Szattyán
A szattyán finomra kikészített, növényi cserzésű, puha, festett kecskebőr. Leggyakrabban sárgára vagy pirosra festették. Általában cipőfelsőrész készítéséhez használták fel, később könyvkötésre és táskák előállítására is, valamint kárpitozásra. A szattyánkészítők a cserzővargák és tímárok voltak, akiket a török hódoltság kora után egy ideig oszmán-török eredetű szóval tobakosnak neveztek. A szattyán egy változata a kordován.

Az igazi szattyán kecskebőrből készült, de olcsóbb és gyengébb minőségű szattyánt előállítottak még juh-, illetve kutyabőrből is. Az utóbbiakat főleg bélésezésre használták. A növényi cserzés előbb kiegészítette, majd teljesen helyettesítette a korábbi timsós gyakorlatot. A cserzőanyag a sárga cserszömörce pora és leve volt, amelyet áztatással vittek be a bőrbe, vagy a cserzendő bőrökből zsákot varrtak, amibe szömörcelével átitatott szömörceport helyeztek. Ritkán a csertölgy gubacsát is használták, amennyiben a facser jelentősebb szerepet kapott, kordován lett az eredmény. A szattyánkészítés egyik fontos kiegészítője a barkázás, amellyel nemcsak a jellegzetes, a nyersbőrnél erősebb csíkozottságát kapta a bőr, hanem az eljárás tovább puhította azt.

Az oszmán-török nyelvbe az újperzsa saḫiyān (kecskebőr) kifejezés került át sahtiyan alakban, és ott már csak a kikészített, festett kecskebőrt jelentette. Innen jutott a magyar nyelvbe. A szattyánt egész Európában az iszlám terjeszkedésének idején ismerték meg, az angol nyelvben például marokkói bőrnek nevezik. A német saffian ugyaninnen ered, majd szaffián formában visszakerült a magyar terminus technicusok közé is.

Források 
 A cserszömörce és a szattyán
 Etimológiai szótár: szattyán
 Bőr- és cipőipari minilexikon, MEK
 Kislexikon 

Ruhaipar
Biológiai eredetű alapanyagok
A szattyán finomra kikészített , növényi cserzésű , puha , festett kecskebőr . Leggyakrabban sárgára vagy pirosra festették . Általában cipőfelsőrész készítéséhez használták fel , később könyvkötésre és táskák előállítására is , valamint kárpitozásra . A szattyánkészítők a cserzővargák és tímárok voltak , akiket a török hódoltság kora után egy ideig oszmán-török eredetű szóval tobakosnak neveztek . A szattyán egy változata a kordován . Az igazi szattyán kecskebőrből készült , de olcsóbb és gyengébb minőségű szattyánt előállítottak még juh- , illetve kutyabőrből is . Az utóbbiakat főleg bélésezésre használták . A növényi cserzés előbb kiegészítette , majd teljesen helyettesítette a korábbi timsós gyakorlatot . A cserzőanyag a sárga cserszömörce pora és leve volt , amelyet áztatással vittek be a bőrbe , vagy a cserzendő bőrökből zsákot varrtak , amibe szömörcelével átitatott szömörceport helyeztek . Ritkán a csertölgy gubacsát is használták , amennyiben a facser jelentősebb szerepet kapott , kordován lett az eredmény . A szattyánkészítés egyik fontos kiegészítője a barkázás , amellyel nemcsak a jellegzetes , a nyersbőrnél erősebb csíkozottságát kapta a bőr , hanem az eljárás tovább puhította azt . Az oszmán-török nyelvbe az újperzsa saḫiyān ( kecskebőr ) kifejezés került át sahtiyan alakban , és ott már csak a kikészített , festett kecskebőrt jelentette . Innen jutott a magyar nyelvbe . A szattyánt egész Európában az iszlám terjeszkedésének idején ismerték meg , az angol nyelvben például marokkói bőrnek nevezik . A német saffian ugyaninnen ered , majd szaffián formában visszakerült a magyar terminus technicusok közé is . Források A cserszömörce és a szattyán Etimológiai szótár : szattyán Bőr- és cipőipari minilexikon , MEK Kislexikon Ruhaipar Biológiai eredetű alapanyagok