Paul Demiéville
Paul Demiéville (Lausanne, 1894. szeptember 13. – Párizs, 1979. március 23.) svájci származású francia sinológus.

Élete, munkássága
Demiéville a svájci Lausanne-ban született 1894-ben. Apja orvos volt, így a család megtehette, hogy gyermeküknek a lehető legjobb oktatást biztosítsák. Demiéville már gyerekkorában anyanyelvi szinten tudott franciul és olaszul, de a középiskoláját Bernben végezte (1911) német nyelven.

Az érettségit követően Demiéville megfordult és tanulmányokat folytatott Münchenben, Londonban és Edinburgh-ban. Ezt követően a Párizsi egyetem hallgatója lett, ahol 1914-ben diplomázott egy 17–18. századi zenetörténeti dolgozattal.

1915-től öt évet töltött a londoni King’s College-on, ahol már a kínai tanulmányokra fektette a hangsúlyt. Ezt követően visszatért Franciaországba, és az École des Langues Orientales vivantes-n 1919-ben újabb diplomát szerzett. Emellett a Collège de France-on is végezte tanulmányait, ahol Édouard Chavannes tanítványa lett. A kínai mellett Sylvain Lévitől (1863–1935) szanszkrit nyelvet is tanult.

1920-ban kinevezték az École française d'Extrême-Orient tanárává Hanoiba, ahol 1924-ig élt és tanított. 1924-ben áttelepült Amoyba, ahol az ottani egyetemen szanszkrit nyelvet és filozófiát tanított. 1926-ban Tokióba költözött, ahol a Maison Franco-Japonaise igazgatójának nevezték ki. 1930-ban tért vissza Franciaországba, és állampolgárságért folyamodott, amelyet 1931-ben meg is kapott. Ekkor nevezték ki az École des Langues Orientales igazgatójának, amely tisztségét egészen a második világháború befejezéséig töltötte be. 1945-től 1956-ig az École pratique des hautes études-ön buddhista filozófiát  tanított. 1946-ban megörökölte a buchenwaldi koncentrációs táborba hurcolt és elhunyt Henri Maspero elnöki posztját a Collège de France kínai nyelv és irodalom tanszékén, amelyet egészen az 1964-es nyugdíjazásáig töltött be. 1951-ben az Académie des inscriptions et belles-lettres tagjai közé választották. 1945-től 1975-ig a nagy jelentőségű sinológiai szakfolyóirat, a T’oung Pao társszerkesztője volt. Ezt a feladatot 1954-ig a holland sinológussal J. J. L. Duyvendakkal, ezt követően pedig A. F. P. Hulsewével közösen végezte.

Demiéville volt 20. század első felének legkiemelkedőbb sinológusainak egyike, aki jelentős mértékben járult hozzá a kínai és buddhológia stúdiumok fellendüléséhez. A tunhuangi kéziratok és buddhológiai tanulmányai mellett a klasszikus kínai költészet terén végzett fordításai is jelentősek. Ő volt az első sinológusok egyike, aki felismerte a japán nyelv fontosságát a kínai tanulmányok során. A sinológusok addig jellemzően inkább a mandzsu nyelv ismeretére helyezték a hangsúlyt, de Demiéville példáját követve máig minden jelentős sinológus tanult, vagy tud japánul.

Főbb művei
 Anthologie de la poésie chinoise classique, Paris, Gallimard, 1962 (sous la direction de Paul Demiéville). Publié sous les auspices de l'UNESCO dans le cadre de la Collection UNESCO d'œuvres représentatives
 Entretiens de Lin-tsi, Paris, Fayard, 1972
 Choix d'études sinologiques, Leyde, E. J. Brill, 1973
 Choix d'études bouddhiques, Leyde, E. J. Brill, 1973
 Le concile de Lhasa, Institut des hautes études chinoises, 1987

Hivatkozások

Megjegyzések

Források

Irodalom 
 Jean-Pierre Diény, « Paul Demiéville (1894-1979) », École pratique des hautes études, section, sciences historiques et philologiques. Livret 2. Rapports sur les conférences des années 1981-1982 et 1982-1983, 1985

Fordítás 
 

1894-ben született személyek
1979-ben elhunyt személyek
Francia sinológusok
Paul Demiéville ( Lausanne , szeptember – Párizs , március ) svájci származású francia sinológus . Élete , munkássága Demiéville a svájci Lausanne-ban születettben . Apja orvos volt , így a család megtehette , hogy gyermeküknek a lehető legjobb oktatást biztosítsák . Demiéville már gyerekkorában anyanyelvi szinten tudott franciul és olaszul , de a középiskoláját Bernben végeztenémet nyelven . Az érettségit követően Demiéville megfordult és tanulmányokat folytatott Münchenben , Londonban és Edinburgh-ban . Ezt követően a Párizsi egyetem hallgatója lett , aholben diplomázott egy18. századi zenetörténeti dolgozattal . 1915-től öt évet töltött a londoni King’s College-on , ahol már a kínai tanulmányokra fektette a hangsúlyt . Ezt követően visszatért Franciaországba , és az École des Langues Orientales vivantes-nben újabb diplomát szerzett . Emellett a Collège de France-on is végezte tanulmányait , ahol Édouard Chavannes tanítványa lett . A kínai mellett Sylvain Lévitől1935 ) szanszkrit nyelvet is tanult . 1920-ban kinevezték az École française d'Extrême-Orient tanárává Hanoiba , aholig élt és tanított.ben áttelepült Amoyba , ahol az ottani egyetemen szanszkrit nyelvet és filozófiát tanított.ban Tokióba költözött , ahol a Maison Franco-Japonaise igazgatójának nevezték ki.ban tért vissza Franciaországba , és állampolgárságért folyamodott , amelyetben meg is kapott . Ekkor nevezték ki az École des Langues Orientales igazgatójának , amely tisztségét egészen a második világháború befejezéséig töltötte be.tőlig az École pratique des hautes études-ön buddhista filozófiát tanított.ban megörökölte a buchenwaldi koncentrációs táborba hurcolt és elhunyt Henri Maspero elnöki posztját a Collège de France kínai nyelv és irodalom tanszékén , amelyet egészen azes nyugdíjazásáig töltött be.ben az Académie des inscriptions et belles-lettres tagjai közé választották.tőlig a nagy jelentőségű sinológiai szakfolyóirat , a T’oung Pao társszerkesztője volt . Ezt a feladatotig a holland sinológussal J. J. L. Duyvendakkal , ezt követően pedig A . F. P. Hulsewével közösen végezte . Demiéville volt század első felének legkiemelkedőbb sinológusainak egyike , aki jelentős mértékben járult hozzá a kínai és buddhológia stúdiumok fellendüléséhez . A tunhuangi kéziratok és buddhológiai tanulmányai mellett a klasszikus kínai költészet terén végzett fordításai is jelentősek . Ő volt az első sinológusok egyike , aki felismerte a japán nyelv fontosságát a kínai tanulmányok során . A sinológusok addig jellemzően inkább a mandzsu nyelv ismeretére helyezték a hangsúlyt , de Demiéville példáját követve máig minden jelentős sinológus tanult , vagy tud japánul . Főbb művei Anthologie de la poésie chinoise classique , Paris , Gallimard,( sous la direction de Paul Demiéville ) . Publié sous les auspices de l'UNESCO dans le cadre de la Collection UNESCO d'œuvres représentatives Entretiens de Lin-tsi , Paris , Fayard , Choix d'études sinologiques , Leyde , E. J. Brill , Choix d'études bouddhiques , Leyde , E. J. Brill , Le concile de Lhasa , Institut des hautes études chinoises , Hivatkozások Megjegyzések Források Irodalom Jean-Pierre Diény , « Paul Demiéville» , École pratique des hautes études , section , sciences historiques et philologiques . Livret Rapports sur les conférences des annéeset Fordítás 1894-ben született személyek 1979-ben elhunyt személyek Francia sinológusok