Szűz Mária, az Isteni Gondviselés Anyja-templom (Pilisszentiván)
A Szűz Mária, az Isteni Gondviselés Anyja-templom a Pest vármegyei Pilisszentiván egyetlen római katolikus temploma. Tervezője Nöpauer Máté, a magyarországi késő barokk építészet egyik jelentős templomépítésze volt, mai formáját az épület az 1914-es átalalakítással nyerte el. Belső festése viszonylag dísztelen; két nagy méretű festményét Feszty Masa festőművész alkotta 1950-ben.

Története

Építésének előzményei 

Pilisszentiván területéről néhány írott forrás már a 17. századból említ egy régi templomot, melynek helye a mai napig ismeretlen, sőt arról sincs biztos adat, hogy volt-e és ha igen, akkor hol volt a 18. századot megelőzően lakott település a mai község közigazgatási területén. Ettől függetlenül a hajdani templom létezését tanúsítja többek között egy óbudai lakos vallomása 1714-ből: ebben a 80 esztendős férfi azt vallotta, hogy „Szent Ivány templomromjának köveit a törökök Vörösvárra szállították, és ott építkezésre használták fel”, de vallomást tett a templom akkor még látható romjairól egy budai ágostonos atya is, 1723-ból. Ugyancsak egy egykori templom (vagy kolostor) létezését támasztja alá az az adat is, hogy az 1838-as nagy esőzések idején a Vadász-réti-patak egy 1665-ben öntött harangot sodort le a falu határába (a harang ma is megvan és a templom lélekharangjául szolgál).

A mai Pilisszentiván ismert múltja az 1724-es évig vezethető vissza, ekkor érkeztek az előzőleg gyakorlatilag néptelen területre – amely Esterházy Pál adományozása révén 1709 óta a budai ágostonosok birtokához tartozott – az első, Németországból magyar földre költöző telepesek. Az itt letelepült családok hosszú ideig nem gondolhattak templomépítésre, hiszen a megélhetéshez is kemény munkára volt szükségük, ezért ebben az időszakban az ágostonosok házi kápolnájában tartott istentiszteleteken vehettek részt. (Valahol a mai óvoda helye körül állhatott.)

1750-ben az ágostonosok pilisszentiváni birtoka Tersztyánszky József esztergomi alispánra szállt, aki elbontatta az ágostonosok kápolnáját és felszámoltatta a körülötte létesült temetőt; az új temető megnyitására 1752-ben került sor, és a temető területén három évvel később, 1755. szeptember 13-án letették egy új kápolna alapkövét. Az építkezés lassan haladt – az épület ugyan 1759-ben már állt, de az 1764-es püspöki vizitáció jegyzőkönyve szerint még mindig nem volt teljesen készen –, és a felhasznált építőanyagok silány volta miatt már 1774-ből szinte romos állapotúként említik („Ecclesiola lurida proxima ruinae”).

A templom építése 
A mai templom építése 1780-ban kezdődött meg a Nepomuki Szent Jánosról elnevezett, előző kápolna helyén, Nöpauer Máté híres budai építőmester tervei alapján. Az építkezés érdekessége, hogy sem az akkori földesúr, Majthényi Károly, sem a fehérvári püspök nem járult hozzá anyagilag, tehát a beruházást a szín katolikus község lakói teljesen önerőből bonyolították le. Az anyagi források összegyűjtésének nehézsége okozhatta, hogy az építkezés ezúttal is elhúzódott, a templom csak 1796-ban készült el teljesen.

Az épület akkori kinézetéről egy 1799-es feljegyzés tanúskodik, ebből tudható, hogy a Boldogságos Szűz tiszteletére szentelt, fatornyos templomnak „egy elhanyagolt gyóntatószéke és szószéke” volt, keresztelőkúttal még nem rendelkezett; hordozható oltárkővel volt felszerelve, ereklyéi nem voltak, s az Oltáriszentséget sem őrizték itt. Ugyanezen híradás szerint a templomnak két harangja volt, közülük a 100 font súlyú nagyharangot Budakeszi templomától, kisebb, 30 fontos párját pedig a földesúrtól vásárolta a közösség.

Az első felújítások 

A 19. század elején megkezdett felújítások közül az első a torony szilárd anyagból történő megépítését célozta, 1805-től. 1812-ben azért volt szükség némi helyreállításra, mert az akkor már három harang közül a legnagyobbik, 200 font súlyú harang leszakadt. E felújítások jól sikerülhettek, mert az 1817-es püspöki látogatás jegyzőkönyve kifejezett elégedettségről tanúskodik. Ugyanekkor a templomnak már orgonája is volt.

A következő nagyobb felújításra több mint húsz évvel később, Venisch Ferenc vörösvári plébánossága idején kellett sort keríteni, a legfontosabb feladat ekkor a tető helyreállítása volt a beázások miatt. A 19. század hátralévő részében a templomon lényegi változtatások nem történtek, az esetenkénti felújítások csak az állagmegóvást célozták. Kivételt képezett ez alól a század legutolsó éveiben lefolytatott mennyezetfelújítás, melynek során a korábbi stukatúr gerendák helyére acél és téglaépítésű gerendázat került, s a munkálatok ideje alatt az istentiszteletek egy lakatlan magánháznál voltak megtartva. [Később ez utóbbi épület lett a pilisszentiváni községháza.]

A 20. században 

A szénbányászat megindulásával ugrásszerű növekedésnek indult a község lakosságszáma, és bár a máshonnan ide költözött bányászok nem mind voltak hitüket gyakorló katolikusok, egyre nyilvánvalóbbá vált, hogy a pilisszentiváni templomot bővíteni kell. Erre 1914-ben került sor, s az akkori átalakításokkal érte el a templom a jelenlegi méretét, illetve nyerte el mostani formáját. A munkálatok részét képezte a régi kórus újjáépítése, az ily módon használhatatlanná vált orgona lecserélése, és számos berendezési tárgy újrafestése is. Az első világháború lezárását követő évben, 1919-ben az egyházközség önálló plébániai jogkört kapott, ily módon a felújított és kibővített templom is plébániatemplomi státuszra emelkedett.

A legutolsó nagyobb, látványos és az épület szerkezetét is érintő átalakítás 1941-ben történt, amikor az összesen 9, addig négyszögletes alakú ablakot új, nagyobb és íves alakú ablakokra cserélték; az új, színes mintás üvegezésű ablakokat Zsellér Imre budapesti ablakfestő mester készítette. Néhány ezek közül pár évvel később, a második világháború alatti bombázások következtében megrongálódott, helyreállításukat Palka József üvegfestő vállalta és végezte el. Az előtérben, a bejárattól balkézre található lourdes-i barlang 1949-ben létesült; néhány évvel később, 1954-ben pedig ismét új orgonát kapott a templom.

A templom berendezése 
A pilisszentiváni templom berendezése viszonylag dísztelen, oltárképe nincs, csak egy oltárkeresztje; a belső teret ezen felül két nagy méretű festmény és néhány szobor díszíti.
 Az oltárkeresztet Tiberius Metzger helyi asztalosmester készítette és ajánlotta fel a templom számára, pontosan nem ismert időpontban, valamikor 1860 körül.
 A templom két festménye Feszty Masa alkotása, mindkettő 1950-ben készült Roderburg Ernő plébános megrendelésére. A „Szűz Mária oltalma – templomunk felajánlása Szűz Máriának” című festmény eredetileg oltárképnek készült és 25 éven keresztül akként is használták; érdekessége, hogy a mellékalakokat az alkotó pilisszentiváni lakosokról mintázta. A másik kép a bányászok védőszentjét, Szent Borbálát ábrázolja. Ez utóbbi ma a szembemiséző oltár fölött, a másik pedig azzal átellenben, a templomhajó keleti oldalán helyezkedik el.
 A márványból készült szembemiséző oltár 1988 óta tartozik a templom berendezéséhez, készítője Peller József pilisvörösvári kőfaragó volt.
 A karzatra felvezető csigalépcső Rádler György és családja ajándéka volt a templom részére, a felajánlók 1981 húsvétján beépítve adták át az egyházközségnek a fából faragott és esztergályozott műtárgyat.

 A templom jelenlegi, 10 regiszteres, mechanikus orgonája 1989-ben készült Váradi István budapesti orgonaépítő mester műhelyében.
 A toronyban négy harang található, ezek közül hármat 1922 és 1925 között öntöttek, míg a negyedik az 1665-ből származó, a falu határában 1838-ban talált lélekharang, amit a Nemzeti Kulturális Örökség Minisztériuma 2003-ban védett kulturális örökséggé nyilvánított.
 A jelenlegi toronyóra felszentelése 1999. december 31-én történt, a szertartást Ladocsi Gáspár püspök végezte.
 A homlokzat két fülkéjében, szimmetrikus elhelyezésben két szobor található, ezek Bicskei István alkotásai. A süttői fehér mészkőből készült szobrok egyike Szent Annát ábrázolja a gyermek Máriával, a másik pedig Szent Józsefet a kis Jézussal.

A templom papjai

Plébánosok 

1919-ig: a templomot a pilisvörösvári plébánia plébánosa látta el.
1919–1922: Reichardt András
1922–1925: Nagy Ipoly
1925–1948: Kotzó Árpád
1948–1971: Roderburg Ernő
1971–1983: Angeli András
1983–1995: Haut József
1995–2010: Balla Sándor
2010 (pár hónapig): Szabó Gyula
2010-től: a templomot a solymári plébánia plébánosa látja el.
(2010–2014: Kertész Péter
2014–2021: Kiss Csaba
2021-től: Szemere János)

Káplánok 
1959-1962: Harangozó Imre
1962-1968: Bajor Ernő
1968-1972: Réczés András
1972-1977: Horváth József
1977-1978: Gromon András

Képgaléria

Források 

Pest megye műemlékei
Magyarország 18. századi építményei
Magyarország barokk vallási építményei
A Székesfehérvári egyházmegye templomai és kolostorai
Pilisszentiván
Pest megye keresztény templomai, kolostorai
A Szűz Mária , az Isteni Gondviselés Anyja-templom a Pest vármegyei Pilisszentiván egyetlen római katolikus temploma . Tervezője Nöpauer Máté , a magyarországi késő barokk építészet egyik jelentős templomépítésze volt , mai formáját az épület azes átalalakítással nyerte el . Belső festése viszonylag dísztelen ; két nagy méretű festményét Feszty Masa festőművész alkottaben . Története Építésének előzményei Pilisszentiván területéről néhány írott forrás már a századból említ egy régi templomot , melynek helye a mai napig ismeretlen , sőt arról sincs biztos adat , hogy volt-e és ha igen , akkor hol volt a századot megelőzően lakott település a mai község közigazgatási területén . Ettől függetlenül a hajdani templom létezését tanúsítja többek között egy óbudai lakos vallomásaből : ebben aesztendős férfi azt vallotta , hogy „ Szent Ivány templomromjának köveit a törökök Vörösvárra szállították , és ott építkezésre használták fel” , de vallomást tett a templom akkor még látható romjairól egy budai ágostonos atya is , ból . Ugyancsak egy egykori templom ( vagy kolostor ) létezését támasztja alá az az adat is , hogy azas nagy esőzések idején a Vadász-réti-patak egyben öntött harangot sodort le a falu határába ( a harang ma is megvan és a templom lélekharangjául szolgál ) . A mai Pilisszentiván ismert múltja azes évig vezethető vissza , ekkor érkeztek az előzőleg gyakorlatilag néptelen területre – amely Esterházy Pál adományozása révénóta a budai ágostonosok birtokához tartozott – az első , Németországból magyar földre költöző telepesek . Az itt letelepült családok hosszú ideig nem gondolhattak templomépítésre , hiszen a megélhetéshez is kemény munkára volt szükségük , ezért ebben az időszakban az ágostonosok házi kápolnájában tartott istentiszteleteken vehettek részt . ( Valahol a mai óvoda helye körül állhatott . ) 1750-ben az ágostonosok pilisszentiváni birtoka Tersztyánszky József esztergomi alispánra szállt , aki elbontatta az ágostonosok kápolnáját és felszámoltatta a körülötte létesült temetőt ; az új temető megnyitásáraben került sor , és a temető területén három évvel később , szeptemberán letették egy új kápolna alapkövét . Az építkezés lassan haladt – az épület ugyanben már állt , de azes püspöki vizitáció jegyzőkönyve szerint még mindig nem volt teljesen készen – , és a felhasznált építőanyagok silány volta miatt márből szinte romos állapotúként említik ( „ Ecclesiola lurida proxima ruinae” ) . A templom építése A mai templom építéseban kezdődött meg a Nepomuki Szent Jánosról elnevezett , előző kápolna helyén , Nöpauer Máté híres budai építőmester tervei alapján . Az építkezés érdekessége , hogy sem az akkori földesúr , Majthényi Károly , sem a fehérvári püspök nem járult hozzá anyagilag , tehát a beruházást a szín katolikus község lakói teljesen önerőből bonyolították le . Az anyagi források összegyűjtésének nehézsége okozhatta , hogy az építkezés ezúttal is elhúzódott , a templom csakban készült el teljesen . Az épület akkori kinézetéről egyes feljegyzés tanúskodik , ebből tudható , hogy a Boldogságos Szűz tiszteletére szentelt , fatornyos templomnak „ egy elhanyagolt gyóntatószéke és szószéke” volt , keresztelőkúttal még nem rendelkezett ; hordozható oltárkővel volt felszerelve , ereklyéi nem voltak , s az Oltáriszentséget sem őrizték itt . Ugyanezen híradás szerint a templomnak két harangja volt , közülük afont súlyú nagyharangot Budakeszi templomától , kisebb,fontos párját pedig a földesúrtól vásárolta a közösség . Az első felújítások A század elején megkezdett felújítások közül az első a torony szilárd anyagból történő megépítését célozta, től.ben azért volt szükség némi helyreállításra , mert az akkor már három harang közül a legnagyobbik,font súlyú harang leszakadt . E felújítások jól sikerülhettek , mert azes püspöki látogatás jegyzőkönyve kifejezett elégedettségről tanúskodik . Ugyanekkor a templomnak már orgonája is volt . A következő nagyobb felújításra több mint húsz évvel később , Venisch Ferenc vörösvári plébánossága idején kellett sort keríteni , a legfontosabb feladat ekkor a tető helyreállítása volt a beázások miatt . A század hátralévő részében a templomon lényegi változtatások nem történtek , az esetenkénti felújítások csak az állagmegóvást célozták . Kivételt képezett ez alól a század legutolsó éveiben lefolytatott mennyezetfelújítás , melynek során a korábbi stukatúr gerendák helyére acél és téglaépítésű gerendázat került , s a munkálatok ideje alatt az istentiszteletek egy lakatlan magánháznál voltak megtartva . [ Később ez utóbbi épület lett a pilisszentiváni községháza . ] A században A szénbányászat megindulásával ugrásszerű növekedésnek indult a község lakosságszáma , és bár a máshonnan ide költözött bányászok nem mind voltak hitüket gyakorló katolikusok , egyre nyilvánvalóbbá vált , hogy a pilisszentiváni templomot bővíteni kell . Erreben került sor , s az akkori átalakításokkal érte el a templom a jelenlegi méretét , illetve nyerte el mostani formáját . A munkálatok részét képezte a régi kórus újjáépítése , az ily módon használhatatlanná vált orgona lecserélése , és számos berendezési tárgy újrafestése is . Az első világháború lezárását követő évben, ben az egyházközség önálló plébániai jogkört kapott , ily módon a felújított és kibővített templom is plébániatemplomi státuszra emelkedett . A legutolsó nagyobb , látványos és az épület szerkezetét is érintő átalakításben történt , amikor az összesen addig négyszögletes alakú ablakot új , nagyobb és íves alakú ablakokra cserélték ; az új , színes mintás üvegezésű ablakokat Zsellér Imre budapesti ablakfestő mester készítette . Néhány ezek közül pár évvel később , a második világháború alatti bombázások következtében megrongálódott , helyreállításukat Palka József üvegfestő vállalta és végezte el . Az előtérben , a bejárattól balkézre található lourdes-i barlangben létesült ; néhány évvel később, ben pedig ismét új orgonát kapott a templom . A templom berendezése A pilisszentiváni templom berendezése viszonylag dísztelen , oltárképe nincs , csak egy oltárkeresztje ; a belső teret ezen felül két nagy méretű festmény és néhány szobor díszíti . Az oltárkeresztet Tiberius Metzger helyi asztalosmester készítette és ajánlotta fel a templom számára , pontosan nem ismert időpontban , valamikorkörül . A templom két festménye Feszty Masa alkotása , mindkettőben készült Roderburg Ernő plébános megrendelésére . A „ Szűz Mária oltalma – templomunk felajánlása Szűz Máriának” című festmény eredetileg oltárképnek készült éséven keresztül akként is használták ; érdekessége , hogy a mellékalakokat az alkotó pilisszentiváni lakosokról mintázta . A másik kép a bányászok védőszentjét , Szent Borbálát ábrázolja . Ez utóbbi ma a szembemiséző oltár fölött , a másik pedig azzal átellenben , a templomhajó keleti oldalán helyezkedik el . A márványból készült szembemiséző oltáróta tartozik a templom berendezéséhez , készítője Peller József pilisvörösvári kőfaragó volt . A karzatra felvezető csigalépcső Rádler György és családja ajándéka volt a templom részére , a felajánlókhúsvétján beépítve adták át az egyházközségnek a fából faragott és esztergályozott műtárgyat . A templom jelenlegi , regiszteres , mechanikus orgonájaben készült Váradi István budapesti orgonaépítő mester műhelyében . A toronyban négy harang található , ezek közül hármatésközött öntöttek , míg a negyedik azből származó , a falu határábanban talált lélekharang , amit a Nemzeti Kulturális Örökség Minisztériumaban védett kulturális örökséggé nyilvánított . A jelenlegi toronyóra felszentelése decemberén történt , a szertartást Ladocsi Gáspár püspök végezte . A homlokzat két fülkéjében , szimmetrikus elhelyezésben két szobor található , ezek Bicskei István alkotásai . A süttői fehér mészkőből készült szobrok egyike Szent Annát ábrázolja a gyermek Máriával , a másik pedig Szent Józsefet a kis Jézussal . A templom papjai Plébánosok 1919-ig : a templomot a pilisvörösvári plébánia plébánosa látta el . 1919–1922 : Reichardt András 1922–1925 : Nagy Ipoly 1925–1948 : Kotzó Árpád 1948–1971 : Roderburg Ernő 1971–1983 : Angeli András 1983–1995 : Haut József 1995–2010: Balla Sándor 2010 ( pár hónapig ) : Szabó Gyula 2010-től : a templomot a solymári plébánia plébánosa látja el . ( 2010–2014 : Kertész Péter 2014–2021 : Kiss Csaba 2021-től : Szemere János ) Káplánok 1959-1962 : Harangozó Imre 1962-1968: Bajor Ernő 1968-1972 : Réczés András 1972-1977 : Horváth József 1977-1978 : Gromon András Képgaléria Források Pest megye műemlékei Magyarország századi építményei Magyarország barokk vallási építményei A Székesfehérvári egyházmegye templomai és kolostorai Pilisszentiván Pest megye keresztény templomai , kolostorai