Max Perutz
Max Ferdinand Perutz, OM, (Bécs, 1914. május 19. – Cambridge, 2002. február 6.) osztrák-brit molekuláris biológus. 1962-ben John Kendrew-val közösen elnyerte a kémiai Nobel-díjat a mioglobin és a hemoglobin szerkezetének meghatározásáért.

Tanulmányai
Max Perutz 1914. május 19-én született Bécsben, Hugo Perutz és felesége, Adele Goldschmidt gyermekeként. Mindkét szülője vagyonos zsidó családból származott, akik textilgyártásból gazdagodtak meg a 19. században. Maxot római katolikusnak keresztelték, bár később ateista lett. A Theresianumba járt középiskolába. Szülei azt szerették volna, ha jogot tanul, hogy besegíthessen a családi üzemben, de Max az iskolában megkedvelte a kémiát és 1932-ben, 18 évesen beiratkozott a Bécsi Egyetem hétéves programjára, amelynek végén kémiai doktorátust kapott volna. A bécsi tanmenet nem tetszett neki, ezért 1936-ban Cambridge-be ment, hogy a Nobel-díjas Frederick Hopkinsnál tanuljon. Bécsi tanára azonban elfelejtette értesíteni Hopkinst Perutz érkezéséről, aki Cambridge-ben megismerkedett a fizikus John Desmond Bernallal, aki röntgenkrisztallográfiával foglalkozott és végül nála kezdett el dolgozni a Cavendish Laboratóriumban.

Perutz szervetlen kristályokon megtanulta a technika alapjait, majd nekikezdett doktori témájának, a hemoglobin röntgendiffrakciós vizsgálatának. Bernall a fokozódó nemzetközi helyzetben egyre inkább politikával kezdett foglalkozni és végül el is költözött Londonba. Ezzel egyidejűleg a laboratórium vezetője az a William Lawrence Bragg lett, aki felfedezte a röntgendiffrakciót és lelkesedett az ötletért, hogy módszerét komplex biológiai molekulák kutatására használják. Mikor Hitler 1938-ban annektálta Ausztriát, Bragg elintézett Perutz számára egy ösztöndíjat a Rockefeller Alapítványnál, amely biztosította anyagi hátterét a háború végéig és a pénzből Angliába tudta hozatni Zürichbe menekült szüleit is. Két testvérének sikerült Prágán keresztül eljutnia az Egyesült Államokba.

A második világháborúban
1940 tavaszán beadta doktori disszertációját. Néhány hónappal később, amikor a németek angliai inváziója egyre komolyabb veszélynek tűnt, a brit hatóságok letartóztatták az ellenséges országokból származó külföldieket, köztük Perutzot is. Mintegy 7 ezer 16 éven felüli német és osztrák állampolgárt ültettek hajóra és Kanadába szállították őket. Perutz 1200 másik menekülttel együtt érkezett egy új-fundlandi internálótáborba (útközben megtudták, hogy egy másik hajót, hatszáz emberrel a fedélzetén, egy német tengeralattjáró elsüllyesztett és százötvenen odavesztek).  Az internáltak tábori egyetemet szerveztek, az előadók között Perutzon kívül ott voltak a Royal Society olyan leendő tagjai, mint Hermann Bondi kozmológus és matematikus, Thomas Gold csillagász és a fizikus Klaus Fuchs, aki részt vett a Manhattan-tervben és a szovjeteknek kémkedett.

Eközben az angol tudósok petíciót nyújtottak be a kormánynak, hogy engedjék szabadon az internált kutatókat és Perutz visszatérhetett Cambridge-be. Kalandja mintegy nyolc hónapig tartott.

1942-ben beszervezték a titkos Habakkuk-tervbe, melynek lényege az volt, hogy jég és fűrészpor keverékéből ellenálló jégtáblákat hoztak volna létre, amely a sarkvidéken leszállópályaként szolgált volna a repülőgépeknek. Perutz korábban foglalkozott a jég kristályszerkezetével a gleccserek különböző rétegeiben és mint szakértőt kérték fel a részvételre. A munka Londonban zajlott egy valamikori hústároló pincében, amelyet -20 °C-ra hűtöttek. Miután sikerült előállítaniuk a beton szilárdságával vetekedő anyagot, a csoportot az Egyesült Államokba szállították és Perutz brit útlevelet kapott. Ekkor azonban a terv fő támogatóját, Mountbatten herceget Délkelet-Ázsiába küldték, a munka veszített prioritásából és végül lefújták.       
    
1944 januárjában Perutz visszatért Cambridge-be a hemoglobinkutatáshoz. 1945-ben kapott egy munkatársat, a PhD-ját készítő fizikokémikus John Kendrew személyében.

Hemoglobinkutatás

A háború végeztével a Rockefeller-ösztöndíj is véget ért. Bragg tanácsára Perutz az Orvostudományi Kutatási Tanácshoz (Medical Research Council, MRC) fordult támogatásért, amely megalapította a Biológiai Rendszerek Molekuláris Szerkezetkutatási Egységét, melynek Perutz lett a vezetője. A részlegben olyan kutatók dolgoztak, mint Hugh Huxley, Francis Crick, James Watson vagy később Sydney Brenner. 1949-ben Perutz közölt egy cikket, amelyben a hemoglobin "kalapdoboz"-modelljét javasolta. A fiatal és kezdő kutató Crick élesen kritizálta az elképzelést és Perutz elismerte, hogy igaza van; a későbbiekben többször megvédte a tiszteletlen Cricket a Cavendish Laboratórium vezetőségétől.

A hemoglobin szerkezetkutatásában 1953-ban sikerült áttörést elérnie. Egyrészt új matematikai módszerrel sikerült kiszámolnia az atomok közötti távolságot, másrészt kidolgozott egy módszert, amivel nehézfématomot (higanyt) kapcsolt a fehérjemolekulához és mérte az eredeti és módosított hemoglobin közötti különbséget.

Kendrew aki vele párhuzamosan a jóval egyszerűbb szerkezetű mioglobinon dolgozott, hamarabb ért el eredményt, de így is csak 1958-ra készült el a mioglobin első általános, két évvel később pedig a minden atom helyzetét mutató, nagy felbontású modellje. Ekkorra Perutz is elkészült a hemoglobinnal és kimutatta, hogy az négy, mioglobinszerű alegységből áll. Munkájukat nagyban segítették az első kísérleti elektronikus számítógépek, amelyek a közeli Matematikai Laboratóriumban épültek meg.

Későbbi munkássága
1962-ben Perutz és Kendrew kémiai Nobel-díjat kaptak teljesítményükért. Perutz folytatta hemoglobinkutatásait, elsősorban az oxigénkötés pontos mechanizmusa érdekelte. Módszerével 1970-re meghatározta az oxigenált és oxigénmentes hemoglobin pontos szerkezetét, bebizonyította, hogy az oxigén megkötése a fehérjealegységek konformációs változásával jár, ahogyan az a francia biokémikus Jacques Monod néhány évvel korábban megjósolta. A részletes fehérjemodell révén számos olyan betegség mechanizmusát is tisztázni tudták, amely a hemoglobingén mutációja okozott.

A protein- és DNS-kutatás egyre több munkatársat vonzott és a hely egyre szűkösebbé vált. Perutz a fehérjekutató Fred Sangerrel közösen kérelmezte az MRC-nél az új Molekuláris Biológiai laboratórium felállítását. Az 1962-ben megnyílt új egységet Perutz 17 éven át vezette, mialatt a laboratórium a gyorsan fejlődő tudományág egyik kulcsfontosságú központjává vált. Vezetői stílusát a bürokrácia minimalizálása jellemezte; alapelve az volt, hogy ha kiválasztotta a megfelelő kutatókat, hagyni kell, hogy azt csinálják amit szeretnek. Ő volt az 1963-ban megalakult Európai Molekuláris Biológiai Szervezet első elnöke is.

1979-ben visszavonult a laboratórium éléről, de folytatta kutatásait. Elsősorban továbbra is a hemoglobinnal dolgozott, összehasonlította különböző fajok oxigénszállító molekuláit, olyan gyógyszereket kutatott, amellyel javítani lehetne a sarlósejtes anémiában szenvedők hemoglobinjának oldékonyságát; de tanulmányozta az olyan neurodegeneratív betegségeket is, mint a Huntington-kór.

A Watson-incidens

A DNS-szerkezet egyik feltárója, James Watson 1968-ban kiadta könyvét, a A kettős spirált, a felfedezés történetéről. Ebben kínos helyzetbe hozta Perutzot, mert úgy állította be, hogy ő adta át neki a Rosalind Franklin által készített röntgendiffrakciós felvételeket, a kutatónő tudta vagy beleegyezése nélkül. Perutz levelet írt a Science-nek, melyben tisztázta, hogy a felvételek nem voltak bizalmasak és a benne lévő adatok már korábban elhangoztak a megbeszéléseken. Azt viszont elismerte, hogy udvariasságból megkérhette volna Franklin hozzájárulását.

Irodalmi munkássága
Idősebb korában Perutz rendszeresen írt esszéket a London Review of Books és a New York Review of Books folyóiratokba, elsősorban tudománytörténeti, életrajzi; valamint olyan társadalmi témákban, mint a kutatás szabadsága, a népesedéspolitika, élelmiszertermelés, atomenergia-hasznosítás vagy az emberi jogok helyzete. Többször tartott előadásokat is ezekben a témákban. Esszéit két gyűjteménykötetben is kiadták, 1989-ben Szükség van-e a tudományra (Is Science Necessary?) 1998-ban pedig Bárcsak korábban feldühítettelek volna (I Wish I’d Made You Angry Earlier) címmel. 1997-ben elnyerte a Rockefeller Egyetem Lewis Thomas-díját, amelyet természettudósok irodalmi teljesítményéért adományoznak.

Díjai
Max Perutz a Nobel-díjon kívül számos egyéb kitüntetésben részesült:
1963 – A Brit Birodalom Rendje parancsnoki fokozata
1967 – Osztrák Tudományos és Művészeti Érdemrend
1967 – Wilhelm Exner-érem
1971 – A Royal Society Royal-érme
1975 – Order of the Companions of Honour
1979 – Copley-érem
1988 – Order of Merit

Tagja volt a Royal Society-nek (1954-től), az Amerikai Tudományos Akadémiának, a Pápai Tudományos Akadémiának és a Leopoldina Német Tudományos Akadémiának.

Családja
Max Perutz 1942-ben vette feleségül Gisela Peisert. Két gyermekük született: 1944-ben Vivian (aki a művészettörténészi pályát választotta), és 1949-ben Robin (akiből kémiaprofesszor lett).

Max Perutz 2002. február 6-án halt meg rákban, 87 éves korában.

Jegyzetek

Források
Max F. Perutz – Biographical Nobelprize.org
Max F. Perutz Notable Names Database 
Perutz, Max Ferdinand Encyclopedia.com
Max Perutz and the secret of life, by Georgina Ferry Protein Science. 2008 Feb; 17(2): 377–379. 
Obituary: max Perutz The Guardian  7 February 2002

1914-ben született személyek
2002-ben elhunyt személyek
Bécsiek
Nobel-díjas kémikusok
Osztrák Nobel-díjasok
Brit Nobel-díjasok
A Francia Természettudományi Akadémia tagjai
Max Ferdinand Perutz , OM , ( Bécs , május – Cambridge , február ) osztrák-brit molekuláris biológus.ben John Kendrew-val közösen elnyerte a kémiai Nobel-díjat a mioglobin és a hemoglobin szerkezetének meghatározásáért . Tanulmányai Max Perutz májusén született Bécsben , Hugo Perutz és felesége , Adele Goldschmidt gyermekeként . Mindkét szülője vagyonos zsidó családból származott , akik textilgyártásból gazdagodtak meg a században . Maxot római katolikusnak keresztelték , bár később ateista lett . A Theresianumba járt középiskolába . Szülei azt szerették volna , ha jogot tanul , hogy besegíthessen a családi üzemben , de Max az iskolában megkedvelte a kémiát ésben,évesen beiratkozott a Bécsi Egyetem hétéves programjára , amelynek végén kémiai doktorátust kapott volna . A bécsi tanmenet nem tetszett neki , ezértban Cambridge-be ment , hogy a Nobel-díjas Frederick Hopkinsnál tanuljon . Bécsi tanára azonban elfelejtette értesíteni Hopkinst Perutz érkezéséről , aki Cambridge-ben megismerkedett a fizikus John Desmond Bernallal , aki röntgenkrisztallográfiával foglalkozott és végül nála kezdett el dolgozni a Cavendish Laboratóriumban . Perutz szervetlen kristályokon megtanulta a technika alapjait , majd nekikezdett doktori témájának , a hemoglobin röntgendiffrakciós vizsgálatának . Bernall a fokozódó nemzetközi helyzetben egyre inkább politikával kezdett foglalkozni és végül el is költözött Londonba . Ezzel egyidejűleg a laboratórium vezetője az a William Lawrence Bragg lett , aki felfedezte a röntgendiffrakciót és lelkesedett az ötletért , hogy módszerét komplex biológiai molekulák kutatására használják . Mikor Hitlerban annektálta Ausztriát , Bragg elintézett Perutz számára egy ösztöndíjat a Rockefeller Alapítványnál , amely biztosította anyagi hátterét a háború végéig és a pénzből Angliába tudta hozatni Zürichbe menekült szüleit is . Két testvérének sikerült Prágán keresztül eljutnia az Egyesült Államokba . A második világháborúban 1940 tavaszán beadta doktori disszertációját . Néhány hónappal később , amikor a németek angliai inváziója egyre komolyabb veszélynek tűnt , a brit hatóságok letartóztatták az ellenséges országokból származó külföldieket , köztük Perutzot is . Mintegyezeréven felüli német és osztrák állampolgárt ültettek hajóra és Kanadába szállították őket . Perutzmásik menekülttel együtt érkezett egy új-fundlandi internálótáborba ( útközben megtudták , hogy egy másik hajót , hatszáz emberrel a fedélzetén , egy német tengeralattjáró elsüllyesztett és százötvenen odavesztek ) . Az internáltak tábori egyetemet szerveztek , az előadók között Perutzon kívül ott voltak a Royal Society olyan leendő tagjai , mint Hermann Bondi kozmológus és matematikus , Thomas Gold csillagász és a fizikus Klaus Fuchs , aki részt vett a Manhattan-tervben és a szovjeteknek kémkedett . Eközben az angol tudósok petíciót nyújtottak be a kormánynak , hogy engedjék szabadon az internált kutatókat és Perutz visszatérhetett Cambridge-be . Kalandja mintegy nyolc hónapig tartott . 1942-ben beszervezték a titkos Habakkuk-tervbe , melynek lényege az volt , hogy jég és fűrészpor keverékéből ellenálló jégtáblákat hoztak volna létre , amely a sarkvidéken leszállópályaként szolgált volna a repülőgépeknek . Perutz korábban foglalkozott a jég kristályszerkezetével a gleccserek különböző rétegeiben és mint szakértőt kérték fel a részvételre . A munka Londonban zajlott egy valamikori hústároló pincében , amelyet°C-ra hűtöttek . Miután sikerült előállítaniuk a beton szilárdságával vetekedő anyagot , a csoportot az Egyesült Államokba szállították és Perutz brit útlevelet kapott . Ekkor azonban a terv fő támogatóját , Mountbatten herceget Délkelet-Ázsiába küldték , a munka veszített prioritásából és végül lefújták . 1944 januárjában Perutz visszatért Cambridge-be a hemoglobinkutatáshoz.ben kapott egy munkatársat , a PhD-ját készítő fizikokémikus John Kendrew személyében . Hemoglobinkutatás A háború végeztével a Rockefeller-ösztöndíj is véget ért . Bragg tanácsára Perutz az Orvostudományi Kutatási Tanácshoz ( Medical Research Council , MRC ) fordult támogatásért , amely megalapította a Biológiai Rendszerek Molekuláris Szerkezetkutatási Egységét , melynek Perutz lett a vezetője . A részlegben olyan kutatók dolgoztak , mint Hugh Huxley , Francis Crick , James Watson vagy később Sydney Brenner.ben Perutz közölt egy cikket , amelyben a hemoglobin " kalapdoboz"-modelljét javasolta . A fiatal és kezdő kutató Crick élesen kritizálta az elképzelést és Perutz elismerte , hogy igaza van ; a későbbiekben többször megvédte a tiszteletlen Cricket a Cavendish Laboratórium vezetőségétől . A hemoglobin szerkezetkutatásábanban sikerült áttörést elérnie . Egyrészt új matematikai módszerrel sikerült kiszámolnia az atomok közötti távolságot , másrészt kidolgozott egy módszert , amivel nehézfématomot ( higanyt ) kapcsolt a fehérjemolekulához és mérte az eredeti és módosított hemoglobin közötti különbséget . Kendrew aki vele párhuzamosan a jóval egyszerűbb szerkezetű mioglobinon dolgozott , hamarabb ért el eredményt , de így is csakra készült el a mioglobin első általános , két évvel később pedig a minden atom helyzetét mutató , nagy felbontású modellje . Ekkorra Perutz is elkészült a hemoglobinnal és kimutatta , hogy az négy , mioglobinszerű alegységből áll . Munkájukat nagyban segítették az első kísérleti elektronikus számítógépek , amelyek a közeli Matematikai Laboratóriumban épültek meg . Későbbi munkássága 1962-ben Perutz és Kendrew kémiai Nobel-díjat kaptak teljesítményükért . Perutz folytatta hemoglobinkutatásait , elsősorban az oxigénkötés pontos mechanizmusa érdekelte . Módszerévelre meghatározta az oxigenált és oxigénmentes hemoglobin pontos szerkezetét , bebizonyította , hogy az oxigén megkötése a fehérjealegységek konformációs változásával jár , ahogyan az a francia biokémikus Jacques Monod néhány évvel korábban megjósolta . A részletes fehérjemodell révén számos olyan betegség mechanizmusát is tisztázni tudták , amely a hemoglobingén mutációja okozott . A protein- és DNS-kutatás egyre több munkatársat vonzott és a hely egyre szűkösebbé vált . Perutz a fehérjekutató Fred Sangerrel közösen kérelmezte az MRC-nél az új Molekuláris Biológiai laboratórium felállítását . Azben megnyílt új egységet Perutzéven át vezette , mialatt a laboratórium a gyorsan fejlődő tudományág egyik kulcsfontosságú központjává vált . Vezetői stílusát a bürokrácia minimalizálása jellemezte ; alapelve az volt , hogy ha kiválasztotta a megfelelő kutatókat , hagyni kell , hogy azt csinálják amit szeretnek . Ő volt azban megalakult Európai Molekuláris Biológiai Szervezet első elnöke is . 1979-ben visszavonult a laboratórium éléről , de folytatta kutatásait . Elsősorban továbbra is a hemoglobinnal dolgozott , összehasonlította különböző fajok oxigénszállító molekuláit , olyan gyógyszereket kutatott , amellyel javítani lehetne a sarlósejtes anémiában szenvedők hemoglobinjának oldékonyságát ; de tanulmányozta az olyan neurodegeneratív betegségeket is , mint a Huntington-kór . A Watson-incidens A DNS-szerkezet egyik feltárója , James Watsonban kiadta könyvét , a A kettős spirált , a felfedezés történetéről . Ebben kínos helyzetbe hozta Perutzot , mert úgy állította be , hogy ő adta át neki a Rosalind Franklin által készített röntgendiffrakciós felvételeket , a kutatónő tudta vagy beleegyezése nélkül . Perutz levelet írt a Science-nek , melyben tisztázta , hogy a felvételek nem voltak bizalmasak és a benne lévő adatok már korábban elhangoztak a megbeszéléseken . Azt viszont elismerte , hogy udvariasságból megkérhette volna Franklin hozzájárulását . Irodalmi munkássága Idősebb korában Perutz rendszeresen írt esszéket a London Review of Books és a New York Review of Books folyóiratokba , elsősorban tudománytörténeti , életrajzi ; valamint olyan társadalmi témákban , mint a kutatás szabadsága , a népesedéspolitika , élelmiszertermelés , atomenergia-hasznosítás vagy az emberi jogok helyzete . Többször tartott előadásokat is ezekben a témákban . Esszéit két gyűjteménykötetben is kiadták, ben Szükség van-e a tudományra ( Is Science Necessary ?) ban pedig Bárcsak korábban feldühítettelek volna ( I Wish I’d Made You Angry Earlier ) címmel.ben elnyerte a Rockefeller Egyetem Lewis Thomas-díját , amelyet természettudósok irodalmi teljesítményéért adományoznak . Díjai Max Perutz a Nobel-díjon kívül számos egyéb kitüntetésben részesült : 1963 – A Brit Birodalom Rendje parancsnoki fokozata 1967 – Osztrák Tudományos és Művészeti Érdemrend 1967 – Wilhelm Exner-érem 1971 – A Royal Society Royal-érme 1975 – Order of the Companions of Honour 1979 – Copley-érem 1988 – Order of Merit Tagja volt a Royal Society-nektől ) , az Amerikai Tudományos Akadémiának , a Pápai Tudományos Akadémiának és a Leopoldina Német Tudományos Akadémiának . Családja Max Perutzben vette feleségül Gisela Peisert . Két gyermekük született: ben Vivian ( aki a művészettörténészi pályát választotta ) , ésben Robin ( akiből kémiaprofesszor lett ) . Max Perutz februárán halt meg rákban,éves korában . Jegyzetek Források Max F. Perutz – Biographical Nobelprize.org Max F. Perutz Notable Names Database Perutz , Max Ferdinand Encyclopedia.com Max Perutz and the secret of life , by Georgina Ferry Protein Science.Feb ;2) :379. Obituary : max Perutz The Guardian February 1914-ben született személyek 2002-ben elhunyt személyek Bécsiek Nobel-díjas kémikusok Osztrák Nobel-díjasok Brit Nobel-díjasok A Francia Természettudományi Akadémia tagjai