George D. Snell
George Davis Snell (Bradford, Massachusetts, 1903. december 19. – Bar Harbor, Maine, 1996. június 6.) amerikai genetikus, immunológus. 1980-ban Baruj Benacerraffal és Jean Daussettel közösen elnyerte az orvostudományi Nobel-díjat a transzplantáció során fellépő szervkilökődésért felelős gének (hisztokompatibilitási gének) felfedezéséért.

Tanulmányai
George D. Snell 1903. december 19-én született a massachusettsi Haverhill külvárosában, Bradfordban. Apja műszaki érdeklődésű volt, csónakmotorokra vonatkozó szabadalmat is beadott és évekig az YMCA titkári feladatait is ellátta Haverhillben. George három gyereke közül a legfiatalabb volt. Mikor George négyéves volt, a család Brookline-ba költözött és a gyerekek itt jártak iskolába is. Kedvenc tantárgyai a matematika és a természettudományok voltak, de szerette a zenét is; anyja jól zongorázott és sokszor énekeltek közösen a családdal. Felsőfokú tanulmányait 1922-ben kezdte el a Dartmouth College-ben, ahol tanára, John Gerould hatására érdeklődése a genetika felé fordult és miután 1926-ban megszerezte BSc diplomáját, az ő tanácsára a Harvard Egyetemen folytatta tanulmányait. Itt az a William E. Castle volt a témavezetője, aki először kutatta az emlősök mendeli genetikáját. Snell 1930-ban írta meg doktori disszertációját az egerek génjeinek kapcsoltságáról.

Munkássága
Snell ezután a Rhode Island-i Brown Egyetemen oktatott, majd 1931-től posztdoktori ösztöndíjjal két évig Herman Muller laboratóriumában dolgozott és a világon elsőként kimutatta, hogy a röntgensugárzás egerekben kromoszómamutációkat okoz. Miután Muller 1932-ben Németországba távozott, Snell rövid ideig a Saint Louis-i Washington Egyetem munkatársa volt, majd 1935-ben csatlakozott a Maine állambeli Jackson Laboratoryhoz, melyet Castle professzor egyik tanítványa, Clarence C. Little alapított 1929-ben. Ekkor ez még csak egy kis, héttagú intézmény volt, de idővel az emlősgenetika kutatásának egyik világszerte elismert központjává vált. Snell egész pályafutása során a laboratórium munkatársa maradt.

A Jackson Laboratoryban Snell folytatta korábbi röntgensugaras munkáját, pontos elemzésnek vetette alá az általa megfigyelt kromoszómák között transzlokációt. A 30-as évek végén más kutatókkal közösen kidolgozta az egérgének nómenklatúráját. 1944-ben kezdett el foglalkozni a szövetátültetés genetikai hátterével. A brit Peter Gorerrel közösen megállapította, hogy a szervkilökődés mögött álló hisztokompatibilitást gének határozzák meg. Felfedezték, hogy nem egy gén, hanem egy géncsalád felelős a szövetek összeférhetőségét meghatározó antigénekért, melyet fő hisztokompatibilitási komplexnek (major histocompatibility complex, MHC) neveztek el (egerekben ez a H-2 komplex). Más kutatók emberben is megtalálták ezt a komplexet és kutatása nagyban hozzájárult a szervátültetések sikeréhez. Snell vezette be a hisztokompatibilitás kifejezést is és alapvető fontosságú kutatásaiért néha az immungenetika atyjának is nevezték.

Snell 1969-ben visszavonult a kutatástól és idejét tudományos, filozófiai és etikai cikkek és könyvek írására fordította.

Díjai
George D. Snell 1980-ban (a venezuelai születésű Baruj Benacerraffal és a francia Jean Daussettel megosztva) megkapta az orvostudományi Nobel-díjat "az immunológiai reakciókat szabályozó, genetikailag meghatározott sejtfelszíni struktúrák felfedezéséért". Egyéb elismerései: 
1955 az Amerikai Orvostudományi Társulat Hekteon-érme
1962 A Bertner Alapítvány díja
1967 a Csehszlovák Tudományos Akadémia Gregor Mendel-érme
1976 a Gairdner Alapítvány díja
1978 a Nemzeti Rákkutató Intézet díja
1978 Wolf-díj
Tagja volt az Amerikai Művészeti és Tudományos Akadémiának, az Amerikai Tudományos Akadémiának, a Francia Természettudományi Akadémiának és az Amerikai Filozófiai Társaságnak.

Családja
George D. Snell 1935-ös Bar Harborba költözése után vette feleségül Rhoda Carsont, akitől három fia született: Thomas, Roy és Peter Snell. Snell rendszeresen sportolt, kedvencei a teniszezés és a síelés voltak.

George D. Snell 1996 június 6-án halt meg Bar Harbor-i otthonában, 92 éves korában.

Források
George D. Snell – Biographical NobelPrize.org
George D. Snell Notable Names Database
George Davis Snell  HowStuffWorks
George Davis Snell, 92, Dies; Won Nobel for Genetics Work New York Times June 8, 1996 

Genetikusok
Immunológusok
Amerikai Nobel-díjasok
Orvosi-fiziológiai Nobel-díjasok
1903-ban született személyek
1996-ban elhunyt személyek
A Francia Természettudományi Akadémia tagjai
George Davis Snell ( Bradford , Massachusetts , december – Bar Harbor , Maine , június ) amerikai genetikus , immunológus.ban Baruj Benacerraffal és Jean Daussettel közösen elnyerte az orvostudományi Nobel-díjat a transzplantáció során fellépő szervkilökődésért felelős gének ( hisztokompatibilitási gének ) felfedezéséért . Tanulmányai George D. Snell decemberén született a massachusettsi Haverhill külvárosában , Bradfordban . Apja műszaki érdeklődésű volt , csónakmotorokra vonatkozó szabadalmat is beadott és évekig az YMCA titkári feladatait is ellátta Haverhillben . George három gyereke közül a legfiatalabb volt . Mikor George négyéves volt , a család Brookline-ba költözött és a gyerekek itt jártak iskolába is . Kedvenc tantárgyai a matematika és a természettudományok voltak , de szerette a zenét is ; anyja jól zongorázott és sokszor énekeltek közösen a családdal . Felsőfokú tanulmányaitben kezdte el a Dartmouth College-ben , ahol tanára , John Gerould hatására érdeklődése a genetika felé fordult és miutánban megszerezte BSc diplomáját , az ő tanácsára a Harvard Egyetemen folytatta tanulmányait . Itt az a William E. Castle volt a témavezetője , aki először kutatta az emlősök mendeli genetikáját . Snellban írta meg doktori disszertációját az egerek génjeinek kapcsoltságáról . Munkássága Snell ezután a Rhode Island-i Brown Egyetemen oktatott , majdtől posztdoktori ösztöndíjjal két évig Herman Muller laboratóriumában dolgozott és a világon elsőként kimutatta , hogy a röntgensugárzás egerekben kromoszómamutációkat okoz . Miután Mullerben Németországba távozott , Snell rövid ideig a Saint Louis-i Washington Egyetem munkatársa volt , majdben csatlakozott a Maine állambeli Jackson Laboratoryhoz , melyet Castle professzor egyik tanítványa , Clarence C. Little alapítottben . Ekkor ez még csak egy kis , héttagú intézmény volt , de idővel az emlősgenetika kutatásának egyik világszerte elismert központjává vált . Snell egész pályafutása során a laboratórium munkatársa maradt . A Jackson Laboratoryban Snell folytatta korábbi röntgensugaras munkáját , pontos elemzésnek vetette alá az általa megfigyelt kromoszómák között transzlokációt . Aas évek végén más kutatókkal közösen kidolgozta az egérgének nómenklatúráját.ben kezdett el foglalkozni a szövetátültetés genetikai hátterével . A brit Peter Gorerrel közösen megállapította , hogy a szervkilökődés mögött álló hisztokompatibilitást gének határozzák meg . Felfedezték , hogy nem egy gén , hanem egy géncsalád felelős a szövetek összeférhetőségét meghatározó antigénekért , melyet fő hisztokompatibilitási komplexnek ( major histocompatibility complex , MHC ) neveztek el ( egerekben ez a H-2 komplex ) . Más kutatók emberben is megtalálták ezt a komplexet és kutatása nagyban hozzájárult a szervátültetések sikeréhez . Snell vezette be a hisztokompatibilitás kifejezést is és alapvető fontosságú kutatásaiért néha az immungenetika atyjának is nevezték . Snellben visszavonult a kutatástól és idejét tudományos , filozófiai és etikai cikkek és könyvek írására fordította . Díjai George D. Snellban ( a venezuelai születésű Baruj Benacerraffal és a francia Jean Daussettel megosztva ) megkapta az orvostudományi Nobel-díjat " az immunológiai reakciókat szabályozó , genetikailag meghatározott sejtfelszíni struktúrák felfedezéséért " . Egyéb elismerései : 1955 az Amerikai Orvostudományi Társulat Hekteon-érme 1962 A Bertner Alapítvány díja 1967 a Csehszlovák Tudományos Akadémia Gregor Mendel-érme 1976 a Gairdner Alapítvány díja 1978 a Nemzeti Rákkutató Intézet díja 1978 Wolf-díj Tagja volt az Amerikai Művészeti és Tudományos Akadémiának , az Amerikai Tudományos Akadémiának , a Francia Természettudományi Akadémiának és az Amerikai Filozófiai Társaságnak . Családja George D. Snellös Bar Harborba költözése után vette feleségül Rhoda Carsont , akitől három fia született : Thomas , Roy és Peter Snell . Snell rendszeresen sportolt , kedvencei a teniszezés és a síelés voltak . George D. Snelljúniusán halt meg Bar Harbor-i otthonában,éves korában . Források George D. Snell – Biographical NobelPrize.org George D. Snell Notable Names Database George Davis Snell HowStuffWorks George Davis Snell , Dies ; Won Nobel for Genetics Work New York Times June Genetikusok Immunológusok Amerikai Nobel-díjasok Orvosi-fiziológiai Nobel-díjasok 1903-ban született személyek 1996-ban elhunyt személyek A Francia Természettudományi Akadémia tagjai