a japán , az ainu , valamint Tajvan őslakosságának a knak ( 鄒 ) a nyelvét kutatta . Miutánben találkozott Ivanovval Kínában , érdeklődését felkeltették a kara-hotói tangut írásos szövegek , és úgy döntött maga is vállalkozik az írás megfejtésére . Nyevszkijben tért vissza a Szovjetunióba és kezdte meg munkáját Leningrádban az Orientalisztikai Intézetben.késő őszén az általa összeállított szótár készen állt a kiadásra , amikor japán feleségével együtt letartóztatták és kivégezték . Ezzel majd három évtizedre megtorpantak a tangut tárgyú kutatások a Szovjetunióban . Kína 1912-ben a neves kínai antikvárius , 1940 ) találkozott Ivanovval Szentpétervárott , és engedélyt kapott tőle , hogy a „ Gyöngy a tenyérben” című glosszárium kilenc oldaláról másolatot készítsen , amelyet még ebben az évben megjelentetett Kínában.ben ismét találkozott Ivanovval , ezúttal ben , és rábeszélte az orosz tudóst , hogy a teljes művet lemásolhassa . Ezt később, ben legidősebb fia , ( 羅福成;1960 ) jelentette meg.ben ugyancsak jelentette meg a „ Homofónok” fakszimile kiadását is . harmadik fia , ( 羅福萇;1921 ) folytatta a tangut művek iránt családi elkötelezettség hagyományát , éséves korában írt egy kézikönyvet a tangut írásról . 1917-ben a tartománybeli ban öt cserépkoró került elő , amelyekbe egykor elrejtett tangut nyelvű buddhista szövegeket találtak . Az anyagot Pekingbe küldték , és a Kínai Nemzeti Könyvtár tangut gyűjteményének első első kincseivé lettek . A lelettel kapcsolatos tudományos vizsgálatok eredményeitben a Bulletin of the National Library of Peiping különszámában adták közre . Az anyag tudományos feldolgozásában olyan kínai , japán és orosz szakemberek vettek részt , mint , ( 王靜如;1990 ) , Isihama Dzsuntaró ( 石滨纯太郎 ) , Ivanov és Nyevszkij. Máshol Azas ésas években néhány tudós , mint például Nyevszkij a Szovjetunióban , Laufer Németországban , Kínában és Stuart N. Wolfenden1938 ) az Egyesült Államokban ( a kaliforniai Berkeley Egyetemen ) arra a néhány , Kara-hotóból előkerült , tangut szövegekhez íródott tibeti szójegyzékre összpontosította a figyelmét , amelyek segítségével lehetőség nyilt a tangut nyelv hozzávetőleges fonetikai rekonstrukciójára is . Mindeközben Angliában Gerard Clauson1974 ) hozzálátott a Stein Aurél által, 1916-ban Kara-hotóban feltárt és a londoni British Museumban őrzött tangut nyelvű kézirattöredékek feldolgozásához.1938-ban Clauson elkészítette a nyelv vázlatos szótárát ( Skeleton dictionary of the Hsi-hsia language ) , amely azonban soha sem jelent meg . A Távol-Keleten dúló második kínai–japán háború , valamint a Szovjetunióban kibontakozó politikai diktatúra miatt azas évek második felében megtorpantak a kínai , a japán és az orosz tangutológiai kutatások . A második világháború kitörését követően pedig Európában és az Egyesült államokban is szünetelt a tangutológia . A tangutológia újjáéledése ( azes éses évek között ) Japán A második világháborút követően majd egy teljes évtizedre volt szükség , hogy a tangutológiai kutatások újra induljanak . Elsőként Nisida Tacuo ( 西田龍雄;2012 ) a Kiotói Egyetem kutatója jelentkezett említésre méltó eredményekkel azes évek közepén . A ma már korábban is ismert , úgy nevezett „ Felhő-terasz” felirat vizsgálatát követően a kiváló japán szakember figyelme a tangut nyelv hangtani rekonstrukciója felé terelődött.1966-ban jelentette meg monumentális művét a tangut nyelv fonológiai rekonstrukciójával kapcsolatban , amely egy000 írásjegy jelentését is tartalmazó szótárat is magában foglalt . A későbbiekben Nisida tanulmányozta a tangut nyelvű Avatamszaka szútrát1977 ) és a tangut szertartási verseket is Szovjetunió A Szovjetunióban a tangutológia újjáéledésera tehető , amikor is megjelentették aévvel korábban kivégzett Nyevszkij monumentális , Tangut filológia című művét , amelyért két évvel később, ben posztumusz Lenin-díjjal tüntették ki . A két kötetben megjelentetett , mintegy ezer kéziratos oldalt tartalmazó mű a tangut írás első modern szótárának tekinthető , amely a kutatók új nemzedékének nyitott utat a tangut nyelvű szövegek vizsgálatához . Azas években a leningrádi Keleti Kéziratok Intézetében , Jevgenyij Kicsanov2013 ) vezetésével egy fiatal tudósokból verbuválódott csoport látott neki az akkor már több mint fél évszázada feldolgozatlan kara-hotó tangut nyelvű szövegek tudományos vizsgálatához és fordításához . Vállalkozásuk egyik legjelentősebb eredménye az egynyelvű tangut rímszótár , az „ Írásjegyek tengere” című mű feldolgozása ésben történt megjelentetése volt , amely munkában Kicsanov mellett Kszenyija Keping2002 ) , Vszevolod Kolokolov1979 ) és Anatolij Tyerentyjev-Katanszkij vett részt . Kolokolov és Kicsanov közösen végezték el a kínai konfuciánus művek tangut változatának tudományos vizsgálatát , amely munkának a nehézségét az jelentette , hogy nem nyomtatással készültek , hanem a szövegek nehezen olvasható kézírással íródtak . Keping rendkívül fontos tudományos eredménye a tangut nyelv nyelvtanáról írt műve , valamint a A háború művészete című műve tangut változatának fordítása és elemzése , amelyben jelent meg . Keping pontosította a japán tudós , Nisida elméletét a kétféle tangut nyelvi stílusról , és a „ köznyelv” mellett egy „ rituális nyelv” meglétét is kimutatta , amelyet feltehetően a tangut sámánok használhattak szertartásaik alkalmával még a buddhizmus felvétele , illetve általános elterjedését megelőzően . Tyerentyjev–Katanszkijben kiváló összefoglalást tett közzé a tangut könyvek technikai , könyvészeti jellegzetességeivel kapcsolatban . A tangutológia kiemelkedő szovjet képviselője volt Mihail Szofronov , akinek nagy jelentőségű tangut nyelvtanaban jelent meg . A tangut nyelvű szövegek feldolgozása , fordítása mellett az olyan szovjet tudósok , mint Kicsanov és Keping jelentős mértékben járultak hozzá a tangut történelem , társadalom és vallás alaposabb megismeréséhez és megértéséhez is . Kicsanovban publikálta a tangut államról szóló történelmi áttekintését , amely ebben a témában az első tudományos munka volt . Keping pedig a vallástörténeti kutatásaival szerzett további elévülhetetlen érdemeket . Kína A Kína Népköztársaságban a kulturális forradalom miatt lassabban indultak újra a tangutológiai kutatások , mint Japánban , vagy a Szovjetunióban . Azes évek végéig szinte nem is jelent meg érdemleges publikáció ebben a témában . A kínai tangutológusok új nemzedékének első kiemelkedő képviselője ( 李範文 ; ) , aki tudományos karrierjét azes évek első felében , a Nyugati -dinasztia uralkodói sírfeliratainak vizsgálatával.ban jelent meg a „ Homofónok” című művel kapcsolatos tanulmánya , majdben kiadásra került az első , általa összeállított tangut–kínai szótár is . Érdemes megemlíteni még ( 史金波 ; ) , és nevét is , aki az „ Írásjegyek tengere” című mű tanulmányozásával és fordításávalírták be magukat a tangutológia történetébe . Tajvanon Gong Hwang-cheng ( 龔煌城;2010 ) , aki a sino-tibeti összehasonlító nyelvlészet egyik szaktekintélye , a tangut nyelv fonológiájával is foglalkozott , ésben kidolgozta a nyelv egy lehetséges hangtani rekonstrukcióját szótárához . Ebben az időben több nagyon fontos régészeti feltárásra is sor került Kínában , melyeknek köszönhetően számos , a tangutokkal kapcsolatos lelet is előkerült , még nyomtatott és kéziratos szövegek is . A tangut vonatkozású régészeti feltárások talán legfontosabbika az volt , amelyre , a szögletes palotaes illegális felrobbantása után került sor . Az innen származó legfontosabb lelet egy addig ismeretlen tangut nyelvű buddhista szöveg , amely a tibeti „ Örök egyesülés dicsőséges tantrája” ( tibetiül : dpal kun-tu kha-sbyor zhes-bya ba'i rgyud དཔལ ་ ཀུན ་ ཏུ་ཁ་ སྦྱོར་ ཞེས་ བྱ་ བའི་ རྒྱུད ) című tantrikus buddhista mű tangut fordítása . A tangut változatot valamikor a század második felében nyomtathatták ki , így feltehetően ez a ma ismert legrégebbi , mozgatható fanyomóelemekkel nyomtatott könyv az egész világon . A kínai tudósok kiemelt fontosságot tulajdonítanak a tangut buddhológiai kutatásoknak is.ban igen jelentős , mérföldkőnek számító publikációt jelentetett meg a tangut buddhizmusról és buddhista művészetről . E tudományterület másik kiemelkedő tudósa , aki a tangut tekercsképek szakértőjeként jelentős eredményeket ért el a tibeti tantrikus buddhizmusnak a tangut buddhizmusra gyakorolt hatásának vizsgálatában . Egyesült Államok Az Egyesült Államokban igen kevés kutató csatlakozott a tangut stúdiumokhoz . Azes években Luc Kwanten ) a tangutok szomszédaikkal való kapcsolatát vizsgálta , majdben megjelentette a „ Gyöngy a tenyérben” , tangut–kínai glosszáriummal kapcsolatos tanulmányát . Az Egyesült Államokban Ruth W. Dunnell számít a tangutológia vezető szakértő szakértőjének , akiban vizsgálta és lefordította azben állított kősztélé tangut–kínai kétnyelvű feliratát . Munkája összegzésétban adta közre The Great State of White and High: Buddhism and State Foundation in Eleventh-Century Xia címen . Egyesült Királyság Angliában a Clauson által megkezdett tangutológiai kutatásokat az új-zélandi születésű Eric Grinstead ) vette át , aki azas években a British Museumban tevékenykedett . A múzeum Stein gyűjteményében azonosította a híres kínai stratéga , ( 諸葛亮;234 ) egyik hadászati kézikönyvének , a „ Tábornok kertje” ( 將苑 ) tangut nyelvű fordítását , továbbá összerendezte és megszerkesztette a tangut buddhista szövegeket , melyeket kilenc kötetben a The Tangut Tripitaka címenben megjelentetett . Grinstead egyik legjelentősebb munkája mégis a tangut írásjegyek vizsgálatához kapcsolódik . Azben publikált , Analysis of the Tangut Script című munkájában , minden egyes tangut írásjegyhez egy négyjegyű 'Telecode' számot rendelt , amely egyike azon korai kísérleteknek , melyek a tangut szövegek standard karakterekkel történő digatilizálására irányulnak . A tangutológia a században Azes évektől kezdve szerte a világon , fiatal kutatók új nemzedéke kapcsolódott be a tangutológiai kutatásokba . Kínában említésre méltó eredményeket ért el ( 孫伯君 ) a szanszkritból fordított tangut szövegek vizsgálatával , ( 戴忠沛 ) , aki a tangut szövegekhez írott tibeti nyelvű glosszáriumokat tanulmányozza , illetve ( 韩小忙 ) , akinek szakterülete a tangut írásjegyek ortográfiai elemzése . Japánban Arakava Sintaró ) figyelemre méltó munkát végez a tangut fonológia terén . Az Egyesült Államokban Marc Miyake ) a tangut nyelv korai korszakára , kialakulására , eredetére koncentrálva dolgozta ki egy „ pre-tangut” nyelvvel kapcsolatos elméletét . Franciaországban , Guillaume Jacques a tangut nyelv igéinek vizsgálatával lendítette előrébb a tangutológia nyelvészeti vonatkozású kutatásait . Az Egyesült Királyságban továbbra is a magyar származású Stein Aurél-féle gyűjtemény tangut vonatkozású anyagának tudományos feldolgozása történik . Grindstead munkáját jelenleg a magyar sinológus , Galambos Imre ) folytatja , akinek egyik fő kutatási területe a „ Tábornok kertje” című mű tangut változatának vizsgálata . A tangutológia kutatásoknak nagy lendületet adott ban kiadott , bővített és átdolgozott tangut–kínai szótára , valamint az orosz Kicsanov és a japán Arakava közösen összeállított , ésban megjelentetett tangut–orosz–angol–kínai szótára is . Mindkét szótár már digitális tangut fontok használatával készült , de a tangut karakterek Unicode-ra történő adaptálása még jelenleg is zajlik . Azt , hogy a világ bármely pontjáról egyre több tudós csatlakozhasson a tangutológiai kutatásokhoz , nagyban elősegítik a tangut nyelvű dokumentumok digitalizációját célzó projektek . Ilyen például a British Library kezdeményezése amely vállalkozás keretei között a kara-hotói és a i leletek digitalizációját és közzézételét tűzték ki célul . A Társadalomtudományi Akadémiaben indította útjáraTangut Research ( 西夏研究 ) címen , negyedévente megjelenő folyóiratát . Ez az első olyan tudományos szakfolyóirat , amely kifejezetten a tangut stúdiumokra fókuszálva jelentet meg tanulmányokat . Kapcsolódó szócikkek Tangut írás Sinológia Tibetológia Hivatkozások Fordítás További információk Bibliography of Tangut Studies A Review of Tangut Buddhism , Art and Textual Studies Saren Gaowa Tangutology During the Past Decades Nie Hongyin Tangut Studies at the Institute of Oriental Manuscripts E. I. Kychanov Orientalisztika Tudománytörténet Kína tudományos élete