Mire megvirrad
A Mire megvirrad (Le jour se lève) 1939-ben bemutatott fekete-fehér francia filmdráma Marcel Carné rendezésében. 

Magyarországon 1941. október 10-én mutatták be.

Cselekménye 
A film elején François, a vasgyári munkás (Jean Gabin) dulakodás közben lelövi Valentint, az állatidomárt (Jules Berry). Ezután elbarikádozza magát a panzióban lévő szobájában. Hamarosan megjelenik a rendőrség. Miközben körülveszik a szobát, a jelenben játszódó történetet visszaemlékezések sora szakítja meg: újraéled a múlt, ahogy a férfi a gyilkosságig eljutott. 

François megismerkedik  Françoise-zal (Jacqueline Laurent), a virágárus lánnyal és beleszeret. Egy alkalommal felkeresi őt szegényes szobájában, ábrándoznak a jövőről, de az estét nem tölthetik együtt, mert a lánynak találkája van. A férfi követi és meglesi, amint a lány bemegy egy színházba, ahol Valentin-nel, a kutyaidomárral találkozik. Valentin-t jól ismeri a másik virágárus lány is, Clara (Arletty). Tőle tudja meg François, hogy a már idősödő kutyaidomár hazug, lelkiismeretlen alak és csak bolondítja a tapasztalatlan Françoise-t. Korábban Valentin azt hazudta, hogy Françoise tulajdonképpen a törvénytelen gyereke, és ő csak apai szeretettel közeledik a lányhoz. François azonban már tudja az igazat, és amikor Valentin pisztollyal a zsebében felkeresi a panzióban lévő szobájában, kérdőre vonja őt. Valentin szemforgató alakoskodása és hazugságai miatt a becsületet mindennél többre tartó François lassanként elveszti önuralmát és Valentin-t annak pisztolyával lelövi.

Most pedig egyedül van a szobában, szemben az őt ostromló rendőrökkel. Helyzete reménytelen. Két rendőr az épület tetejéről füstgránátot készül bedobni a szoba ablakán. Mielőtt megtehetnék, François agyonlövi magát.

Filmtörténet, kritika 
Franciaországban a Vichy-kormány 1940-ben betiltotta a filmet azzal az indokkal, hogy az demoralizáló és hozzájárulhat a nemzet vereségéhez. A háború utáni felújításkor ismét nagy sikerrel vetítették. 

A film egy munkásember szerelmét és kilátástalan küzdelmét mutatja be, akit a megaláztatás, a becstelenség gyilkosságba hajszol. A külső erőknek és saját indulatainak kiszolgáltatva eleve bukásra van ítélve. Öngyilkossága védekezés és tiltakozás az embert lealacsonyító erők ellen. „Nem zökken ki az idő, a katarzis lassan parázslik el.” A drámai helyzet, a központi figura és a hangvétel hasonlósága miatt a Mire megvirradot gyakran Carné korábbi filmjével, a Ködös utakkal összefüggésben ismertetik. 

Veress József a film erőteljesebben realista vonásait emeli ki, melyben a párizsi utcák világának, a gyár és a tárgyi környezet ábrázolásának nagyobb szerep jut. Nemes Károly filmesztéta szerint a két Carné-filmben az 1930-as évek társadalmi helyzetének hatására eluralkodik a pesszimizmus: „A fekete film – fogalom, mely korábban a külvárosi-alvilági környezetben játszódó alkotásokat jelölte, most más értelmet kap: a pesszimizmusét.” „Egyesek e filmekkel kapcsolatban az egzisztencializmus sartre-i irányzatára utalnak – a magányosság problémájának jelentkezésére gondolva. Aligha lehet azonban ilyen ideológiai-világnézeti hatásról beszélni – nyilvánvaló, hogy a pesszimista atmoszféra e filmekben az adott társadalmi helyzet közvetlen sugallatára alakult ki.”

Ulrich Gregor és Enno Patalas filmtörténete más szempontokkal közelít a filmhez. „A Mire megvirrad minden eddiginél ékesebben bizonyította, hogy a Carné filmjeire általában alkalmazott „költői realizmus” címke csak igen korlátozott érvényű.” Ehelyett a könyv az ún. „fekete költészet” impresszionista és fatalista vonásait, a „tragikum iránti hajlam”-ot hangsúlyozza. Nem ért egyet a pesszimista értékeléssel sem: „A Mire megvirrad nem a beletörődés filmje, amint oly gyakran állítják, hanem legalább ugyanilyen mértékben a tiltakozásé és az ellenállásé is. (…) „mindmáig jóval élőbbnek tűnik, mint például az agyondicsért Les Enfants du paradis (Szerelmek városa)…”

Főbb szereplők 
Jean Gabin – François, munkás
Jacqueline Laurent – Françoise, virágárusnő
Jules Berry – Valentin, kutyaidomár
Arletty – Clara, Valentin partnere
Arthur Devère – Gerbois, François szomszédja
Bernard Blier – Gaston, François kollégája
Marcel Pérès – Paulo, François kollégája
Jacques Baumer – rendőrbiztos
Mady Berry – portásnő
René Génin – portás
Georges Douking – vak férfi

Jegyzetek

Források 

1939 filmjei
Francia filmdrámák
Francia fekete-fehér filmek
Marcel Carné-filmek
Párizsban játszódó filmek
A Mire megvirrad ( Le jour se lève) ben bemutatott fekete-fehér francia filmdráma Marcel Carné rendezésében . Magyarországon októberén mutatták be . Cselekménye A film elején François , a vasgyári munkás ( Jean Gabin ) dulakodás közben lelövi Valentint , az állatidomárt ( Jules Berry ) . Ezután elbarikádozza magát a panzióban lévő szobájában . Hamarosan megjelenik a rendőrség . Miközben körülveszik a szobát , a jelenben játszódó történetet visszaemlékezések sora szakítja meg : újraéled a múlt , ahogy a férfi a gyilkosságig eljutott . François megismerkedik Françoise-zal ( Jacqueline Laurent ) , a virágárus lánnyal és beleszeret . Egy alkalommal felkeresi őt szegényes szobájában , ábrándoznak a jövőről , de az estét nem tölthetik együtt , mert a lánynak találkája van . A férfi követi és meglesi , amint a lány bemegy egy színházba , ahol Valentin-nel , a kutyaidomárral találkozik . Valentin-t jól ismeri a másik virágárus lány is , Clara ( Arletty ) . Tőle tudja meg François , hogy a már idősödő kutyaidomár hazug , lelkiismeretlen alak és csak bolondítja a tapasztalatlan Françoise-t . Korábban Valentin azt hazudta , hogy Françoise tulajdonképpen a törvénytelen gyereke , és ő csak apai szeretettel közeledik a lányhoz . François azonban már tudja az igazat , és amikor Valentin pisztollyal a zsebében felkeresi a panzióban lévő szobájában , kérdőre vonja őt . Valentin szemforgató alakoskodása és hazugságai miatt a becsületet mindennél többre tartó François lassanként elveszti önuralmát és Valentin-t annak pisztolyával lelövi . Most pedig egyedül van a szobában , szemben az őt ostromló rendőrökkel . Helyzete reménytelen . Két rendőr az épület tetejéről füstgránátot készül bedobni a szoba ablakán . Mielőtt megtehetnék , François agyonlövi magát . Filmtörténet , kritika Franciaországban a Vichy-kormányben betiltotta a filmet azzal az indokkal , hogy az demoralizáló és hozzájárulhat a nemzet vereségéhez . A háború utáni felújításkor ismét nagy sikerrel vetítették . A film egy munkásember szerelmét és kilátástalan küzdelmét mutatja be , akit a megaláztatás , a becstelenség gyilkosságba hajszol . A külső erőknek és saját indulatainak kiszolgáltatva eleve bukásra van ítélve . Öngyilkossága védekezés és tiltakozás az embert lealacsonyító erők ellen . „ Nem zökken ki az idő , a katarzis lassan parázslik el.” A drámai helyzet , a központi figura és a hangvétel hasonlósága miatt a Mire megvirradot gyakran Carné korábbi filmjével , a Ködös utakkal összefüggésben ismertetik . Veress József a film erőteljesebben realista vonásait emeli ki , melyben a párizsi utcák világának , a gyár és a tárgyi környezet ábrázolásának nagyobb szerep jut . Nemes Károly filmesztéta szerint a két Carné-filmben azas évek társadalmi helyzetének hatására eluralkodik a pesszimizmus : „ A fekete film – fogalom , mely korábban a külvárosi-alvilági környezetben játszódó alkotásokat jelölte , most más értelmet kap : a pesszimizmusét.” „ Egyesek e filmekkel kapcsolatban az egzisztencializmus sartre-i irányzatára utalnak – a magányosság problémájának jelentkezésére gondolva . Aligha lehet azonban ilyen ideológiai-világnézeti hatásról beszélni – nyilvánvaló , hogy a pesszimista atmoszféra e filmekben az adott társadalmi helyzet közvetlen sugallatára alakult ki.” Ulrich Gregor és Enno Patalas filmtörténete más szempontokkal közelít a filmhez . „ A Mire megvirrad minden eddiginél ékesebben bizonyította , hogy a Carné filmjeire általában alkalmazott „ költői realizmus” címke csak igen korlátozott érvényű.” Ehelyett a könyv az ún . „ fekete költészet” impresszionista és fatalista vonásait , a „ tragikum iránti hajlam”-ot hangsúlyozza . Nem ért egyet a pesszimista értékeléssel sem : „ A Mire megvirrad nem a beletörődés filmje , amint oly gyakran állítják , hanem legalább ugyanilyen mértékben a tiltakozásé és az ellenállásé is . ( … ) „ mindmáig jóval élőbbnek tűnik , mint például az agyondicsért Les Enfants du paradis ( Szerelmek városa)…” Főbb szereplők Jean Gabin – François , munkás Jacqueline Laurent – Françoise , virágárusnő Jules Berry – Valentin , kutyaidomár Arletty – Clara , Valentin partnere Arthur Devère – Gerbois , François szomszédja Bernard Blier – Gaston , François kollégája Marcel Pérès – Paulo , François kollégája Jacques Baumer – rendőrbiztos Mady Berry – portásnő René Génin – portás Georges Douking – vak férfi Jegyzetek Források 1939 filmjei Francia filmdrámák Francia fekete-fehér filmek Marcel Carné-filmek Párizsban játszódó filmek