Charles de Freycinet
Charles Louis de Saulces de Freycinet (Foix, 1828. november 14. – Párizs, 1923. május 14.) francia politikus,  mérnök, a Francia Köztársaság Becsületrendjének főtiszje. A Harmadik Köztársaság 11., 14., 19. és 25. miniszterelnöke.

Pályafutása
Az 1848-as februári forradalom idején az École polytechnique diákja volt, és önkéntes összekötőként az ideiglenes kormány szolgálatába lépett. Bányamérnökként először Mont-de-Marsan környékén, majd Chartres-ban és Bordeaux-ban dolgozott. A közlekedési ipar fejlesztése érdekelte, 1852-ben a Compagnie des Chemins de fer du Midi vasúttársaságnál helyezkedett el, 1861-ben állami szolgálatba lépett.

III. Napóleon uralmára ellenségesen tekintett. 1870-ben felajánlotta segítségét a nemzetvédelmi kormánynak, amikor Léon Gambetta műszaki ismeretekkel rendelkező munkatársat keresett. Freycinet-t először Tarn-et-Garonne prefektusává nevezte ki Montaubanban, majd a hadügyminiszter személyes megbízottja  lett Tours-ban. Jelentős szerepet játszott a nemzetvédelem megszervezésében. A porosz–francia háború idején ő szerelte fel a tartalékosokat rendkívül nehéz körülmények között. A békekötés után Gambettával egy időben visszavonult. 1876-ban a szenátus tagjává választották. A republikánus baloldalhoz tartozó technokrata Freycinet rövid idő alatt nagy befolyásra tett szert.

1877-től 1879 végéig közmunkaügyi miniszter Jules Dufaure ötödik kormányában, majd  William Henry Waddington kormányában.  Nagyszabású tervet dolgozott ki a hajó- és vasútvonalak a bővítésére, és a kikötők fejlesztésére. Javaslatait kedvezően fogadták, és pozíciója tovább erősödött az ország régióiban tett látogatása után. Freycinet-vel kezdődött a republikánus politikusok kapcsolatvelvétele az üzleti világgal.

1879-ben miniszterelnök és külügyminiszter. A szerzetesrendek (elsősorban a jezsuiták) körül kialakult vitában mérsékelten foglalt állást, ezért kormánya egy évvel később megbukott Jules Ferry antiklerikális magatartása miatt.

Seine megye szenátora 1882-ben, és újra megbízást kapott kormányalakításra. Hibát követett el, amikor nem küldte el a francia flottát Alexandria bombázására. A következmény az lett, hogy megszűnt a francia befolyás Egyiptomban. Mivel erős ellenzékkel találta magát szemben, néhány hónap múlva leköszönt. 1885-ben rövid időre külügyminiszter, 1886-ban harmadik kormányát hozta létre, ami egy évig működött. 1887-ben köztársasági elnökjelölt. Végül ő is, és vetélytársa, Jules Ferry a mérsékelt Sadi Carnot-ra szavazott.

1888 áprilisában Charles Floquet a hadügyminisztérium élére állította, így hosszú idő után újra polgári foglalkozású került erre a posztra. Freycinet nagyban hozzájárult Franciaország haderejének modernizálásához és demokratizálásához. 1890-ben alakította meg negyedik, egyben utolsó kormányát. Sikerült szociális törvényeket bevezetnie illetve előkészítenie, de a vallás kérdésén megbukott kormánya. 1890-ben a Francia Akadémia tagjává választották.

1892 februárjától újra hadügyminiszter. Decemberben a Panama botránnyal kapcsolatban megemlítették a nevét, s bár bizonyítékot nem találtak, 1893 januárjában lemondott miniszteri posztjáról. Rövid időre visszavonult, majd a szenátus hadügyi bizottságának lett elnöke. 1898-ban elfogadta a hadügyi tárcát, de 6 hónap után lemondott a viharos politikai légkör miatt. Rövid időre államminiszter Aristide Briand kormányában. 1920-ban végleg visszavonult a politikától.

Munkái
 Traité de mécanique rationnelle (1858)
 De l'analyse infinitesimale (1860, 1881)
 Des pentes économiques en chemin de fer (1861)
 Emploi des eaux d'égout en agriculture (1869)
 Principes de l'assainissement des villes (1870)
 Traité d'assainissement industriel (1870)
 " La guerre en province pendant le siège de Paris 1870–1871 (Précis historique) "  (1872)
 Essai sur la philosophie des sciences (1896)
 La Question d'Égypte (1905)
 Souvenirs (1848-1893) (1913)

Források

Kapcsolódó szócikk
Franciaország miniszterelnökeinek listája

Franciaországi politikusok
Francia mérnökök
A Francia Akadémia tagjai
1828-ban született személyek
1923-ban elhunyt személyek
Franciaország miniszterelnökei
Franciaország hadügy- és védelmi miniszterei
Charles Louis de Saulces de Freycinet ( Foix , november – Párizs , május ) francia politikus , mérnök , a Francia Köztársaság Becsületrendjének főtiszje . A Harmadik Köztársaság , , és miniszterelnöke . Pályafutása Azas februári forradalom idején az École polytechnique diákja volt , és önkéntes összekötőként az ideiglenes kormány szolgálatába lépett . Bányamérnökként először Mont-de-Marsan környékén , majd Chartres-ban és Bordeaux-ban dolgozott . A közlekedési ipar fejlesztése érdekelte, ben a Compagnie des Chemins de fer du Midi vasúttársaságnál helyezkedett el, ben állami szolgálatba lépett . III. Napóleon uralmára ellenségesen tekintett.ben felajánlotta segítségét a nemzetvédelmi kormánynak , amikor Léon Gambetta műszaki ismeretekkel rendelkező munkatársat keresett . Freycinet-t először Tarn-et-Garonne prefektusává nevezte ki Montaubanban , majd a hadügyminiszter személyes megbízottja lett Tours-ban . Jelentős szerepet játszott a nemzetvédelem megszervezésében . A porosz–francia háború idején ő szerelte fel a tartalékosokat rendkívül nehéz körülmények között . A békekötés után Gambettával egy időben visszavonult.ban a szenátus tagjává választották . A republikánus baloldalhoz tartozó technokrata Freycinet rövid idő alatt nagy befolyásra tett szert . 1877-tőlvégéig közmunkaügyi miniszter Jules Dufaure ötödik kormányában , majd William Henry Waddington kormányában . Nagyszabású tervet dolgozott ki a hajó- és vasútvonalak a bővítésére , és a kikötők fejlesztésére . Javaslatait kedvezően fogadták , és pozíciója tovább erősödött az ország régióiban tett látogatása után . Freycinet-vel kezdődött a republikánus politikusok kapcsolatvelvétele az üzleti világgal . 1879-ben miniszterelnök és külügyminiszter . A szerzetesrendek ( elsősorban a jezsuiták ) körül kialakult vitában mérsékelten foglalt állást , ezért kormánya egy évvel később megbukott Jules Ferry antiklerikális magatartása miatt . Seine megye szenátoraben , és újra megbízást kapott kormányalakításra . Hibát követett el , amikor nem küldte el a francia flottát Alexandria bombázására . A következmény az lett , hogy megszűnt a francia befolyás Egyiptomban . Mivel erős ellenzékkel találta magát szemben , néhány hónap múlva leköszönt.ben rövid időre külügyminiszter, ban harmadik kormányát hozta létre , ami egy évig működött.ben köztársasági elnökjelölt . Végül ő is , és vetélytársa , Jules Ferry a mérsékelt Sadi Carnot-ra szavazott . 1888 áprilisában Charles Floquet a hadügyminisztérium élére állította , így hosszú idő után újra polgári foglalkozású került erre a posztra . Freycinet nagyban hozzájárult Franciaország haderejének modernizálásához és demokratizálásához.ben alakította meg negyedik , egyben utolsó kormányát . Sikerült szociális törvényeket bevezetnie illetve előkészítenie , de a vallás kérdésén megbukott kormánya.ben a Francia Akadémia tagjává választották . 1892 februárjától újra hadügyminiszter . Decemberben a Panama botránnyal kapcsolatban megemlítették a nevét , s bár bizonyítékot nem találtak,januárjában lemondott miniszteri posztjáról . Rövid időre visszavonult , majd a szenátus hadügyi bizottságának lett elnöke.ban elfogadta a hadügyi tárcát , dehónap után lemondott a viharos politikai légkör miatt . Rövid időre államminiszter Aristide Briand kormányában.ban végleg visszavonult a politikától . Munkái Traité de mécanique rationnelle De l'analyse infinitesimale Des pentes économiques en chemin de fer Emploi des eaux d'égout en agriculture Principes de l'assainissement des villes Traité d'assainissement industriel " La guerre en province pendant le siège de Paris1871 ( Précis historique ) " Essai sur la philosophie des sciences La Question d'Égypte Souvenirs( 1913 ) Források Kapcsolódó szócikk Franciaország miniszterelnökeinek listája Franciaországi politikusok Francia mérnökök A Francia Akadémia tagjai 1828-ban született személyek 1923-ban elhunyt személyek Franciaország miniszterelnökei Franciaország hadügy- és védelmi miniszterei