Carmen Villani
Carmen Villani (Ravarino, 1944. május 21. –) olasz popénekes és színésznő. Aktív éveiben emlékezetes hanggal és kiemelkedő zenei érzékkel rendelkezett, sokoldalú előadóművész volt, akitől nem álltak távol a gospel és a blues műfajai sem. A korai olasz beatzene egyik legkiválóbb reprezentánsaként tartják számon, akinek a nevéhez több nagy filmsláger is fűződik. Bár inkább csak a hazájában volt ismert, ott azonban rendszeres szereplője volt a slágerlistáknak, és az olasz nemzeti televízió számos, az egész országban sugárzott zenei műsorának is visszatérő résztvevője volt. Miután az 1970-es évek elején lehanyatlott a zenei karrierje, filmvígjátékokban vállalt szerepet.

Pályája

Korai évek 
Carmen Villani a Modena megyei Ravarino településen született; énekesi pályája mindössze 15 éves korában indult, amikor megnyert egy országos tehetségkutató versenyt a castrocarói zenei fesztiválon, 1959 augusztusában, a szving stílusban írt "Quando una ragazza (a New Orleans)" című számmal. Ezt követően lemezfelvételi szerződést írt alá a Bluebell Records kiadóval, első kislemezére két dal került, mindkettőt Fred Buscaglione jegyezte, aki el is hívta a fiatal énekesnőt a saját, Asternovas nevű együttesébe szólistának. Buscaglione megismertette Carmen Villanival az amerikai szving stílust is, ami aztán az egész pályáját meghatározta. Az együttműködés mégsem tarthatott sokáig, Buscaglione ugyanis 1960. február 3-án életét vesztette egy autóbalesetben.

Villani szólókarrierje ettől függetlenül tovább folytatódott, mivel a Bluebell kiadó 1961-ben két újabb kislemezét is kiadta. Ekkoriban debütált a filmvásznon is: a Paolo és Vittorio Taviani, illetve Valentino Orsini által rendezett, Un uomo da bruciare című filmjében az énekesnőt alakította. Miután a film a velencei filmfesztiválon elnyerte a kritikusok nagydíját, a Bluebell kapott a kínálkozó lehetőségen, és országos kampányt indított az énekesnő filmes dalaiból összeállított lemez befuttatására. Ez hozta meg Villani első slágerlistás sikerét, amit a "Brucia" című dallal ért el. Felfigyeltek rá a nemzeti televízióban is, ahol egyre több zenés műsorba, tv-showba hívták szerepelni.

1963-ban a "Io sono così" című dallal vett részt a Cantagiro fesztiválon, amely Burt Bacharach "The Love of a Boy" című szerzeményének olasz nyelvű változata volt. Az előadás hatására Bacharach azonnal lehetőséget ajánlott számára az "Anyone Who Had a Heart" című szám olasz verziójának felvételére is, ezt azonban a Bluebell elutasította – így 1964-ben Petula Clark vihette sikerre a számot, amely az év 21. legnagyobb példányszámban eladott lemeze lett Olaszországban.

Beatzenei évek (1964–1966) 
1964-ben Carmen Villani a beatzene felé fordult, bár első ilyen stílusban kiadott lemeze nem ért el jelentős sikereket. Úgy döntött ezért, hogy a stílusváltás mellett imázst is vált, amihez addigi barna haját szőkére festette, lefogyott, és öltözködésén is igyekezett változtatni; új megjelenésével az 1965-ös Sanremói dalfesztiválon lépett először a közönség elé. Nagy sikere volt még ezekben a "Bada Caterina" című dallal, amely a Nino Manfredi és Catherine Spaak főszereplésével forgatott Házasságtörés olasz módra (Adulterio all'italiana) című film főcímdala lett, és egy olyan lázadó lány képét jelenítette meg a nézők előtt, aki egész éjszaka csak táncolni akar, szembehelyezkedve a felnőttek szigorú szabályaival is. A szókimondó szöveg és a húzós ritmika hatására olasz tinilányok ezrei azonosultak a karakterrel, és rendszeresen magasra feltekert hangerővel hallgatták Villani számát. Mindez az ő további pályájának alakulására is hatással volt, mert több ezt követő száma is hasonlóan protestáló szellemben készült, mint például a "Mille ghitarre contro la guerra" (magyarul: ezer gitár a háború ellen), amit egy 1966-os fesztiválon adott elő. A Bluebell által kiadott utolsó kislemez egyben a beatkorszakának végét is jelentette.

Fonit Cetra (1967–1970)

Színészi pálya 
Filmrendező férjének, Mauro Ivaldinak köszönhetően Villani, a zenés színpadokat otthagyva a filmvásznakra lépett át, ahol számos főszerepet kapott pikáns olasz vígjátékokban. Az 1970-es évek végég a Playboy és Playmen magazinoknak is modellt állt. Az 1980-as években volt néhány visszatérési kísérlete a zenei életbe, ám ezek sikertelenek maradtak. Később, az 1990-es években szerepelt a Roma birbona című musical színpadi előadásaiban, 2004-ben pedig meghívott előadóként közreműködött a Ridillo együttes Weekend al Funkafè című lemezének felvételénél.

Dalai válogatáslemezeken 
Carmen Villani számos dala szerepelt az 1960-as években kiadott olasz popzenei válogatás-albumokon, mint például a Beat in Cinecittà és a Women in Lounge című lemezeken.

Jegyzetek

Fordítás 

1944-ben született személyek
Olasz énekesek
Élő személyek
Carmen Villani ( Ravarino , május – ) olasz popénekes és színésznő . Aktív éveiben emlékezetes hanggal és kiemelkedő zenei érzékkel rendelkezett , sokoldalú előadóművész volt , akitől nem álltak távol a gospel és a blues műfajai sem . A korai olasz beatzene egyik legkiválóbb reprezentánsaként tartják számon , akinek a nevéhez több nagy filmsláger is fűződik . Bár inkább csak a hazájában volt ismert , ott azonban rendszeres szereplője volt a slágerlistáknak , és az olasz nemzeti televízió számos , az egész országban sugárzott zenei műsorának is visszatérő résztvevője volt . Miután azes évek elején lehanyatlott a zenei karrierje , filmvígjátékokban vállalt szerepet . Pályája Korai évek Carmen Villani a Modena megyei Ravarino településen született ; énekesi pályája mindösszeéves korában indult , amikor megnyert egy országos tehetségkutató versenyt a castrocarói zenei fesztiválon , augusztusában , a szving stílusban írt " Quando una ragazza ( a New Orleans ) " című számmal . Ezt követően lemezfelvételi szerződést írt alá a Bluebell Records kiadóval , első kislemezére két dal került , mindkettőt Fred Buscaglione jegyezte , aki el is hívta a fiatal énekesnőt a saját , Asternovas nevű együttesébe szólistának . Buscaglione megismertette Carmen Villanival az amerikai szving stílust is , ami aztán az egész pályáját meghatározta . Az együttműködés mégsem tarthatott sokáig , Buscaglione ugyanis februárán életét vesztette egy autóbalesetben . Villani szólókarrierje ettől függetlenül tovább folytatódott , mivel a Bluebell kiadóben két újabb kislemezét is kiadta . Ekkoriban debütált a filmvásznon is : a Paolo és Vittorio Taviani , illetve Valentino Orsini által rendezett , Un uomo da bruciare című filmjében az énekesnőt alakította . Miután a film a velencei filmfesztiválon elnyerte a kritikusok nagydíját , a Bluebell kapott a kínálkozó lehetőségen , és országos kampányt indított az énekesnő filmes dalaiból összeállított lemez befuttatására . Ez hozta meg Villani első slágerlistás sikerét , amit a " Brucia " című dallal ért el . Felfigyeltek rá a nemzeti televízióban is , ahol egyre több zenés műsorba , tv-showba hívták szerepelni . 1963-ban a " Io sono così " című dallal vett részt a Cantagiro fesztiválon , amely Burt Bacharach " The Love of a Boy " című szerzeményének olasz nyelvű változata volt . Az előadás hatására Bacharach azonnal lehetőséget ajánlott számára az " Anyone Who Had a Heart " című szám olasz verziójának felvételére is , ezt azonban a Bluebell elutasította – ígyben Petula Clark vihette sikerre a számot , amely az év legnagyobb példányszámban eladott lemeze lett Olaszországban . Beatzenei évek1966 ) 1964-ben Carmen Villani a beatzene felé fordult , bár első ilyen stílusban kiadott lemeze nem ért el jelentős sikereket . Úgy döntött ezért , hogy a stílusváltás mellett imázst is vált , amihez addigi barna haját szőkére festette , lefogyott , és öltözködésén is igyekezett változtatni ; új megjelenésével azös Sanremói dalfesztiválon lépett először a közönség elé . Nagy sikere volt még ezekben a " Bada Caterina " című dallal , amely a Nino Manfredi és Catherine Spaak főszereplésével forgatott Házasságtörés olasz módra ( Adulterio all'italiana ) című film főcímdala lett , és egy olyan lázadó lány képét jelenítette meg a nézők előtt , aki egész éjszaka csak táncolni akar , szembehelyezkedve a felnőttek szigorú szabályaival is . A szókimondó szöveg és a húzós ritmika hatására olasz tinilányok ezrei azonosultak a karakterrel , és rendszeresen magasra feltekert hangerővel hallgatták Villani számát . Mindez az ő további pályájának alakulására is hatással volt , mert több ezt követő száma is hasonlóan protestáló szellemben készült , mint például a " Mille ghitarre contro la guerra " ( magyarul : ezer gitár a háború ellen ) , amit egyos fesztiválon adott elő . A Bluebell által kiadott utolsó kislemez egyben a beatkorszakának végét is jelentette . Fonit Cetra1970 ) Színészi pálya Filmrendező férjének , Mauro Ivaldinak köszönhetően Villani , a zenés színpadokat otthagyva a filmvásznakra lépett át , ahol számos főszerepet kapott pikáns olasz vígjátékokban . Azes évek végég a Playboy és Playmen magazinoknak is modellt állt . Azas években volt néhány visszatérési kísérlete a zenei életbe , ám ezek sikertelenek maradtak . Később , azes években szerepelt a Roma birbona című musical színpadi előadásaiban, ben pedig meghívott előadóként közreműködött a Ridillo együttes Weekend al Funkafè című lemezének felvételénél . Dalai válogatáslemezeken Carmen Villani számos dala szerepelt azas években kiadott olasz popzenei válogatás-albumokon , mint például a Beat in Cinecittà és a Women in Lounge című lemezeken . Jegyzetek Fordítás 1944-ben született személyek Olasz énekesek Élő személyek