Belügyminisztérium III/I. Csoportfőnökség
A Belügyminisztérium III/I. Csoportfőnökség a Magyar Népköztársaság politikai rendőrségének a külső hírszerzéssel foglalkozó része volt 1962 és 1990 között. Részét alkotta a Belügyminisztérium III. Főcsoportfőnökségének, a pártállam állambiztonsági szolgálatának, valamint társszerve és egyben konkurense volt a magyar katonai hírszerzésnek, az MNVK 2. Csoportfőnökségnek.

Előzmények
A második világháborúig, sőt az után, egészen 1949-ig nem létezett önálló magyar polgári hírszerző szervezet. A magyar állam hírszerzési szükségleteit katonai szervezet szolgálta. Az Osztrák–Magyar Monarchia idején a Nyilvántartó Iroda volt az első modern hírszerző szervezet, de ennek vezetése túlnyomórészt osztrák kézben volt és elsősorban osztrák érdekeket szolgált. Az önálló magyar katonai hírszerzés, a Vkf-2 Csoportfőnökség a trianoni békeszerződés korlátozásainak oldódása után jöhetett létre. 

A második világháború után a hírszerzés feladatait a Honvédelmi Minisztérium Katonapolitikai Osztálya látta el, de hamarosan bekapcsolódott ebbe a tevékenységbe a Magyar Államrendőrség is az Államvédelmi Osztályának II. alosztálya révén. Az 1948-ban létrejött Államvédelmi Hatóságon belül 1948–1949-ben a B ügyosztály feladatai közé tartozott a határon túli hírszerzés. 1950-ben először az ÁVH I/5. (külső hírszerzés) Osztálya, majd a X/3. (hírszerző) Osztálya, 1951-től a VIII. (hírszerző) Főosztálya foglalkozott a polgári hírszerzéssel. 

Az ÁVH hírhedt tevékenysége miatt szükségessé vált átszervezés után az egységes Belügyminisztériumon belül a II. Osztály, 1955-től a II. Főosztály vette át a hírszerzés feladatait. 

Az 1956-os forradalom után, 1956. december 30-án, az 1956. évi 35. törvényerejű rendelet alapján alakult meg a BM II. (politikai nyomozó) Főosztálya. Ezen belül a hírszerzés feladatkörét a 3. osztály vette át, kilenc alosztállyal. 

1962 augusztusában jött létre az új, egységes állambiztonsági szervezet, a Belügyminisztérium III. Főcsoportfőnökség formájában, amin belül a III/I. Csoportfőnökség foglalkozott a hírszerzéssel a rendszerváltásig.

Szervezeti felépítése
A III/I., azaz a Hírszerző Csoportfőnökség egyes szervezeti egységeit létrehozó rendelkezések nem kerültek nyilvánosságra. Annyi ismeretes, hogy a csoportfőnökség kezdetben négy osztállyal és mintegy háromszáz hivatásos alkalmazottal működött. A szervezeti felépítés gyakran változott. 1989-ben a hírszerzés 12 osztályra és három önálló alosztályra tagozódott, a hivatásos alkalmazottak száma kb. hatszáz fő volt. A csoportfőnökség vezetői Komornik Vilmos, majd 1967-1976 között Rajnai Sándor, utána a rendszerváltásig Bogye János voltak.  

A szervezet központi épülete 1978-ig az V. kerületi Akadémia utcában, az állampárt korábbi központi irodaházában volt, de több osztálya Budapest más részein kapott elhelyezést. 1978-tól a szervezet új, önálló központi épületbe költözött a II. kerületi Budakeszi útra, ez lett később az Információs Hivatal központja is.

A szervezeti felépítés egy rekonstrukciója a rendszerváltás utáni kutatómunka nyomán:

III/I-1. osztály: hírszerzés az USA és nemzetközi szervezetek ellen
III/I-2. osztály: külföldi elhárítás
III/I-3. osztály: hírszerzés az NSZK ellen
III/I-4. osztály: hírszerzés a Vatikán, Izrael, az egyházi emigráció ellen
III/I-5. osztály: tudományos-műszaki hírszerzés
III/I-6. osztály: tájékoztatás, értékelés, elemzés
III/I-7. osztály: hírszerzés és bomlasztás az emigráns szervezetekben
III/I-8. osztály: illegális rezidentúrák és hírszerzők foglalkoztatása
III/I-9. osztály: dokumentációk és okmányok készítése
III/I-10. osztály: személyi ügyek, kiképzés, módszertan
III/I-11. osztály: hírszerzés harmadik országokban és hazai bázison
III/I-12. osztály: összeköttetési, nyilvántartási, pénzügyi, stb. feladatok
III/I-13. osztály: rejtjelfejtés, rejtjelezés, Országos Rejtjelközpont
III/I-X önálló alosztály: operatív összeköttetés szervezése
III/I-Y önálló alosztály: külképviseletek, hírszerző rezidentúrák biztonságtechnikai védelme

Káderutánpótlás
A hírszerző csoportfőnökség személyi állományának utánpótlása túlnyomórészt az egyetemek jó eredményeket elérő, nyelveket beszélő végzős hallgatói közül került ki. Jelentkezni nem lehetett, a személyi ügyekkel foglalkozó osztály munkatársai keresték meg az arra alkalmasnak látszó, megbízhatónak tartott jelölteket, akik felvételük után tiszti – alhadnagyi – rangot kaptak. Az „újoncok” kiképzése kezdetben egyénileg, majd szervezettebb formában a „műszaki tanfolyam” elnevezésű konspirált iskolán történt. A fegyveres alapkiképzés helye a csopaki rendőrtábor volt. Az 1970-es évektől a Szovjetunióban, Balasiha városában hoztak létre a magyar állam költségén egy hírszerző iskolát, ahol a KGB szakemberei képezték tovább 10–15 fős turnusokban a magyar hírszerzőket tíz hónapos tanfolyamokon, illetve öt hónapos vezetőképzőkön.

Utódszervezete
A csoportfőnökség feladatai közül azokat, amelyek a demokratikus jogállamban is szükségesek maradtak, 1990-től az Információs Hivatal vette át.

Jegyzetek

Források 

 Cseh Gergő Bendegúz: A magyarországi állambiztonsági szervek intézménytörténeti vázlata, 1945–1990. Trezor 1. Történeti Hivatal, Bp., 1999. 73–90.

Kapcsolódó szócikkek 
 III/II (kémelhárítás)
 III/III (belsőreakció-elhárítás)
 III/IV (katonai elhárítás)
 III/V (operatív technika)

Magyarország 20. századi történelme
Magyarország titkosszolgálatai
Hírszerző szolgálatok
Kommunista titkosszolgálatok
A Belügyminisztérium III/I. Csoportfőnökség a Magyar Népköztársaság politikai rendőrségének a külső hírszerzéssel foglalkozó része voltésközött . Részét alkotta a Belügyminisztérium III. Főcsoportfőnökségének , a pártállam állambiztonsági szolgálatának , valamint társszerve és egyben konkurense volt a magyar katonai hírszerzésnek , az MNVK Csoportfőnökségnek . Előzmények A második világháborúig , sőt az után , egészenig nem létezett önálló magyar polgári hírszerző szervezet . A magyar állam hírszerzési szükségleteit katonai szervezet szolgálta . Az Osztrák–Magyar Monarchia idején a Nyilvántartó Iroda volt az első modern hírszerző szervezet , de ennek vezetése túlnyomórészt osztrák kézben volt és elsősorban osztrák érdekeket szolgált . Az önálló magyar katonai hírszerzés , a Vkf-2 Csoportfőnökség a trianoni békeszerződés korlátozásainak oldódása után jöhetett létre . A második világháború után a hírszerzés feladatait a Honvédelmi Minisztérium Katonapolitikai Osztálya látta el , de hamarosan bekapcsolódott ebbe a tevékenységbe a Magyar Államrendőrség is az Államvédelmi Osztályának II. alosztálya révén . Azban létrejött Államvédelmi Hatóságon belül1949-ben a B ügyosztály feladatai közé tartozott a határon túli hírszerzés.ben először az ÁVH I/5. ( külső hírszerzés ) Osztálya , majd a X/3. ( hírszerző ) Osztálya, től a VIII. ( hírszerző ) Főosztálya foglalkozott a polgári hírszerzéssel . Az ÁVH hírhedt tevékenysége miatt szükségessé vált átszervezés után az egységes Belügyminisztériumon belül a II. Osztály,től a II. Főosztály vette át a hírszerzés feladatait . Azos forradalom után , decemberán , az évi törvényerejű rendelet alapján alakult meg a BM II. ( politikai nyomozó ) Főosztálya . Ezen belül a hírszerzés feladatkörét a osztály vette át , kilenc alosztállyal . 1962 augusztusában jött létre az új , egységes állambiztonsági szervezet , a Belügyminisztérium III. Főcsoportfőnökség formájában , amin belül a III/I. Csoportfőnökség foglalkozott a hírszerzéssel a rendszerváltásig . Szervezeti felépítése A III/I. , azaz a Hírszerző Csoportfőnökség egyes szervezeti egységeit létrehozó rendelkezések nem kerültek nyilvánosságra . Annyi ismeretes , hogy a csoportfőnökség kezdetben négy osztállyal és mintegy háromszáz hivatásos alkalmazottal működött . A szervezeti felépítés gyakran változott.ben a hírszerzésosztályra és három önálló alosztályra tagozódott , a hivatásos alkalmazottak száma kb . hatszáz fő volt . A csoportfőnökség vezetői Komornik Vilmos , majdközött Rajnai Sándor , utána a rendszerváltásig Bogye János voltak . A szervezet központi épületeig az V. kerületi Akadémia utcában , az állampárt korábbi központi irodaházában volt , de több osztálya Budapest más részein kapott elhelyezést.tól a szervezet új , önálló központi épületbe költözött a II. kerületi Budakeszi útra , ez lett később az Információs Hivatal központja is . A szervezeti felépítés egy rekonstrukciója a rendszerváltás utáni kutatómunka nyomán : III/I-1. osztály : hírszerzés az USA és nemzetközi szervezetek ellen III/I-2. osztály : külföldi elhárítás III/I-3. osztály : hírszerzés az NSZK ellen III/I-4. osztály : hírszerzés a Vatikán , Izrael , az egyházi emigráció ellen III/I-5. osztály : tudományos-műszaki hírszerzés III/I-6. osztály : tájékoztatás , értékelés , elemzés III/I-7. osztály : hírszerzés és bomlasztás az emigráns szervezetekben III/I-8. osztály : illegális rezidentúrák és hírszerzők foglalkoztatása III/I-9. osztály : dokumentációk és okmányok készítése III/I-10. osztály : személyi ügyek , kiképzés , módszertan III/I-11. osztály : hírszerzés harmadik országokban és hazai bázison III/I-12. osztály : összeköttetési , nyilvántartási , pénzügyi , stb . feladatok III/I-13. osztály : rejtjelfejtés , rejtjelezés , Országos Rejtjelközpont III/I-X önálló alosztály : operatív összeköttetés szervezése III/I-Y önálló alosztály : külképviseletek , hírszerző rezidentúrák biztonságtechnikai védelme Káderutánpótlás A hírszerző csoportfőnökség személyi állományának utánpótlása túlnyomórészt az egyetemek jó eredményeket elérő , nyelveket beszélő végzős hallgatói közül került ki . Jelentkezni nem lehetett , a személyi ügyekkel foglalkozó osztály munkatársai keresték meg az arra alkalmasnak látszó , megbízhatónak tartott jelölteket , akik felvételük után tiszti – alhadnagyi – rangot kaptak . Az „ újoncok” kiképzése kezdetben egyénileg , majd szervezettebb formában a „ műszaki tanfolyam” elnevezésű konspirált iskolán történt . A fegyveres alapkiképzés helye a csopaki rendőrtábor volt . Azes évektől a Szovjetunióban , Balasiha városában hoztak létre a magyar állam költségén egy hírszerző iskolát , ahol a KGB szakemberei képezték tovább15 fős turnusokban a magyar hírszerzőket tíz hónapos tanfolyamokon , illetve öt hónapos vezetőképzőkön . Utódszervezete A csoportfőnökség feladatai közül azokat , amelyek a demokratikus jogállamban is szükségesek maradtak,től az Információs Hivatal vette át . Jegyzetek Források Cseh Gergő Bendegúz : A magyarországi állambiztonsági szervek intézménytörténeti vázlata,1990. Trezor Történeti Hivatal, Bp.,90. Kapcsolódó szócikkek III/II ( kémelhárítás ) III/III ( belsőreakció-elhárítás ) III/IV ( katonai elhárítás ) III/V ( operatív technika ) Magyarország századi történelme Magyarország titkosszolgálatai Hírszerző szolgálatok Kommunista titkosszolgálatok