Borsmustár
A borsmustár (Eruca sativa) a káposztafélék (Brassicaceae) családjába tartozó növényfaj, világszerte termesztett saláta-, fűszer- és olajnövény. Idegen eredetű elnevezései: rukola, rukkola, rukkoli, arugula.

Elterjedése 
A Földközi-tenger térségében (a Mediterráneumban) őshonos, de termesztése vagy behurcolása révén Európa más részein és a világ számos táján is elterjedt, mint például Iránban, Afganisztánban, Turkesztán területén, Mongóliában, Indiában, az Egyesült Államokban és Oroszországban.

Magyarországon a második világháborút követően terjedt el igazán, feltehetően annak köszönhetően, hogy magjait a külföldről származó lenmagokkal együtt rendszeresen behurcolták, így főleg lenvetések gyomtársulásainak tagjaként tenyészett az alföldeken (Tiszántúl, Duna–Tisza köze, Duna-völgy, Dél-Dunántúl, Kisalföld). Később a rendszeres talajmunkák nyomán visszaszorult, manapság azonban ismét gyakoribb.

Jellemzése 
Tavasszal csírázó, nyár eleji egyéves növény, azaz Ujvárosi Miklós gyomnövény-életformarendszerében a T3 csoportba tartozik, rövid élete során vékony orsógyökeret fejleszt. Megjelenése változatos mind nagyságát, mind szőrzetének és termésének jellegeit tekintve, melyek alapján – vitatható módon – 40 fajcsoportot különítettek el a fajon belül. Legfeljebb 1 m magasra nő meg, felálló szára egyszerű vagy elágazó. A növényt vagy mindenütt gyéren szőr fedi, vagy szinte teljesen kopasz. A kifejlett növény levelei általában lantosan szeldeltek: az egyenlőtlenül elhelyezkedő levélszeletek mindegyikének széle lekerekített, s míg a végső szelet szélesebb, addig a 4–10 (a levél jobb és bal oldalán egyaránt 2–5) oldalsó, hosszúkás-lándzsás vagy szálas alakú szelet keskenyebb. A nyeles alsó levelek végső levélszelete nagyobb, mint a gyakran ülő középső és felső leveleké. Előfordul, hogy a legfelső levelek nem szeldeltek, hanem épek, a szeldeltség pedig legfeljebb csak annyiban mutatkozik rajtuk, hogy levélszélük fogas (esetleg majdnem ép). Virágai négytagúak, végálló fürtvirágzatban nyílnak nemcsak a hajtástengely csúcsán, hanem az oldalhajtások végén is, Magyarországon a nyár elején, májustól június végéig. A szálas-kerülékes alakú csészelevelei 7–12 mm hosszúak, tompák. A fehér, krémfehér vagy halványsárga színű, bíbor vagy ibolyaszín erezetű sziromlevelei szétállnak, 15–20 mm hosszúak, ék vagy visszás tojásdad alakúak. Az elvirágzást követően erősen megnyúló virágzati tengelyhez simulva, de felfelé állva, rövid kocsányon helyezkednek el a 12–25 mm hosszú és 3–6 mm széles becőtermések, melyek csőre lapos és kétélű. A becőkben gömbölyded, 1,5–2,5 mm átmérőjű, sárgásbarna vagy világosbarna színű magok foglalnak helyet.

Magja gyorsan és egyenletesen csírázik, ennek megfelelően egyrészt könnyen termeszthető, másrészt gyomnövényként is hamar megjelenhet, de rendszeres talajmunkával egyúttal könnyen el is távolítható.

Élőhelye 
Magyarországon ritkán termesztik, inkább elvadultan vagy behurcoltan fordul elő vetési gyomként.

Felhasználása 
Az aromás, kellemesen csípős, borsos ízű, zsenge leveleit salátákban fogyasztják, de fűszerként is felhasználják mártásokban, párolt zöldségekben, illetve ételeket díszítenek velük. A száraz, meleg, napsütéses helyen fejlődő borsmustár leveleinek íze erősebb, keserűbb, mint a nedves, hűvös helyen tenyészőké. A szintén fogyasztható virágainak aromája enyhébb a levelekénél.

Magvaiból csípős, erős illatú mustárt készítenek például Franciaország déli részén és Görögországban, illetve savanyú ízű olajat (taramiraolaj, jambaolaj) préselnek Indiában és Iránban.

Galéria

Jegyzetek

Források

További információk 
 http://ww2.bgbm.org/mcl/PTaxonDetail.asp?NameId=23937&PTRefFK=1275
 http://www.mindmegette.hu/rukkola-a-borsmustar-46391

Növényfajok
Káposztafélék
Fűszerek
Gyomnövények
A borsmustár ( Eruca sativa ) a káposztafélék ( Brassicaceae ) családjába tartozó növényfaj , világszerte termesztett saláta- , fűszer- és olajnövény . Idegen eredetű elnevezései : rukola , rukkola , rukkoli , arugula . Elterjedése A Földközi-tenger térségében ( a Mediterráneumban ) őshonos , de termesztése vagy behurcolása révén Európa más részein és a világ számos táján is elterjedt , mint például Iránban , Afganisztánban , Turkesztán területén , Mongóliában , Indiában , az Egyesült Államokban és Oroszországban . Magyarországon a második világháborút követően terjedt el igazán , feltehetően annak köszönhetően , hogy magjait a külföldről származó lenmagokkal együtt rendszeresen behurcolták , így főleg lenvetések gyomtársulásainak tagjaként tenyészett az alföldeken ( Tiszántúl , Duna–Tisza köze , Duna-völgy , Dél-Dunántúl , Kisalföld ) . Később a rendszeres talajmunkák nyomán visszaszorult , manapság azonban ismét gyakoribb . Jellemzése Tavasszal csírázó , nyár eleji egyéves növény , azaz Ujvárosi Miklós gyomnövény-életformarendszerében a T3 csoportba tartozik , rövid élete során vékony orsógyökeret fejleszt . Megjelenése változatos mind nagyságát , mind szőrzetének és termésének jellegeit tekintve , melyek alapján – vitatható módon –fajcsoportot különítettek el a fajon belül . Legfeljebbm magasra nő meg , felálló szára egyszerű vagy elágazó . A növényt vagy mindenütt gyéren szőr fedi , vagy szinte teljesen kopasz . A kifejlett növény levelei általában lantosan szeldeltek : az egyenlőtlenül elhelyezkedő levélszeletek mindegyikének széle lekerekített , s míg a végső szelet szélesebb , addig a10 ( a levél jobb és bal oldalán egyaránt5 ) oldalsó , hosszúkás-lándzsás vagy szálas alakú szelet keskenyebb . A nyeles alsó levelek végső levélszelete nagyobb , mint a gyakran ülő középső és felső leveleké . Előfordul , hogy a legfelső levelek nem szeldeltek , hanem épek , a szeldeltség pedig legfeljebb csak annyiban mutatkozik rajtuk , hogy levélszélük fogas ( esetleg majdnem ép ) . Virágai négytagúak , végálló fürtvirágzatban nyílnak nemcsak a hajtástengely csúcsán , hanem az oldalhajtások végén is , Magyarországon a nyár elején , májustól június végéig . A szálas-kerülékes alakú csészelevelei12 mm hosszúak , tompák . A fehér , krémfehér vagy halványsárga színű , bíbor vagy ibolyaszín erezetű sziromlevelei szétállnak,20 mm hosszúak , ék vagy visszás tojásdad alakúak . Az elvirágzást követően erősen megnyúló virágzati tengelyhez simulva , de felfelé állva , rövid kocsányon helyezkednek el a25 mm hosszú és6 mm széles becőtermések , melyek csőre lapos és kétélű . A becőkben gömbölyded,5–2,5 mm átmérőjű , sárgásbarna vagy világosbarna színű magok foglalnak helyet . Magja gyorsan és egyenletesen csírázik , ennek megfelelően egyrészt könnyen termeszthető , másrészt gyomnövényként is hamar megjelenhet , de rendszeres talajmunkával egyúttal könnyen el is távolítható . Élőhelye Magyarországon ritkán termesztik , inkább elvadultan vagy behurcoltan fordul elő vetési gyomként . Felhasználása Az aromás , kellemesen csípős , borsos ízű , zsenge leveleit salátákban fogyasztják , de fűszerként is felhasználják mártásokban , párolt zöldségekben , illetve ételeket díszítenek velük . A száraz , meleg , napsütéses helyen fejlődő borsmustár leveleinek íze erősebb , keserűbb , mint a nedves , hűvös helyen tenyészőké . A szintén fogyasztható virágainak aromája enyhébb a levelekénél . Magvaiból csípős , erős illatú mustárt készítenek például Franciaország déli részén és Görögországban , illetve savanyú ízű olajat ( taramiraolaj , jambaolaj ) préselnek Indiában és Iránban . Galéria Jegyzetek Források További információk http://ww2.bgbm.org/mcl/PTaxonDetail.asp?NameId=23937&PTRefFK=1275 http://www.mindmegette.hu/rukkola-a-borsmustar-46391 Növényfajok Káposztafélék Fűszerek Gyomnövények