Gyöngyösbokréta mozgalom
A Gyöngyösbokréta mozgalom a népi hagyományok újjáélesztésére és színpadi bemutatására létrejött mozgalom volt; jellegzetes jelensége a két világháború közötti magyar kulturális életnek, és fontos előzményét jelentette későbbi népművészeti mozgalmainknak is. Fő szervezője Paulini Béla volt, majd Csuka Zsigmond vitte tovább a mozgalmat.

Az 1930-as években és a 40-es évek első felében az úgynevezett gyöngyösbokrétás bemutatók révén felszínre került és a későbbi mozgalmak által továbbéltetett hagyományok (táncok, viselet, szokások, zene) a mai napig fellelhetőek a falusi és városi hagyományápolásban. A gyöngyösbokrétás csoportok hagyományai máig felbukkannak az egyes falvak – mintegy száz „bokrétás” falu – emlékezetében. Ezek az emlékek vagy máig „továbbéltetett” hagyományok fontos részét képezik az adott közösségek kultúrájának és identitásának. A hagyományanyag helyi közösségek életében betöltött jelentőségén túl a mai városi hagyományápolásnak (pl. táncházak, tánctáborok), az amatőr és profi színpadi előadóművészeti tevékenységnek és a néptánc és népzene művészeti oktatásának is forrását jelentik.

Története 
1931–1944 között minden év augusztus 20-a táján rendezték meg a parasztcsoportok tánc-, ének- és játékbemutatóit Budapesten. A bemutatókon részt vevő csoportokból 1935-ben Bokréta Szövetség, később Magyar Bokréta Szövetség néven társadalmi egyesület alakult. A szövetség összefogta és irányította a „fiókszervezeteket”, és szervezte a bemutatókat. A több mint 100 helyi szervezet a szövetség fennállása alatt mintegy 4000 tagot számlált. Az első budapesti bemutatót a főváros kezdeményezte, majd továbbra is szervezte s anyagilag támogatta.

A Gyöngyösbokréta megszervezése, elnevezése, a bemutatók rendezése Paulini Béla nevéhez fűződik. Paulini eredetileg újságíró volt, s különböző irodalmi és műkedvelő színpadi munkák után 50 éves korában állt kitűnő szervező készségével és ügyszeretetével a népművészeti mozgalom élére. Neve a kortársak szemében összeforr a Gyöngyösbokrétáéval. Kora társadalmi és politikai nézeteivel való kompromisszumok útján megnyerte a kormányzat teljes támogatását. A társadalom akkori vezető ereje a falvaktól a parlamentig, a tanítóktól a tudósokig figyelemmel kísérte és többségében támogatta a Gyöngyösbokrétát.

A köztudatban a Gyöngyösbokréta-bemutatók és mozgalom emléke máig él. A mozgalom tevékenységéről és feladatairól Paulini folyóirataiban tájékoztatta tagságát és a közvéleményt. Bár a Gyöngyösbokréta előadásai csak az elemi színreviteli követelményeknek tettek eleget, mégis teret kapott a hagyomány többé-kevésbé hiteles formában való bemutatása. A bemutatók hullámzó szintje miatt a Vallás- és Közoktatásügyi Minisztérium a Néprajzi Múzeum szakembereit kérte fel a műsorok előzetes ellenőrzésére, de a „hitelesítés” rövidesen abbamaradt.

A bemutatók népművészeti anyaga többségében értékes, hiteles hagyományanyagot képviselt, melyek jó része a Gyöngyösbokréta nélkül feledésbe merült volna. Számon tartunk olyan, a bemutatókra helyileg rekonstruált táncokat és szokásokat, amelyekkel a későbbi kutatók már mint „eredeti” hagyománnyal találkozhattak. A bemutatóknak így a hagyomány megőrzésében, de megmerevítésében is jelentős szerepük volt. A bokrétások a szereplések során mintegy 75–80 fajta tánc több mint 200 változatát, 35–40 játékot, jelenetet és szokást adtak elő.

A Magyar Bokréta Szövetséget 1947-ben politikai okokból feloszlatták.

Hatása

Jegyzetek

Források 
 Magyar néprajzi lexikon
 Pálfi Csaba: A gyöngyösbokréta története. Tánctudományi Tanulmányok, Budapest, 1970.
 A Gyöngyösbokréta. Írások és dokumentumok a mozgalom történetéből. (Szerk.: Dóka Krisztina-Molnár Péter)
 Gönyey Sándor: A Gyöngyös-bokréta története
 20. századi magyar népzenei mozgalmak
 Gyöngyösbokrétások bemutatója Szakmáron (1940. július)
A Gyöngyösbokréta mozgalom a népi hagyományok újjáélesztésére és színpadi bemutatására létrejött mozgalom volt ; jellegzetes jelensége a két világháború közötti magyar kulturális életnek , és fontos előzményét jelentette későbbi népművészeti mozgalmainknak is . Fő szervezője Paulini Béla volt , majd Csuka Zsigmond vitte tovább a mozgalmat . Azas években és aes évek első felében az úgynevezett gyöngyösbokrétás bemutatók révén felszínre került és a későbbi mozgalmak által továbbéltetett hagyományok ( táncok , viselet , szokások , zene ) a mai napig fellelhetőek a falusi és városi hagyományápolásban . A gyöngyösbokrétás csoportok hagyományai máig felbukkannak az egyes falvak – mintegy száz „ bokrétás” falu – emlékezetében . Ezek az emlékek vagy máig „ továbbéltetett” hagyományok fontos részét képezik az adott közösségek kultúrájának és identitásának . A hagyományanyag helyi közösségek életében betöltött jelentőségén túl a mai városi hagyományápolásnak ( pl. táncházak , tánctáborok ) , az amatőr és profi színpadi előadóművészeti tevékenységnek és a néptánc és népzene művészeti oktatásának is forrását jelentik . Története 1931–1944 között minden év augusztusa táján rendezték meg a parasztcsoportok tánc- , ének- és játékbemutatóit Budapesten . A bemutatókon részt vevő csoportokbólben Bokréta Szövetség , később Magyar Bokréta Szövetség néven társadalmi egyesület alakult . A szövetség összefogta és irányította a „ fiókszervezeteket” , és szervezte a bemutatókat . A több minthelyi szervezet a szövetség fennállása alatt mintegytagot számlált . Az első budapesti bemutatót a főváros kezdeményezte , majd továbbra is szervezte s anyagilag támogatta . A Gyöngyösbokréta megszervezése , elnevezése , a bemutatók rendezése Paulini Béla nevéhez fűződik . Paulini eredetileg újságíró volt , s különböző irodalmi és műkedvelő színpadi munkák utánéves korában állt kitűnő szervező készségével és ügyszeretetével a népművészeti mozgalom élére . Neve a kortársak szemében összeforr a Gyöngyösbokrétáéval . Kora társadalmi és politikai nézeteivel való kompromisszumok útján megnyerte a kormányzat teljes támogatását . A társadalom akkori vezető ereje a falvaktól a parlamentig , a tanítóktól a tudósokig figyelemmel kísérte és többségében támogatta a Gyöngyösbokrétát . A köztudatban a Gyöngyösbokréta-bemutatók és mozgalom emléke máig él . A mozgalom tevékenységéről és feladatairól Paulini folyóirataiban tájékoztatta tagságát és a közvéleményt . Bár a Gyöngyösbokréta előadásai csak az elemi színreviteli követelményeknek tettek eleget , mégis teret kapott a hagyomány többé-kevésbé hiteles formában való bemutatása . A bemutatók hullámzó szintje miatt a Vallás- és Közoktatásügyi Minisztérium a Néprajzi Múzeum szakembereit kérte fel a műsorok előzetes ellenőrzésére , de a „ hitelesítés” rövidesen abbamaradt . A bemutatók népművészeti anyaga többségében értékes , hiteles hagyományanyagot képviselt , melyek jó része a Gyöngyösbokréta nélkül feledésbe merült volna . Számon tartunk olyan , a bemutatókra helyileg rekonstruált táncokat és szokásokat , amelyekkel a későbbi kutatók már mint „ eredeti” hagyománnyal találkozhattak . A bemutatóknak így a hagyomány megőrzésében , de megmerevítésében is jelentős szerepük volt . A bokrétások a szereplések során mintegy80 fajta tánc több mintváltozatát,40 játékot , jelenetet és szokást adtak elő . A Magyar Bokréta Szövetségetben politikai okokból feloszlatták . Hatása Jegyzetek Források Magyar néprajzi lexikon Pálfi Csaba : A gyöngyösbokréta története . Tánctudományi Tanulmányok , Budapest , A Gyöngyösbokréta . Írások és dokumentumok a mozgalom történetéből . ( Szerk . : Dóka Krisztina-Molnár Péter ) Gönyey Sándor : A Gyöngyös-bokréta története századi magyar népzenei mozgalmak Gyöngyösbokrétások bemutatója Szakmáron július )