Gróh Gyula
Gróh Gyula (Esztergom, 1886. január 16. – Budapest, 1952. február 23.) magyar kémikus, fizikokémikus, egyetemi tanár, a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja. Jelentős tudományos eredményeket ért el a szerves és szervetlen molekulaszerkezetek reakciókinetikájának radiokémiai és spektroszkópiai vizsgálata terén. 1917-től 1950-ig volt különböző felsőoktatási tanintézetekben az általános kémia főiskolai, illetve egyetemi tanára. 1945-től 1948-ig a Királyi Magyar Természettudományi Társulat elnöke.

Gróh István (1867–1936) iparművész, művészetkritikus és Gróh József (1883–1969) jogász, politikus öccse. Német nyelvű publikációit Julius Gróh néven jegyezte.

Életútja 
Alapiskoláit a kassai és rozsnyói premontreieknél végezte. Tizennégy éves korában elárvult, s felkerült a fővárosba, ahol vegyészetet tanult a Magyar Királyi Állami Felső Ipariskola technológiai intézetében. 1904-ben az esztergomi bencés gimnáziumban leérettségizett, és beiratkozott a Budapesti Tudományegyetemre, egyúttal 1906-ig a Központi Szőlészeti Kísérleti Állomás és Ampelológiai Intézet napidíjasaként tartotta fenn magát. 1906-ban Tangl Ferenc maga mellé vette asszisztensnek a Magyar Királyi Állatorvosi Főiskola állatélettani intézetébe. Gróh 1908-ban szerezte meg bölcsészdoktori oklevelét.

1909-től 1913-ig a Tangl Ferenc által irányított Magyar Királyi Állatélettani és Takarmányozási Kísérleti Állomás segédvegyészeként dolgozott. Időközben 1911-ben Walther Hermann Nernst berlini fizikokémiai intézetében volt vendéghallgató, s egyúttal biokémiai kutatásokat is végzett. 1914-ben a karlsruhei műszaki főiskolán folytatott fotokémiai vizsgálatokat. 

Hazatérést követően, 1914-ben kinevezték a Magyar Királyi Állatorvosi Főiskola vegytani tanszékére segédtanárnak. 1917-ben a vegytan nyilvános rendes főiskolai tanárává lépett elő, s 1934-ig vezette a tanszéki munkát. Ezzel párhuzamosan 1922-ben habilitált a budapesti Pázmány Péter Tudományegyetemen, s a kémiai mechanika előadója lett. 1934 után, az állatorvosi főiskola műegyetemi integrációját követően, a József Nádor Műszaki és Gazdaságtudományi Egyetemen folytatta az oktatómunkát az általános kémia nyilvános rendes egyetemi tanáraként. 1936-ban átvette a Pázmány Péter Tudományegyetem, ahol a Buchböck Gusztáv halálával megüresedett III. számú kísérleti és fizikai kémiai tanszék vezetője lett. 1938-tól 1950-ig az általános kémia tanszékvezető nyilvános rendes egyetemi tanára volt, ezzel párhuzamosan 1937-től 1950-ig igazgatóként vezette az egyetemen általa szervezett általános kémiai és radiológiai intézetet. 1950-ben nyugdíjazták, ezt követően az Országos Gabona- és Lisztkísérleti Állomáson dolgozott egészsége megrendüléséig, 1951 őszéig.

Munkássága 
Fő kutatási területe a fizikai kémia, azon belül a reakciókinetika és a radiokémia volt. 1915 és 1922 között Hevesy Györggyel a világon elsőként alkalmazták a radioaktív nyomjelzés módszerét a szilárd és olvasztott ólom öndiffúziós sebességének mérésére. Jelentős eredményeket ért el az acetaldehid oxidációs sebességének mérése, a jód reakciókinetikai vizsgálata terén, emellett Magyarországon elsőként foglalkozott a molekulák kémiai szerkezetének meghatározására alkalmas Raman-spektroszkópiával (1931).

Munkásságának másik jelentős vonulatát fizikai megközelítésű biokémiai kutatásai alkották. Többek között spektroszkópiai módszerekkel behatóan tanulmányozta a gabonafehérjék kémiai szerkezetét, reakciókinetikai és szolvatációs tulajdonságait, a vérszérum fehérjéinek abszorpciós színképét. Leírta a fehérjék fémkomplexeit, kidolgozta az aminosavak mikrobiológiai racemizációjának meghatározási módszerét.

1946-ban az ő kezdeményezésére indult meg az okleveles vegyészek egyetemi képzése. Tankönyvírói munkássága szintén jelentős volt. Az első ízben 1918-ban megjelent Általános kémia című összefoglalója 1955-ig tíz kiadást ért meg, ezenkívül Olaszországban 1928 és 1945 között négy ízben jelent meg, de 1923-ban németül, később törökül is kiadták. Szerves kémiai áttekintése 1919 és 1957 között, szervetlen kémiai monográfiája pedig 1920 és 1949 között hét-hét kiadást ért meg. Könyvei mellett száznál több tanulmánya, szakcikke jelent meg. 1940-től 1948-ig szerkesztette a Kémikusok Lapja című szakfolyóiratot.

Társasági tagságai és elismerései 
1925-ben a Magyar Tudományos Akadémia levelező, 1936-ban rendes tagjává választották. Az Akadémia 1949. évi átszervezésekor tanácskozó taggá minősítették, s rendes tagságát csak 1989-ben posztumusz állították vissza. 1918-tól rendes tagja volt a Szent István Akadémiának, 1945-től 1947-ig a Magyar Természettudományi Akadémiának.

Vezető tisztségeket töltött be több hazai tudományos egyesületben is. 1923-tól 1932-ig az alelnöki munkát látta el a Királyi Magyar Természettudományi Társulat kémiai–ásványtani szakosztályában, 1945-től 1948-ig pedig a társulat elnöke volt. 1940–1942-ben alelnöke, 1942-től 1948-ig elnöke volt a Magyar Kémikusok Egyesületének. A nemzetközileg is elismert tudóst 1920-ban a Német Kémiai Társaság rendkívüli, 1947-ben a londoni Királyi Kémiai Társaság rendes tagjává választották.

Főbb művei 
 
 
 
 
 
 
  (Erdey-Grúz Tiborral, Náray-Szabó Istvánnal és Schay Gézával)

Jegyzetek

Források

További információk 
 
 

Magyar kémikusok
Magyar egyetemi, főiskolai oktatók
MTA-tagok
Esztergomiak
1886-ban született személyek
1952-ben elhunyt személyek
Gróh Gyula ( Esztergom , január – Budapest , február ) magyar kémikus , fizikokémikus , egyetemi tanár , a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja . Jelentős tudományos eredményeket ért el a szerves és szervetlen molekulaszerkezetek reakciókinetikájának radiokémiai és spektroszkópiai vizsgálata terén.tőlig volt különböző felsőoktatási tanintézetekben az általános kémia főiskolai , illetve egyetemi tanára.tőlig a Királyi Magyar Természettudományi Társulat elnöke . Gróh István1936 ) iparművész , művészetkritikus és Gróh József1969 ) jogász , politikus öccse . Német nyelvű publikációit Julius Gróh néven jegyezte . Életútja Alapiskoláit a kassai és rozsnyói premontreieknél végezte . Tizennégy éves korában elárvult , s felkerült a fővárosba , ahol vegyészetet tanult a Magyar Királyi Állami Felső Ipariskola technológiai intézetében.ben az esztergomi bencés gimnáziumban leérettségizett , és beiratkozott a Budapesti Tudományegyetemre , egyúttalig a Központi Szőlészeti Kísérleti Állomás és Ampelológiai Intézet napidíjasaként tartotta fenn magát.ban Tangl Ferenc maga mellé vette asszisztensnek a Magyar Királyi Állatorvosi Főiskola állatélettani intézetébe . Gróhban szerezte meg bölcsészdoktori oklevelét . 1909-tőlig a Tangl Ferenc által irányított Magyar Királyi Állatélettani és Takarmányozási Kísérleti Állomás segédvegyészeként dolgozott . Időközbenben Walther Hermann Nernst berlini fizikokémiai intézetében volt vendéghallgató , s egyúttal biokémiai kutatásokat is végzett.ben a karlsruhei műszaki főiskolán folytatott fotokémiai vizsgálatokat . Hazatérést követően, ben kinevezték a Magyar Királyi Állatorvosi Főiskola vegytani tanszékére segédtanárnak.ben a vegytan nyilvános rendes főiskolai tanárává lépett elő , sig vezette a tanszéki munkát . Ezzel párhuzamosanben habilitált a budapesti Pázmány Péter Tudományegyetemen , s a kémiai mechanika előadója lett.ut án , az állatorvosi főiskola műegyetemi integrációját követően , a József Nádor Műszaki és Gazdaságtudományi Egyetemen folytatta az oktatómunkát az általános kémia nyilvános rendes egyetemi tanáraként.ban átvette a Pázmány Péter Tudományegyetem , ahol a Buchböck Gusztáv halálával megüresedett III. számú kísérleti és fizikai kémiai tanszék vezetője lett.tólig az általános kémia tanszékvezető nyilvános rendes egyetemi tanára volt , ezzel párhuzamosantőlig igazgatóként vezette az egyetemen általa szervezett általános kémiai és radiológiai intézetet.ben nyugdíjazták , ezt követően az Országos Gabona- és Lisztkísérleti Állomáson dolgozott egészsége megrendüléséig, őszéig . Munkássága Fő kutatási területe a fizikai kémia , azon belül a reakciókinetika és a radiokémia volt.ésközött Hevesy Györggyel a világon elsőként alkalmazták a radioaktív nyomjelzés módszerét a szilárd és olvasztott ólom öndiffúziós sebességének mérésére . Jelentős eredményeket ért el az acetaldehid oxidációs sebességének mérése , a jód reakciókinetikai vizsgálata terén , emellett Magyarországon elsőként foglalkozott a molekulák kémiai szerkezetének meghatározására alkalmas Raman-spektroszkópiával Munkásságának másik jelentős vonulatát fizikai megközelítésű biokémiai kutatásai alkották . Többek között spektroszkópiai módszerekkel behatóan tanulmányozta a gabonafehérjék kémiai szerkezetét , reakciókinetikai és szolvatációs tulajdonságait , a vérszérum fehérjéinek abszorpciós színképét . Leírta a fehérjék fémkomplexeit , kidolgozta az aminosavak mikrobiológiai racemizációjának meghatározási módszerét . 1946-ban az ő kezdeményezésére indult meg az okleveles vegyészek egyetemi képzése . Tankönyvírói munkássága szintén jelentős volt . Az első ízbenban megjelent Általános kémia című összefoglalójaig tíz kiadást ért meg , ezenkívül Olaszországbanésközött négy ízben jelent meg , deban németül , később törökül is kiadták . Szerves kémiai áttekintéseésközött , szervetlen kémiai monográfiája pedigésközött hét-hét kiadást ért meg . Könyvei mellett száznál több tanulmánya , szakcikke jelent meg.tőlig szerkesztette a Kémikusok Lapja című szakfolyóiratot . Társasági tagságai és elismerései 1925-ben a Magyar Tudományos Akadémia levelező, ban rendes tagjává választották . Az Akadémia évi átszervezésekor tanácskozó taggá minősítették , s rendes tagságát csakben posztumusz állították vissza.tól rendes tagja volt a Szent István Akadémiának,tőlig a Magyar Természettudományi Akadémiának . Vezető tisztségeket töltött be több hazai tudományos egyesületben is.tólig az alelnöki munkát látta el a Királyi Magyar Természettudományi Társulat kémiai–ásványtani szakosztályában,tőlig pedig a társulat elnöke volt.1942-ben alelnöke,tőlig elnöke volt a Magyar Kémikusok Egyesületének . A nemzetközileg is elismert tudóstban a Német Kémiai Társaság rendkívüli, ben a londoni Királyi Kémiai Társaság rendes tagjává választották . Főbb művei ( Erdey-Grúz Tiborral , Náray-Szabó Istvánnal és Schay Gézával ) Jegyzetek Források További információk Magyar kémikusok Magyar egyetemi , főiskolai oktatók MTA-tagok Esztergomiak 1886-ban született személyek 1952-ben elhunyt személyek