Ilja Afanaszjevics Osztapenko
Ilja Afanaszjevics Osztapenko (; 1904 – Budapest, 1944. december 29.) Budapest ostrománál elesett szovjet katonatiszt. Hadikövetként 1944. december 29-én Rogyion Jakovlevics Malinovszkij marsall és Fjodor Ivanovics Tolbuhin marsall közösen aláírt, a megadásra felszólító ultimátumát vitte a német parancsnokságra. Nevét gyakran helytelenül „Osztyapenkó” szóalakban írják, ejtik.

Élete
Ilja Osztapenko 1904-ben született az Orosz Birodalom Harkovi kormányzóságának Szumi járásában (napjainkban: Szumi terület Ukrajnában). A kelet-ukrajnai Gorlovkában élt és a Lenin-bányában bányászként dolgozott.

1942-ben behívták a Vörös Hadseregbe. 1943-ban a 316-os lövészhadosztálynál az ellenséges területen végzett tevékenységek szervezésében vett részt. Mivel jól beszélt németül, részt vett az ellenséges csapatokkal kapcsolatos tevékenységekben is, mint amilyen a foglyok vallatása.

Századosként részt vett Budapest ostromában.

Halálának körülményei 
Hitler személyes utasításában Budapestet erőddé (Festung) nyilvánította és 1944. december 5-én a „budapesti erőd harcparancsnokává" Karl Pfeffer-Wildenbruch SS-Obergruppenführert, a Waffen-SS tábornokát nevezte ki. Budapest ostromának napjaiban, 1944 december 25-én a szovjetek a 3. Ukrán Hadseregcsoport követeként Ilja Osztapenkót és a 2. Ukrán Hadseregcsoport követeként Steinmetz Miklóst jelölték ki arra, hogy a bekerített városban megadásra szólítsák fel az ott levő német-magyar katonai erőket. A szovjet Legfelsőbb Főparancsnokság december 27-én adott engedélyt a Budapestet védő németek főparancsnoksága számára adandó ultimátum átadására. December 28-án este és 29-én reggel a szovjetek hangszórókon közölték a két parlamenter útvonalát. 

Steinmetz 29-én 10 órakor indult Vecsés felől, de dzsipje az aknazáron fennakadt és a parlamenterek odavesztek (ez vitatott, a szovjet információk szerint a „gépkocsi a németek tüzébe került”, lövés érte a gépkocsit, mely csak ezután futott aknára); ezen okulva Osztapenko társaival Budaörs felől már gyalog indult egy órával később, és sikeresen elérte a tengelyhatalmi vonalat. Szemüket bekötve, gépkocsival szállították tovább őket, ahol egy német alezredes vette át az ultimátumot. Karl Pfeffer-Wildenbruch felettesei engedélye nélkül fel sem bonthatta a borítékot, így inkább válasz nélkül visszaküldte a parlamentereknek, akik ezután visszaindultak vonalaikhoz. A német állásokra azonban szovjet aknatűz zúdult, és ők a németek figyelmeztetése ellenére is megkísérelték a visszajutást. Az egyik gránátrepesz halálos sebet ejtett a századoson míg a csapat másik két tagja (Nyikolaj Feoktyisztov Orlov főhadnagy az 1077. lövészezred I. zászlóaljának segédtisztje és Jefim Taraszovics Gorbatyuk törzsőrmester ) túlélte a támadást. Orlov később így emlékezett Osztapenko halálát megelőző pillanatokra: „Osztapenko százados felém fordult és azt mondta: Úgy látszik, sikerült. Most is ránk mosolygott a szerencse. Amikor kimondta ezeket a szavakat, három hatalmas robbanás hallatszott, körülöttünk repeszek és golyók süvítettek. Osztapenko százados a németek felé fordult és lezuhant az útra.” A hadiesemény helyszínének közelében tartózkodó magyar lovas tüzér tisztek Bogoszavljevits György és Bathó Miklós egybehangzóan állították, hogy a szovjet parlamenter, 1944. december 29-én saját tűztől vesztette életét. A Wehrmacht 1945. január 6-i közleményében visszautasította a szovjetek által bejelentett szándékos gyilkosságok vádját, sőt egészen ellentmondva a szovjet állításnak azt közölte, hogy nem is a szovjetek, hanem négy erre kényszerített német hadifogoly kézbesítette a megadásra való felszólítást. 

December 31-én a parlamenterek halálhíre Moszkvába is eljutott nagyjából egyidőben azzal, hogy arról a Wehrmacht-parancsnokság is kapott információkat és utasította az eset kivizsgálását. Osztapenko testében a szovjet vizsgálatokat végzők magyar eredetű aknaszilánkokat találtak és a szovjet hadvezetés kijelentette, hogy a gyilkosság háborús bűncselekménynek minősült.

Emlékezete
Osztapenkót katonai tiszteletadás mellett Budapesten temették el, 1951-ben a Budaörsi út és a 7-es főút elágazásánál emlékszobrot állítottak neki, melynek alkotója Kerényi Jenő volt. 1956-ban a forradalom napjaiban Osztapenko szobrát is ledöntötték, majd később újra felállították. A szobrot a mai M7–7-es út találkozásánál egészen 1992-ig ismerte Budapest, az Osztapenkó-szobor volt a találkozási pont a Balatonra igyekvő stopposoknak az 1960-as években, sőt még egy szólás is született a szoborral kapcsolatban: „Majd ha Osztyapenko lépést vált”. 1993 őszén a monumentális szobor a szocialista rendszerben született egyéb propagandaszobrokhoz hasonlóan – Osztapenkó és Steinmetz kapitány szobrai a legélesebb vitáktól övezve – a Tétényi-fennsíkon létrehozott és sikeresen működő Memento Parkba került. A szobor helyét, a forgalmas csomópontot a köznyelvben ma is gyakran „Osztyapenkó”-nak nevezik, és a szobortalan csomópontban nyílt gyorsétterem neve is McDonald’s Osztyapenko lett.

A rendszerváltás előtt budapesti sportegyesület viselte a nevét: Honvéd Osztapenkó Sportegyesület.
Gorlovkában (Horlivka) utcát neveztek el a tiszteletére.

Képek

Kitüntetései
A Nagy Honvédő Háború érdemrend I. fokozata
A Nagy Honvédő Háború érdemrend II. fokozata
Vörös csillag érdemrend

Jegyzetek

Források 
 Magyarország a második világháborúban (lexikon) - Parlamenterek Budapesten, arcanum.hu
 Ki volt Steinmetz Miklós és Ilja Afanaszjevics Osztapenko valójában? IPM magazin, 2014. május
 Szakály Sándor: Hogyan is történt? Tények, események Magyarország második világháborús történetéből. Szembesítés a forrásokkal, Történelmi tévhitek, Rubicon, 2012 / 04-05.
 Magyarok a II. világháborúban - Budapest hadszíntérré válása, arcanum.hu

További információk 

 Osztyapenko lánya Magyarországon, dev.archivum.mtva.hu
 Osztapenko kapitány szobra Szkuklik Dóra, 2012. június 8. 
 Magyarország, Budapest XI., Budaörsi út - Balatoni út elágazása, a ledöntött Osztapenko szobor. , gallery.hungaricana.hu
 Budapesten lett cégvezető Osztapenko unokája, blikk.hu

1904-ben született személyek
1944-ben elhunyt személyek
A Szovjetunió katonái a második világháborúban
Ilja Afanaszjevics Osztapenko ( ;– Budapest , december ) Budapest ostrománál elesett szovjet katonatiszt . Hadikövetként decemberén Rogyion Jakovlevics Malinovszkij marsall és Fjodor Ivanovics Tolbuhin marsall közösen aláírt , a megadásra felszólító ultimátumát vitte a német parancsnokságra . Nevét gyakran helytelenül „ Osztyapenkó” szóalakban írják , ejtik . Élete Ilja Osztapenkoben született az Orosz Birodalom Harkovi kormányzóságának Szumi járásában ( napjainkban : Szumi terület Ukrajnában ) . A kelet-ukrajnai Gorlovkában élt és a Lenin-bányában bányászként dolgozott . 1942-ben behívták a Vörös Hadseregbe.ban aos lövészhadosztálynál az ellenséges területen végzett tevékenységek szervezésében vett részt . Mivel jól beszélt németül , részt vett az ellenséges csapatokkal kapcsolatos tevékenységekben is , mint amilyen a foglyok vallatása . Századosként részt vett Budapest ostromában . Halálának körülményei Hitler személyes utasításában Budapestet erőddé ( Festung ) nyilvánította és decemberén a „ budapesti erőd harcparancsnokává " Karl Pfeffer-Wildenbruch SS-Obergruppenführert , a Waffen-SS tábornokát nevezte ki . Budapest ostromának napjaiban ,decemberén a szovjetek a Ukrán Hadseregcsoport követeként Ilja Osztapenkót és a Ukrán Hadseregcsoport követeként Steinmetz Miklóst jelölték ki arra , hogy a bekerített városban megadásra szólítsák fel az ott levő német-magyar katonai erőket . A szovjet Legfelsőbb Főparancsnokság decemberén adott engedélyt a Budapestet védő németek főparancsnoksága számára adandó ultimátum átadására . Decemberán este ésén reggel a szovjetek hangszórókon közölték a két parlamenter útvonalát . Steinmetzénórakor indult Vecsés felől , de dzsipje az aknazáron fennakadt és a parlamenterek odavesztek ( ez vitatott , a szovjet információk szerint a „ gépkocsi a németek tüzébe került” , lövés érte a gépkocsit , mely csak ezután futott aknára ) ; ezen okulva Osztapenko társaival Budaörs felől már gyalog indult egy órával később , és sikeresen elérte a tengelyhatalmi vonalat . Szemüket bekötve , gépkocsival szállították tovább őket , ahol egy német alezredes vette át az ultimátumot . Karl Pfeffer-Wildenbruch felettesei engedélye nélkül fel sem bonthatta a borítékot , így inkább válasz nélkül visszaküldte a parlamentereknek , akik ezután visszaindultak vonalaikhoz . A német állásokra azonban szovjet aknatűz zúdult , és ők a németek figyelmeztetése ellenére is megkísérelték a visszajutást . Az egyik gránátrepesz halálos sebet ejtett a századoson míg a csapat másik két tagja ( Nyikolaj Feoktyisztov Orlov főhadnagy az lövészezred I. zászlóaljának segédtisztje és Jefim Taraszovics Gorbatyuk törzsőrmester ) túlélte a támadást . Orlov később így emlékezett Osztapenko halálát megelőző pillanatokra : „ Osztapenko százados felém fordult és azt mondta : Úgy látszik , sikerült . Most is ránk mosolygott a szerencse . Amikor kimondta ezeket a szavakat , három hatalmas robbanás hallatszott , körülöttünk repeszek és golyók süvítettek . Osztapenko százados a németek felé fordult és lezuhant az útra.” A hadiesemény helyszínének közelében tartózkodó magyar lovas tüzér tisztek Bogoszavljevits György és Bathó Miklós egybehangzóan állították , hogy a szovjet parlamenter , decemberén saját tűztől vesztette életét . A Wehrmacht januári közleményében visszautasította a szovjetek által bejelentett szándékos gyilkosságok vádját , sőt egészen ellentmondva a szovjet állításnak azt közölte , hogy nem is a szovjetek , hanem négy erre kényszerített német hadifogoly kézbesítette a megadásra való felszólítást . Decemberén a parlamenterek halálhíre Moszkvába is eljutott nagyjából egyidőben azzal , hogy arról a Wehrmacht-parancsnokság is kapott információkat és utasította az eset kivizsgálását . Osztapenko testében a szovjet vizsgálatokat végzők magyar eredetű aknaszilánkokat találtak és a szovjet hadvezetés kijelentette , hogy a gyilkosság háborús bűncselekménynek minősült . Emlékezete Osztapenkót katonai tiszteletadás mellett Budapesten temették el, ben a Budaörsi út és aes főút elágazásánál emlékszobrot állítottak neki , melynek alkotója Kerényi Jenő volt.ban a forradalom napjaiban Osztapenko szobrát is ledöntötték , majd később újra felállították . A szobrot a mai M7–7-es út találkozásánál egészenig ismerte Budapest , az Osztapenkó-szobor volt a találkozási pont a Balatonra igyekvő stopposoknak azas években , sőt még egy szólás is született a szoborral kapcsolatban : „ Majd ha Osztyapenko lépést vált”.őszén a monumentális szobor a szocialista rendszerben született egyéb propagandaszobrokhoz hasonlóan – Osztapenkó és Steinmetz kapitány szobrai a legélesebb vitáktól övezve – a Tétényi-fennsíkon létrehozott és sikeresen működő Memento Parkba került . A szobor helyét , a forgalmas csomópontot a köznyelvben ma is gyakran „ Osztyapenkó”-nak nevezik , és a szobortalan csomópontban nyílt gyorsétterem neve is McDonald’s Osztyapenko lett . A rendszerváltás előtt budapesti sportegyesület viselte a nevét : Honvéd Osztapenkó Sportegyesület . Gorlovkában ( Horlivka ) utcát neveztek el a tiszteletére . Képek Kitüntetései A Nagy Honvédő Háború érdemrend I. fokozata A Nagy Honvédő Háború érdemrend II. fokozata Vörös csillag érdemrend Jegyzetek Források Magyarország a második világháborúban ( lexikon ) - Parlamenterek Budapesten , arcanum.hu Ki volt Steinmetz Miklós és Ilja Afanaszjevics Osztapenko valójában ? IPM magazin , május Szakály Sándor : Hogyan is történt ? Tények , események Magyarország második világháborús történetéből . Szembesítés a forrásokkal , Történelmi tévhitek , Rubicon , / Magyarok a II. világháborúban - Budapest hadszíntérré válása , arcanum.hu További információk Osztyapenko lánya Magyarországon , dev.archivum.mtva.hu Osztapenko kapitány szobra Szkuklik Dóra , június Magyarország , Budapest XI. , Budaörsi út - Balatoni út elágazása , a ledöntött Osztapenko szobor. , gallery.hungaricana.hu Budapesten lett cégvezető Osztapenko unokája , blikk.hu 1904-ben született személyek 1944-ben elhunyt személyek A Szovjetunió katonái a második világháborúban