SM U–4 (Osztrák–Magyar Monarchia)
Az SM U-4 vagy U-IV a Császári és Királyi Haditengerészet Germania-típusú tengeralattjárója volt. A hajót az Osztrák–Magyar Monarchia megrendelésére kezdték el építeni 1907-ben a németországi Kiel városában, az ára akkori értéken  korona volt.

A tengeralattjárót 1908. november 20-án bocsátották vízre és 1909-től állt a flotta szolgálatában. Az első világháború kitörését követően testvérhajójával, az SM U–3-al az volt a feladata, hogy fenntartsa az ellenséges Montenegró előtt kialakított tengeri blokádot és ellenőrizze a parti vizeket. Az első komolyabb hadi sikerét a hajó 1915. június 4-én érte el, amikor komoly sérüléseket okozva megtorpedózta a brit HMS Dublin könnyűcirkálót. Július 18-án az SM U-4 észlelt egy a Monarchia partvidékét bombázó olasz hadihajó-köteléket, majd megközelítve őket két torpedót lőtt ki a zászlóshajóra, a Giuseppe Garibaldi páncélos cirkálóra, amely rövid időn belül elsüllyedt.

A tengeralattjáró a háború további szakaszában is több küldetést hajtott végre és számos hadi sikert ért el, két másik búvárnaszáddal együtt részt vett az 1917. május 15-én zajló harmadik otrantói csata hadműveleteiben. A háború végéig összesen tizenkettő hajót, körülbelül  tonnányi hajóteret küldött a tenger fenekére. A hadi események 1918-as befejeződését követően jóvátételként Franciaországnak ítélték, ahol 1920-ban szétbontották.

Tervezése és építése 
A német Germania-típus megvételére az Osztrák–Magyar Monarchia részéről az első kísérlet 1905-ben történt meg. Az ország küldöttsége a Balti-tenger mellett fekvő Kielbe utazott, azért, hogy a Germania Művenél tanulmányozzák ezt a típust. Az üzlet azonban meghiúsult a németek elutasító magatartása miatt. Az első tengeralattjárókat ezért a tengerészet az amerikai Simon Lake-től rendelte meg, majd csak ezt követően került sor a Germania Művekkel való megegyezésre, amikor a német cég 1906 júniusában felkereste a Császári és Királyi Haditengerészet vezetését és ajánlatot tett nekik tengeralattjárók építésére. A tervet november 25-én mutatták be, mely a legújabb típust tartalmazta, és ez (az amerikaitól eltérően) az akkori korszerű igényeknek is megfelelt.

A hivatalos szerződést 1907. március 12-én kötötte meg a haditengerészet a Germania Művekkel két tengeralattjáró építéséről. A szerződést a monarchia közös hadügyminisztériuma március 28-án hagyta jóvá. Az első búvárnaszád, a jövendő SM U–3 ára  korona volt, míg a jövendő SM U-4 ára  korona körül mozgott. Mindkét hajó gerincfektetésére még márciusban sor került. AZ SM U-4 építését március 12-én kezdték meg, 1908. november 20-án bocsátották vízre. Az elkészült tengeralattjárót 1909. augusztus 29-én állították szolgálatba. A hajón a sorszám eredetileg római számokkal íródott (U-IV), az arab számokkal való felcserélés pontos időpontja tisztázatlan.

A vízrebocsátásukat követően és a próbajárataik során elért teljesítményeik alapján kijelenthető volt, hogy a Germania-típus felel meg a legjobban a flotta céljainak, ezért később, 1913-ban további öt tengeralattjárót rendelt meg a haditengerészet a Germania Művektől, ezeket a búvárnaszádokat azonban a világháború kitörését követően a Német Császári Haditengerészet állományába sorolták.

Szolgálata

A világháború előtt 
Az SM U-IV első útja Polába vezetett, ahova a német Gladiator nyílttengeri vontatóhajó vontájában érkezett meg 1909. április 19-én. A következő hónapokban a hajó itt tartózkodott, több királyi herceg, köztük Ferenc Szalvátor főherceg és Ferenc Ferdinánd trónörökös is látogatást tett a tengeralattjárón. 1909. augusztus 29-én a tengeralattjáró hivatalosan is szolgálatba állt és gyakorlóutakra hajózott. 1910. január 11-17. között átépítésen esett át, és kísérletképpen megnövelték a hátsó mélységi kormányfelületét. Január 20-án kifutott Pólából és másnap megérkezett a Cattarói-öbölbe, ahonnan január 24-én Gravosába hajózott át.

Január 27-én áthajózott Sebenicóba. Másnap Lussinba ment, majd áthajózott Pólába. Augusztus 26-ától szeptember 2-áig Sebenicóban tartózkodott, majd ismét Pólában kötött ki. Október 10. és november 21. között megnövelt felületű hátsó mélységi kormánnyal szerelték fel. 1911. június 27-én egy gyakorlóútja során megsérült mindkét hajócsavarja, ezért az javításra szorult. Augusztus 15-20. között ismét Sebenicóban horgonyzott. 1912. december 27-én a hajó ismét megsérült, a baloldali hajócsavar meggörbülése miatt ismét javításokra szorult.

1914-15 

1914 szeptemberében az U-4 a testvérhajójával együtt a brioni tengeralattjáró-bázison tartózkodott, majd átirányították őket a Cattarói-öbölbe. Az SMS Satellit vontájában szeptember 27-én érkezett meg az öbölbe. Itt feladataik közé tartozott Montenegró blokádjának fenntartása és a hazai partok védelme. 1914. november 28-án a tengeralattjáró elfogta a kockacukrot szállító Fiore Del Mare albán vitorlást és Cattaróba kísérte. 1915. január 15-én az Otrantói-szoroshoz indult, a Fanno-sziget mellett járőrözött, de ellenséges hajókat nem észlelt. 1915. március 23-án az SMS Uskoke rombolóval Makarskába hajózott, majd innen a Gigant vontájában egy kisebb átépítésre Pólába indult. Itt kapott a tengeralattjáró egy új, 3,7 cm-es gyorstüzelő löveget.

1915. április 9-étől a hajó parancsnoka Rudolf Singule sorhajóhadnagy lett. Május 5-6 között a hajó ismét a Gigant vontájában hajózott, ezúttal a Cattarói-öbölbe. Május 14-15-én több albán vitorlást és a görög Margherita gőzöst vizsgálta át gyanús szállítmányokat keresve, de végül a hajókat útjukra engedték. Május 22-én, az olasz hadüzenet előestéjén a Drin-öbölben várakozott. Május 24-én sikertelen torpedótámadást hajtott végre egy Regina Elena-osztályú olasz csatahajó ellen.

Május 28-án a tengeralattjáró megkísérelt elsüllyeszteni egy Regioni-osztályú olasz cirkálót, azonban mindhárom torpedót az olasz hadihajó sikeresen kikerülte. Az elkövetkező napokban az Adrián végzett járőrözést, majd június 9-én a hajó elérte első igazi sikerét. A francia-és olasz hajókat kísérő HMS Dublin könnyűcirkálóra az SM U-4 két torpedót lőtt ki, amelyből az egyik a cirkáló gépházába csapódott. A brit hadihajó túlélte a támadást, de súlyos károkat szenvedett és hónapokig nem tudott részt venni a tengeri hadműveletekben.

Június 27-én az U-4-et az eltűnt L 43 jelű osztrák-magyar csónakrepülő keresésére küldték, amit másnap sikeresen megtalált Monopoli közelében, a pilótákkal a fedélzetén tért vissza a bázisra. Július 11-én a tengeralattjáró legénységét az SMS Monarch csatahajó fedélzetén tüntették ki a Dublin cirkáló megtorpedózásáért.

Július 17-én egy nagyméretű olasz kötelék indult támadásra az osztrák-magyar partok felé. 18-án hajnalban a kötelék Raguza Vecchia elé érkezett és ágyútűzzel lőtték a vasútvonalat, a mólót és az őrházat. A támadást viszonylag rövid időt követően a hadihajók abbahagyták és déli irányba fordulva Cattaró felé indultak tovább. A Lagosta felé járőröző U-4 hajnali három óra húszkor, még a támadás megkezdése előtt észlelte a köteléket és teljes sebességgel az ellenséges hajók felé indult. Nemsokára az egyik nagyméretű olasz hadihajó kivált a kötelékből és a nyílt tenger felé fordult. Amikor a tengeralattjáró és az olasz hadihajó közötti távolság alig nyolcszáz méterre csökkent hirtelen megszólaltak a hadihajó gyorstüzelő ágyúi. Singule kapitány parancsára a tengeralattjáró jobb-, majd bal vetőcsőréből torpedókat indítottak az ellenséges cirkáló felé, majd a tengeralattjáró húsz méteres mélységbe merült. Alig félperccel később az első torpedó sikeresen eltalálta a Giuseppe Garibaldi páncélos cirkálót, majd két másodperccel később a második is sikeresen becsapódott. A cirkáló alig három perc alatt elsüllyedt, 578 fős legénységéből a helyszínre siető rombolóknak köszönhetően 525 főt sikeresen kimentettek. A Garibaldi elsüllyedését követően olasz hadihajók a háború végéig nem hajtottak végre támadó hadműveleteket az osztrák-magyar partvidék ellen.

A sikeres akciót követően a tengeralattjáró június 19-én befutott a Cattarói-öbölbe, majd az elkövetkező hetekben az olasz-és az albán partok előtt folytatott járőrözést. Augusztus 20-án Pólába érkezett, ahol nagyjavításnak vetették alá, pörgettyűs tájolót és új periszkópot kapott. A javítást követően az U-4 Brioniba hajózott, ahonnan október 31-én Comisa, majd Gravosa felé hajózott. November 5-én ismét a Cattarói-öbölben horgonyzott és innen futott ki az olasz partok felé. 1915. november 8-án észlelt egy brit cirkálót Brindisitől keletre és két torpedót lőtt ki rá, de eredménytelenül. A sikertelen akciót követően visszatért Cattaróba.

December 2-án albán ügynököket tett partra a Mati folyó torkolatánál, majd másnap Albánia felé indult bevetésre. December 4-én sikertelenül lőtt ki két torpedót egy ellenséges cirkálóra. Az egyik kísérő romboló két vízibombát dobott a tengeralattjáróra, de az sérülésmentesen tért vissza a bázisra. December 8-án indult a hajó újabb bevetésre az adriai vizekre, ahol másnap átvizsgált két albán vitorlást, majd elengedte őket. Ugyanezen a napon, december 9-én találkozott két másik albán vitorlással, a Papagallo és a Gjovadje hajókkal. Az U-4 az előbbit elsüllyesztette, majd a Gjovadje-t legénységével együtt bevontatta Cattaróba.

1916 
1916. január 3-án az U-4 elsüllyesztett egy kisméretű, okmányok nélküli vitorlást és vontába vette az albán Halil vitorlást, amit később átadott a 15-ös torpedónaszádnak. Február 2-án Durazzótól hat kilométerre délnyugatra két torpedóval sikeresen elsüllyesztette a francia Jean Bart Ii tehergőzöst. A sikeres akciót követően a hajó visszatért a cattarói bázisra. Február 7-én sikertelen támadást hajtott végre egy brit cirkáló ellen a Pali-fok közelében, az egyik kísérőromboló több vízibombát is dobott az U-4-re, de a tengeralattjáró sértetlen maradt.

Február 6-án az SM U-4 és az SM U-14 tengeralattjárók közös portyára indultak az Otrantói-szorosba. A Laghi-fok közelében a két tengeralattjáró támadást hajtott végre a két olasz torpedónaszád kísérete mellett hajózó Duano gőzös ellen, de a támadás sikertelen maradt. A kísérő olasz Centauro és Albatros naszádok két vízibombát dobtak az osztrák-magyar tengeralattjáróra, de eredménytelenül.

Március 30-án a Tarantói-öbölben sikeres támadást hajtott végre a brit John Pritchard vitorlás ellen, amely elsüllyedt. Május 27-én Cattaróból Pólába indult, ahol javításokat hajtottak végre rajta, többek közt kapott egy új 7 cm/L26-os löveget. Június 30-án visszatért Cattaróba. Hamarosan kifut és augusztus 2-án sikertelen torpedótámadást hajt végre egy Nino Bixio-osztályú olasz hadihajó ellen.

Augusztus 5-én egy ellenséges tengeralattjáró torpedójával megtámadta a járőröző U-4-et, de sikerült kikerülni az ellenséges torpedót. Augusztus 14-én Tarantótól negyven kilométerrel délre megtorpedózta az olasz  Pantellaria motoros hajót, mely egy szállítóhajónak álcázott Q-hajó volt. Az olasz hajó elsüllyedt. Augusztus 16-án eredménytelen támadást hajtott végre egy gőzös ellen. Szeptember 9-én Santa Maria di Leuca közelében észlelt egy ellenséges gőzhajót, azonban torpedója elvétette a célt. Szeptember 13-án a Laghi-fok közelében egy brit tengeralattjáró támadást hajtott végre a hajó ellen, de torpedója elkerülte a hajót.

Szeptember 14-én a Rizzuto-foktól 17 mérföldre az U-4 megtorpedózta a brit Inverbervie szénszállító gőzöst, majd ágyútűzzel megrongálta az olasz Italia gőzöst. Szeptember 15-én az olaszországi Fano közelében két repülőgép és egy ellenséges naszád támadta meg, de sikeresen visszajutott a hazai vizekre. Október 13-án elsüllyesztette a Margaretha olasz gőzöst. December 25-én az U-4 a Tarantói-öbölben támadást hajtott végre két romboló ellen, akik a sikertelen akciót követően huszonkét darab vízibombát dobtak a tengeralattjáróra. A támadást ezúttal is sikeresen átvészelte az osztrák-magyar hajó, amely az elkövetkező időben a Jón-tengeren végzett őrjáratozást.

1917-18 

1917. május 4-én az U-4 sikeresen elsüllyesztette a Jón-tengeren hajózó olasz Perseo gőzöst. Az U-4 két másik tengeralattjáróval, az osztrák-magyar U–27-tel és a német UC-25-tel együtt szerepet játszott az 1917. május 15-én zajló harmadik otrantói csata hadműveleteiben, melynek célja az otrantói tengerzár szétzúzása volt. A tervek szerint 04:00-ra kellett Valona (Vlora) bejáratától délre pozícióba állnia, és a beérkező illetve kifutó kisebb-nagyobb hajókat kellett támadnia. Harci érintkezésbe nem került.

Május 30-án a hajó újabb győzelmet könyvelhetett el, amikor elsüllyesztette a tatlöveggel felfegyverzett francia Italia postagőzöst. Június 16-án egy olasz torpedónaszád támadta meg három vízibombával. Június 19-én az olaszországi Gallipolitól tizenkét mérföldre elsüllyesztette a Cefira francia gőzöst és a Edouard Corbiere francia őrhajót.

1917. július 12-én Squillacei-öbölben a tenger fenekére küldte a franciák által szolgálatba állított és felfegyverzett volt német gőzöst, a Berthilde-t. A francia hajó kapitányát sikeresen elfogták, a hajótöröttek csónakját a tengeralattjáró egészen az olasz partok közeléig vontatta, ahol a Punta Stilo környékén elengedte. A küldetésről hazafelé tartó tengeralattjárón műszaki gondok adódtak, a hajó egészen száz méteres mélységbe süllyedt, és csak a fenéksúly elengedésével volt képes a felszínre emelkedni. Július 15-én tért vissza Cattaróba.

Július 22-én a hajó javítások elvégzése végett Cattaróból Pólába indult, ahova július 28-án érkezett meg. Innen újabb útra csak 1918. január 7-én indult, Cattaróba január 11-én érkezett meg. Január 30-án bevetésre indult Taranto felé. Útközben észlelt egy ellenséges tengeralattjárót, de a két hajó kölcsönös rejtőzködése folytán szem elől tévesztették egymást. Február 1-én támadást indított egy gőzhajó ellen, de torpedója célt tévesztett. A teherhajó a tengeralattjáró ellen fordult és egy vízibombát dobott rá, de eredménytelenül. 1918. február 2-án egy ellenséges búvárnaszád megtámadta, de torpedója célt tévesztett. Június közepén a Cattarói-öbölből Pólába indult, ahonnan kifutva július 5-én megérkezett Novigradba, ahol a jövendő tengeralattjáró parancsnokok kiképzőhajójaként szolgált. Július 12-én egy balul sikerült támadási gyakorlat során a tengeralattjáró orra elgörbült és a Morlacca-csatornában megfeneklett. A sérült hajó ezt követően Fiumébe hajózott, ahol a háború végéig horgonyzott. November 30-ától parancsnoka Franz Rzemenowsky von Trautenegg lett.

A háborút lezáró békeszerződések megkötését követően 1920-ban a hajót jóvátételként Franciaországnak ítélték, ahol hamarosan szétbontották. A világháború négy éve alatt az SM U-4 összesen tizenkét hajót, körülbelül  tonnányi hajóteret küldött a tenger fenekére, további kettőt súlyosan megrongált.

Parancsnokai

Jegyzetek

Források 

Sárhidai Gyula: Tengerek szürke farkasai, Petit Real könyvkiadó, Budapest, 2001., 
Csonkaréti Károly: Gyorsmerülés – Az osztrák-magyar haditengerészet tengeralattjáróinak története 1907-1918, Zrínyi Kiadó, 2007., 
Paul G. Halpern: Otrantói ütközet. Az Adria bejáratának ellenőrzése az I. világháborúban. Laurus Kiadó. 2007.

További információk 
Csonkaréti Károly: Az Osztrák-magyar Monarchia haditengerészete, Kossuth Kiadó, 2001., 
Csonkaréti Károly: A Zenta cirkálóval kezdődött, Móra Ferenc Könyvkiadó, 1986, 

Az Osztrák–Magyar Monarchia tengeralattjárói
Az SM U-4 vagy U-IV a Császári és Királyi Haditengerészet Germania-típusú tengeralattjárója volt . A hajót az Osztrák–Magyar Monarchia megrendelésére kezdték el építeniben a németországi Kiel városában , az ára akkori értéken korona volt . A tengeralattjárót novemberán bocsátották vízre éstől állt a flotta szolgálatában . Az első világháború kitörését követően testvérhajójával , az SM U–3-al az volt a feladata , hogy fenntartsa az ellenséges Montenegró előtt kialakított tengeri blokádot és ellenőrizze a parti vizeket . Az első komolyabb hadi sikerét a hajó júniusén érte el , amikor komoly sérüléseket okozva megtorpedózta a brit HMS Dublin könnyűcirkálót . Júliusán az SM U-4 észlelt egy a Monarchia partvidékét bombázó olasz hadihajó-köteléket , majd megközelítve őket két torpedót lőtt ki a zászlóshajóra , a Giuseppe Garibaldi páncélos cirkálóra , amely rövid időn belül elsüllyedt . A tengeralattjáró a háború további szakaszában is több küldetést hajtott végre és számos hadi sikert ért el , két másik búvárnaszáddal együtt részt vett az májusén zajló harmadik otrantói csata hadműveleteiben . A háború végéig összesen tizenkettő hajót , körülbelül tonnányi hajóteret küldött a tenger fenekére . A hadi eseményekas befejeződését követően jóvátételként Franciaországnak ítélték , aholban szétbontották . Tervezése és építése A német Germania-típus megvételére az Osztrák–Magyar Monarchia részéről az első kísérletben történt meg . Az ország küldöttsége a Balti-tenger mellett fekvő Kielbe utazott , azért , hogy a Germania Művenél tanulmányozzák ezt a típust . Az üzlet azonban meghiúsult a németek elutasító magatartása miatt . Az első tengeralattjárókat ezért a tengerészet az amerikai Simon Lake-től rendelte meg , majd csak ezt követően került sor a Germania Művekkel való megegyezésre , amikor a német cégjúniusában felkereste a Császári és Királyi Haditengerészet vezetését és ajánlatot tett nekik tengeralattjárók építésére . A tervet novemberén mutatták be , mely a legújabb típust tartalmazta , és ez ( az amerikaitól eltérően ) az akkori korszerű igényeknek is megfelelt . A hivatalos szerződést márciusén kötötte meg a haditengerészet a Germania Művekkel két tengeralattjáró építéséről . A szerződést a monarchia közös hadügyminisztériuma márciusán hagyta jóvá . Az első búvárnaszád , a jövendő SM U–3 ára korona volt , míg a jövendő SM U-4 ára korona körül mozgott . Mindkét hajó gerincfektetésére még márciusban sor került . AZ SM U-4 építését márciusén kezdték meg , novemberán bocsátották vízre . Az elkészült tengeralattjárót augusztusén állították szolgálatba . A hajón a sorszám eredetileg római számokkal íródott ( U-IV ) , az arab számokkal való felcserélés pontos időpontja tisztázatlan . A vízrebocsátásukat követően és a próbajárataik során elért teljesítményeik alapján kijelenthető volt , hogy a Germania-típus felel meg a legjobban a flotta céljainak , ezért később, ban további öt tengeralattjárót rendelt meg a haditengerészet a Germania Művektől , ezeket a búvárnaszádokat azonban a világháború kitörését követően a Német Császári Haditengerészet állományába sorolták . Szolgálata A világháború előtt Az SM U-IV első útja Polába vezetett , ahova a német Gladiator nyílttengeri vontatóhajó vontájában érkezett meg áprilisén . A következő hónapokban a hajó itt tartózkodott , több királyi herceg , köztük Ferenc Szalvátor főherceg és Ferenc Ferdinánd trónörökös is látogatást tett a tengeralattjárón . augusztusén a tengeralattjáró hivatalosan is szolgálatba állt és gyakorlóutakra hajózott. január között átépítésen esett át , és kísérletképpen megnövelték a hátsó mélységi kormányfelületét . Januárán kifutott Pólából és másnap megérkezett a Cattarói-öbölbe , ahonnan januárén Gravosába hajózott át . Januárén áthajózott Sebenicóba . Másnap Lussinba ment , majd áthajózott Pólába . Augusztusától szeptemberáig Sebenicóban tartózkodott , majd ismét Pólában kötött ki . Október és november között megnövelt felületű hátsó mélységi kormánnyal szerelték fel. júniusén egy gyakorlóútja során megsérült mindkét hajócsavarja , ezért az javításra szorult . Augusztus között ismét Sebenicóban horgonyzott. decemberén a hajó ismét megsérült , a baloldali hajócsavar meggörbülése miatt ismét javításokra szorult . 1914-15 1914 szeptemberében az U-4 a testvérhajójával együtt a brioni tengeralattjáró-bázison tartózkodott , majd átirányították őket a Cattarói-öbölbe . Az SMS Satellit vontájában szeptemberén érkezett meg az öbölbe . Itt feladataik közé tartozott Montenegró blokádjának fenntartása és a hazai partok védelme. novemberán a tengeralattjáró elfogta a kockacukrot szállító Fiore Del Mare albán vitorlást és Cattaróba kísérte. januárén az Otrantói-szoroshoz indult , a Fanno-sziget mellett járőrözött , de ellenséges hajókat nem észlelt. márciusán az SMS Uskoke rombolóval Makarskába hajózott , majd innen a Gigant vontájában egy kisebb átépítésre Pólába indult . Itt kapott a tengeralattjáró egy új,7 cm-es gyorstüzelő löveget . 1915. áprilisétől a hajó parancsnoka Rudolf Singule sorhajóhadnagy lett . Májusközött a hajó ismét a Gigant vontájában hajózott , ezúttal a Cattarói-öbölbe . Májusén több albán vitorlást és a görög Margherita gőzöst vizsgálta át gyanús szállítmányokat keresve , de végül a hajókat útjukra engedték . Májusén , az olasz hadüzenet előestéjén a Drin-öbölben várakozott . Májusén sikertelen torpedótámadást hajtott végre egy Regina Elena-osztályú olasz csatahajó ellen . Májusán a tengeralattjáró megkísérelt elsüllyeszteni egy Regioni-osztályú olasz cirkálót , azonban mindhárom torpedót az olasz hadihajó sikeresen kikerülte . Az elkövetkező napokban az Adrián végzett járőrözést , majd júniusén a hajó elérte első igazi sikerét . A francia-és olasz hajókat kísérő HMS Dublin könnyűcirkálóra az SM U-4 két torpedót lőtt ki , amelyből az egyik a cirkáló gépházába csapódott . A brit hadihajó túlélte a támadást , de súlyos károkat szenvedett és hónapokig nem tudott részt venni a tengeri hadműveletekben . Júniusén az U-4-et az eltűnt Ljelű osztrák-magyar csónakrepülő keresésére küldték , amit másnap sikeresen megtalált Monopoli közelében , a pilótákkal a fedélzetén tért vissza a bázisra . Júliusén a tengeralattjáró legénységét az SMS Monarch csatahajó fedélzetén tüntették ki a Dublin cirkáló megtorpedózásáért . Júliusén egy nagyméretű olasz kötelék indult támadásra az osztrák-magyar partok felé.án hajnalban a kötelék Raguza Vecchia elé érkezett és ágyútűzzel lőtték a vasútvonalat , a mólót és az őrházat . A támadást viszonylag rövid időt követően a hadihajók abbahagyták és déli irányba fordulva Cattaró felé indultak tovább . A Lagosta felé járőröző U-4 hajnali három óra húszkor , még a támadás megkezdése előtt észlelte a köteléket és teljes sebességgel az ellenséges hajók felé indult . Nemsokára az egyik nagyméretű olasz hadihajó kivált a kötelékből és a nyílt tenger felé fordult . Amikor a tengeralattjáró és az olasz hadihajó közötti távolság alig nyolcszáz méterre csökkent hirtelen megszólaltak a hadihajó gyorstüzelő ágyúi . Singule kapitány parancsára a tengeralattjáró jobb- , majd bal vetőcsőréből torpedókat indítottak az ellenséges cirkáló felé , majd a tengeralattjáró húsz méteres mélységbe merült . Alig félperccel később az első torpedó sikeresen eltalálta a Giuseppe Garibaldi páncélos cirkálót , majd két másodperccel később a második is sikeresen becsapódott . A cirkáló alig három perc alatt elsüllyedt,fős legénységéből a helyszínre siető rombolóknak köszönhetőenfőt sikeresen kimentettek . A Garibaldi elsüllyedését követően olasz hadihajók a háború végéig nem hajtottak végre támadó hadműveleteket az osztrák-magyar partvidék ellen . A sikeres akciót követően a tengeralattjáró júniusén befutott a Cattarói-öbölbe , majd az elkövetkező hetekben az olasz-és az albán partok előtt folytatott járőrözést . Augusztusán Pólába érkezett , ahol nagyjavításnak vetették alá , pörgettyűs tájolót és új periszkópot kapott . A javítást követően az U-4 Brioniba hajózott , ahonnan októberén Comisa , majd Gravosa felé hajózott . Novemberén ismét a Cattarói-öbölben horgonyzott és innen futott ki az olasz partok felé. novemberán észlelt egy brit cirkálót Brindisitől keletre és két torpedót lőtt ki rá , de eredménytelenül . A sikertelen akciót követően visszatért Cattaróba . Decemberán albán ügynököket tett partra a Mati folyó torkolatánál , majd másnap Albánia felé indult bevetésre . Decemberén sikertelenül lőtt ki két torpedót egy ellenséges cirkálóra . Az egyik kísérő romboló két vízibombát dobott a tengeralattjáróra , de az sérülésmentesen tért vissza a bázisra . Decemberán indult a hajó újabb bevetésre az adriai vizekre , ahol másnap átvizsgált két albán vitorlást , majd elengedte őket . Ugyanezen a napon , decemberén találkozott két másik albán vitorlással , a Papagallo és a Gjovadje hajókkal . Az U-4 az előbbit elsüllyesztette , majd a Gjovadje-t legénységével együtt bevontatta Cattaróba . 1916 1916. januárán az U-4 elsüllyesztett egy kisméretű , okmányok nélküli vitorlást és vontába vette az albán Halil vitorlást , amit később átadott aös torpedónaszádnak . Februárán Durazzótól hat kilométerre délnyugatra két torpedóval sikeresen elsüllyesztette a francia Jean Bart Ii tehergőzöst . A sikeres akciót követően a hajó visszatért a cattarói bázisra . Februárén sikertelen támadást hajtott végre egy brit cirkáló ellen a Pali-fok közelében , az egyik kísérőromboló több vízibombát is dobott az U-4-re , de a tengeralattjáró sértetlen maradt . Februárán az SM U-4 és az SM U-14 tengeralattjárók közös portyára indultak az Otrantói-szorosba . A Laghi-fok közelében a két tengeralattjáró támadást hajtott végre a két olasz torpedónaszád kísérete mellett hajózó Duano gőzös ellen , de a támadás sikertelen maradt . A kísérő olasz Centauro és Albatros naszádok két vízibombát dobtak az osztrák-magyar tengeralattjáróra , de eredménytelenül . Márciusán a Tarantói-öbölben sikeres támadást hajtott végre a brit John Pritchard vitorlás ellen , amely elsüllyedt . Májusén Cattaróból Pólába indult , ahol javításokat hajtottak végre rajta , többek közt kapott egy újcm/L26-os löveget . Júniusán visszatért Cattaróba . Hamarosan kifut és augusztusán sikertelen torpedótámadást hajt végre egy Nino Bixio-osztályú olasz hadihajó ellen . Augusztusén egy ellenséges tengeralattjáró torpedójával megtámadta a járőröző U-4-et , de sikerült kikerülni az ellenséges torpedót . Augusztusén Tarantótól negyven kilométerrel délre megtorpedózta az olasz Pantellaria motoros hajót , mely egy szállítóhajónak álcázott Q-hajó volt . Az olasz hajó elsüllyedt . Augusztusán eredménytelen támadást hajtott végre egy gőzös ellen . Szeptemberén Santa Maria di Leuca közelében észlelt egy ellenséges gőzhajót , azonban torpedója elvétette a célt . Szeptemberán a Laghi-fok közelében egy brit tengeralattjáró támadást hajtott végre a hajó ellen , de torpedója elkerülte a hajót . Szeptemberén a Rizzuto-foktólmérföldre az U-4 megtorpedózta a brit Inverbervie szénszállító gőzöst , majd ágyútűzzel megrongálta az olasz Italia gőzöst . Szeptemberén az olaszországi Fano közelében két repülőgép és egy ellenséges naszád támadta meg , de sikeresen visszajutott a hazai vizekre . Októberán elsüllyesztette a Margaretha olasz gőzöst . Decemberén az U-4 a Tarantói-öbölben támadást hajtott végre két romboló ellen , akik a sikertelen akciót követően huszonkét darab vízibombát dobtak a tengeralattjáróra . A támadást ezúttal is sikeresen átvészelte az osztrák-magyar hajó , amely az elkövetkező időben a Jón-tengeren végzett őrjáratozást . 1917-18 1917. májusén az U-4 sikeresen elsüllyesztette a Jón-tengeren hajózó olasz Perseo gőzöst . Az U-4 két másik tengeralattjáróval , az osztrák-magyar U–27-tel és a német UC-25-tel együtt szerepet játszott az májusén zajló harmadik otrantói csata hadműveleteiben , melynek célja az otrantói tengerzár szétzúzása volt . A tervek szerint00-ra kellett Valona ( Vlora ) bejáratától délre pozícióba állnia , és a beérkező illetve kifutó kisebb-nagyobb hajókat kellett támadnia . Harci érintkezésbe nem került . Májusán a hajó újabb győzelmet könyvelhetett el , amikor elsüllyesztette a tatlöveggel felfegyverzett francia Italia postagőzöst . Júniusán egy olasz torpedónaszád támadta meg három vízibombával . Júniusén az olaszországi Gallipolitól tizenkét mérföldre elsüllyesztette a Cefira francia gőzöst és a Edouard Corbiere francia őrhajót . 1917. júliusén Squillacei-öbölben a tenger fenekére küldte a franciák által szolgálatba állított és felfegyverzett volt német gőzöst , a Berthilde-t . A francia hajó kapitányát sikeresen elfogták , a hajótöröttek csónakját a tengeralattjáró egészen az olasz partok közeléig vontatta , ahol a Punta Stilo környékén elengedte . A küldetésről hazafelé tartó tengeralattjárón műszaki gondok adódtak , a hajó egészen száz méteres mélységbe süllyedt , és csak a fenéksúly elengedésével volt képes a felszínre emelkedni . Júliusén tért vissza Cattaróba . Júliusén a hajó javítások elvégzése végett Cattaróból Pólába indult , ahova júliusán érkezett meg . Innen újabb útra csak januárén indult , Cattaróba januárén érkezett meg . Januárán bevetésre indult Taranto felé . Útközben észlelt egy ellenséges tengeralattjárót , de a két hajó kölcsönös rejtőzködése folytán szem elől tévesztették egymást . Februárén támadást indított egy gőzhajó ellen , de torpedója célt tévesztett . A teherhajó a tengeralattjáró ellen fordult és egy vízibombát dobott rá , de eredménytelenül . februárán egy ellenséges búvárnaszád megtámadta , de torpedója célt tévesztett . Június közepén a Cattarói-öbölből Pólába indult , ahonnan kifutva júliusén megérkezett Novigradba , ahol a jövendő tengeralattjáró parancsnokok kiképzőhajójaként szolgált . Júliusén egy balul sikerült támadási gyakorlat során a tengeralattjáró orra elgörbült és a Morlacca-csatornában megfeneklett . A sérült hajó ezt követően Fiumébe hajózott , ahol a háború végéig horgonyzott . Novemberától parancsnoka Franz Rzemenowsky von Trautenegg lett . A háborút lezáró békeszerződések megkötését követőenban a hajót jóvátételként Franciaországnak ítélték , ahol hamarosan szétbontották . A világháború négy éve alatt az SM U-4 összesen tizenkét hajót , körülbelül tonnányi hajóteret küldött a tenger fenekére , további kettőt súlyosan megrongált . Parancsnokai Jegyzetek Források Sárhidai Gyula : Tengerek szürke farkasai , Petit Real könyvkiadó , Budapest , , Csonkaréti Károly : Gyorsmerülés – Az osztrák-magyar haditengerészet tengeralattjáróinak története Zrínyi Kiadó , , Paul G. Halpern : Otrantói ütközet . Az Adria bejáratának ellenőrzése az I. világháborúban . Laurus Kiadó . További információk Csonkaréti Károly : Az Osztrák-magyar Monarchia haditengerészete , Kossuth Kiadó , , Csonkaréti Károly : A Zenta cirkálóval kezdődött , Móra Ferenc Könyvkiadó , Az Osztrák–Magyar Monarchia tengeralattjárói