Szoligalics
Szoligalics () város Oroszország Kosztromai területén; a Szoligalicsi járás székhelye, gyógyüdülőhely. Lakossága:  fő (a 2010. évi népszámláláskor).

Neve az orosz szol (jelentése: 'só') és a Galics földrajzi név összetételével keletkezett.

Fekvése 
A Kosztromai terület északnyugati részén, Kosztromától országúton 219 km-re, a Kosztroma folyó partján terül el. A Galicsi-hátság nyúlványain, a Kosztroma folyó felső folyásának jobb partján épült. A legközelebbi vasútállomás a 95 km-re délre fekvő Galics, a transzszibériai vasútvonal északi ágán. Kosztromával a közúti kapcsolatot a Р-100 (R-100) jelű országút biztosítja.

Története 
A 14. század óta ismert település, keletkezését összefüggésbe hozzák egy 1335-ben itt alapított kolostorral. Kezdettől fogva védekezni kényszerült a Vetluga és a Vjatka mentén élő cseremiszekkel (marikkal) szemben, akik ezt a területet sajátjuknak tekintették. 

Szoligalics neve is, címere is őrzi az egykori sófőző telepek emlékét. Évszázadokon át a sófőzés egyik jelentős központja volt. A 14. század közepétől a Galicsi-fejedelemséggel együtt a moszkvai fejedelmek birtokának számított, 1450-ben pedig végleg a Moszkvai nagyfejedelemség része lett. A jobb partra épült települést a folyó túlsó partján földsáncokkal körülvett erődítmény védte, a sáncok maradványai ma is láthatók. Az erődítményt 1532-ben a tatárok eredménytelenül ostromolták, de a lengyel csapatok 1609-ben elfoglalták és felégették.

A település egy időben kőbányáiról is híres volt, a 16. század elején pedig itt is elsajátítottk a mészégetést. Sóval és mésszel megrakott kereskedelmi karavánjaik sorra járták a Volga-menti nagyobb városokat. Szoligalics ekkor még a Volgát és Arhangelszk kikötővárost összekötő fontos kereskedelmi útvonalon feküdt. A 17. században a sónak és a mésznek köszönhetően a város virágkorát élte. Az itt bányászott fehér mészkőt a helyi egyházi építkezéseken is használni kezdték, abból épült a város néhány ma is látható temploma. Az egyszerűbb épületek továbbra is fából készültek, mert a fa sokkal olcsóbb és mindenhol kéznél volt.

Az első kormányzóságok létrehozásakor, 1708-ban Szoligalicsot az Arhangelszki kormányzóságba sorolták, de 1778-ban a Kosztromai kormányzóság városa és ujezd székhelye lett. Többször leégett, a legnagyobb tűzvész 1752-ben, majd 1808-ban pusztított. Ez után felhagytak a sófőzéssel és a sókutakat betemették. 

Egy makarjevi kereskedő 1821-ben megpróbálta újrakezdeni a sófőzést és egy artézi kút fúrásakor rátalált arra a gyógyforrásra, amelynek vizét a lakosság korábban gyógyításra használta. 1841-ben gyógyfürdőt nyitott, mely a város nevezetessége lett. 

A szovjet korszakban felépült egy nagy mészmű (a településtől 5 km-re, 1967-ben kezdte meg a termelést), lenfeldolgozó és tejfeldolgozó üzem is működött.

A 21. században 
A folyó jobb partján elterülő parkban van a gyógyászati központ, ahol a gyógyfürdőhöz és az iszapfürdőhöz szanatórium csatlakozik. A gyógyvíz és -iszap főként mozgásszervi, nőgyógyászati és idegrendszeri betegségek gyógyítására alkalmas. 

Az egykori vásártéren fennmaradt a kereskedősor épülete, az utcákon sok a régi, faragványos faház. A városközpontban emelkedik a Voszkreszenszkij-  (Feltámadás-) kolostor épületegyüttese ötkupolás központi templomával és magasra nyúló harangtornyával (1660–1669). Közelében a Bogorogyice-Rozsgyesztvenszkij-székesegyház (Istenanya születése-templom) és többszintes harangtornya látható.

Jegyzetek

Források 

A Kosztromai terület települései
Szoligalics ( ) város Oroszország Kosztromai területén ; a Szoligalicsi járás székhelye , gyógyüdülőhely . Lakossága : fő ( a évi népszámláláskor ) . Neve az orosz szol ( jelentése : 'só' ) és a Galics földrajzi név összetételével keletkezett . Fekvése A Kosztromai terület északnyugati részén , Kosztromától országútonkm-re , a Kosztroma folyó partján terül el . A Galicsi-hátság nyúlványain , a Kosztroma folyó felső folyásának jobb partján épült . A legközelebbi vasútállomás akm-re délre fekvő Galics , a transzszibériai vasútvonal északi ágán . Kosztromával a közúti kapcsolatot a Р-100 ( R-100 ) jelű országút biztosítja . Története A század óta ismert település , keletkezését összefüggésbe hozzák egyben itt alapított kolostorral . Kezdettől fogva védekezni kényszerült a Vetluga és a Vjatka mentén élő cseremiszekkel ( marikkal ) szemben , akik ezt a területet sajátjuknak tekintették . Szoligalics neve is , címere is őrzi az egykori sófőző telepek emlékét . Évszázadokon át a sófőzés egyik jelentős központja volt . A század közepétől a Galicsi-fejedelemséggel együtt a moszkvai fejedelmek birtokának számított, ben pedig végleg a Moszkvai nagyfejedelemség része lett . A jobb partra épült települést a folyó túlsó partján földsáncokkal körülvett erődítmény védte , a sáncok maradványai ma is láthatók . Az erődítménytben a tatárok eredménytelenül ostromolták , de a lengyel csapatokben elfoglalták és felégették . A település egy időben kőbányáiról is híres volt , a század elején pedig itt is elsajátítottk a mészégetést . Sóval és mésszel megrakott kereskedelmi karavánjaik sorra járták a Volga-menti nagyobb városokat . Szoligalics ekkor még a Volgát és Arhangelszk kikötővárost összekötő fontos kereskedelmi útvonalon feküdt . A században a sónak és a mésznek köszönhetően a város virágkorát élte . Az itt bányászott fehér mészkőt a helyi egyházi építkezéseken is használni kezdték , abból épült a város néhány ma is látható temploma . Az egyszerűbb épületek továbbra is fából készültek , mert a fa sokkal olcsóbb és mindenhol kéznél volt . Az első kormányzóságok létrehozásakor, ban Szoligalicsot az Arhangelszki kormányzóságba sorolták , deban a Kosztromai kormányzóság városa és ujezd székhelye lett . Többször leégett , a legnagyobb tűzvészben , majdban pusztított . Ez után felhagytak a sófőzéssel és a sókutakat betemették . Egy makarjevi kereskedőben megpróbálta újrakezdeni a sófőzést és egy artézi kút fúrásakor rátalált arra a gyógyforrásra , amelynek vizét a lakosság korábban gyógyításra használta.ben gyógyfürdőt nyitott , mely a város nevezetessége lett . A szovjet korszakban felépült egy nagy mészmű ( a településtőlkm-re, ben kezdte meg a termelést ) , lenfeldolgozó és tejfeldolgozó üzem is működött . A században A folyó jobb partján elterülő parkban van a gyógyászati központ , ahol a gyógyfürdőhöz és az iszapfürdőhöz szanatórium csatlakozik . A gyógyvíz és -iszap főként mozgásszervi , nőgyógyászati és idegrendszeri betegségek gyógyítására alkalmas . Az egykori vásártéren fennmaradt a kereskedősor épülete , az utcákon sok a régi , faragványos faház . A városközpontban emelkedik a Voszkreszenszkij- ( Feltámadás- ) kolostor épületegyüttese ötkupolás központi templomával és magasra nyúló harangtornyával1669 ) . Közelében a Bogorogyice-Rozsgyesztvenszkij-székesegyház ( Istenanya születése-templom ) és többszintes harangtornya látható . Jegyzetek Források A Kosztromai terület települései