Ponaryi mészárlás
A ponaryi mészárlás (lengyelül: zbrodnia w Ponarach) az Schutzstaffel (SS), az Sicherheitsdienst (SD) és litván kollaboránsok által zsidókon, oroszokon, lengyeleken és litvánokon végrehajtott tömegmészárlás volt, amely során közel 100 ezer ember vesztette életét. A kivégzéssorozatra 1941 júliusa és 1944 augusztusa között került sor, a Ponaryi vasútállomáshoz közel, amely terület ma Vilnius egyik kerülete, Paneriai. Ponaryban 70 ezer zsidót, közel 20 ezer lengyelt és 8 ezer oroszt végeztek ki.

Háttere 
Litvánia Második Lengyel Köztársaság általi megszállását követően Ponary városa a vilniusi vajdaság része lett. 1939. október 10-én a litvánok kölcsönös segítségnyújtási szerződést írtak alá a szovjetekkel, amely alapján azok átadták Litvániának a Kelet-Lengyelország  megszállásakor megszerzett Vilniust, illetve annak környékét, beleértve Ponaryt is. 1940. június 15-én Litvánia szovjet megszállás alá került, és új, szovjetbarát kormány, illetve törvényhozás jött létre. Július 21-én kikiáltották a Litván SZSZK-t, amely államot augusztus harmadikán „felvették” a Szovjetunióba.

A szovjet megszállás idején egy olajraktározó létesítmény építése indult meg Ponary közelében, ám az építkezést nem tudták befejezni, mivel 1941-ben a terület német megszállás alá került. A nácik úgy határoztak, hogy kihasználják a lehetőséget, és felhasználják a hatalmas, olajtároló tartályok számára kiásott gödröket, a „nemkívánatos” személyek megsemmisítésére.

A mészárlás 
A mészárlás 1941 júliusában kezdődött meg, amikor a 9. számú Einsatzgruppe megérkezett Vilniusba, összegyűjtött 5 ezer vilniusi zsidó férfit, a ponaryi gödrökhöz vitték, ahol meggyilkolták őket. A további likvidálások a Ypatingasis būrys nevezetű osztag önkénteseinek bevonásával folyt, 1941 nyarán és őszén. Az év végére már közel 21 ezer zsidóval végeztek. 

1942-ben a folyamat lelassult, mivel a rabmunkásokat a Wehrmacht kisajátította. Az áldozatok száma ennek ellenére 1944 végére már 70-100 ezer volt. A háború utáni exhumálások alapján az áldozatok nagy része (50-70 ezer ember) lengyel és litván zsidó volt, akik a környező városokban éltek, másik része pedig lengyelek (20 ezer) és oroszok (8 ezer) voltak. A lengyel áldozatok főleg értelmiségiek, akadémikusok, oktatók (például Kazimierz Pelczar, a Báthory István nevét viselő Vilniusi Egyetem professzora), papok (például Romuald Świrkowski), illetve a Honi Hadsereg ellenálló mozgalmának tagjai voltak. Az első áldozatok között körülbelül 7500 szovjet hadifogoly volt, akiket a Barbarossa hadművelet megindulása után végeztek ki. A későbbiekben is voltak kisebb létszámú nemzetiségi áldozatok, oroszok, romák, litvánok, főleg kommunista szimpatizánsok, illetve a Povilas Plechavičius tábornok vezette litván osztag tagjai, akik megtagadták, hogy eleget tegyenek a német parancsoknak.

A szovjet csapatok 1943-as előretörése nyomán a náci alakulatok megpróbálták eltüntetni a nyomokat. A közeli stuffhofi koncentrációs táborból 80 rabból létrehozták az ún. Leicehnkommandót, amelynek feladata a testek kiásása, majd elégetése volt. A hamut elkeverték homokkal és eltemették. Több hónapos munka után 1944. április 19-én a brigádnak sikerült megszöknie. A csoportból tizenegyen túlélték a háborút, az ő beszámolóik vezetett a mészárlás feltárásához.

Emlékezete 
Hírek a ponaryi tömeggyilkosságokról már 1943-ban terjedni kezdtek, Helena Pasierbska, Józef Mackiewicz, Kazimierz Sakowicz és mások jóvoltából. A szovjet rezsim, amely támogatta a lengyelek áttelepülését a térségből, céljai érdekében kényelmesebbnek látta letagadni, hogy lengyelek vagy zsidók lettek volna a tömegmészárlás kiszemeltjei, így a hivatalos vélemény szerint a ponaryi mészárlás szovjet lakosok legyilkolása volt. Ennek nyomán többen – például a lengyel miniszterelnök Jerzy Buzek – a Katyńi vérengzéshez hasonlították. 2000. október 22-én a független Litvániában számos lengyel szervezet erőfeszítése révén mind a lengyel, mind a litván kormány reprezentánsa, csakúgy, mint civilszervezetek jelenlétében emlékművet emeltek a meggyilkolt lengyeleknek. Ezen kívül a területen oroszok, illetve zsidók emlékművét is felállították.

Galéria

Fordítás

Jegyzetek 

Litvánia történelme
Lengyelország a második világháborúban
A Harmadik Birodalom által elkövetett bűncselekmények a második világháborúban
A ponaryi mészárlás ( lengyelül : zbrodnia w Ponarach ) az Schutzstaffel ( SS ) , az Sicherheitsdienst ( SD ) és litván kollaboránsok által zsidókon , oroszokon , lengyeleken és litvánokon végrehajtott tömegmészárlás volt , amely során közelezer ember vesztette életét . A kivégzéssorozatrajúliusa ésaugusztusa között került sor , a Ponaryi vasútállomáshoz közel , amely terület ma Vilnius egyik kerülete , Paneriai . Ponarybanezer zsidót , közelezer lengyelt ésezer oroszt végeztek ki . Háttere Litvánia Második Lengyel Köztársaság általi megszállását követően Ponary városa a vilniusi vajdaság része lett. októberén a litvánok kölcsönös segítségnyújtási szerződést írtak alá a szovjetekkel , amely alapján azok átadták Litvániának a Kelet-Lengyelország megszállásakor megszerzett Vilniust , illetve annak környékét , beleértve Ponaryt is. júniusén Litvánia szovjet megszállás alá került , és új , szovjetbarát kormány , illetve törvényhozás jött létre . Júliusén kikiáltották a Litván SZSZK-t , amely államot augusztus harmadikán „ felvették” a Szovjetunióba . A szovjet megszállás idején egy olajraktározó létesítmény építése indult meg Ponary közelében , ám az építkezést nem tudták befejezni , mivelben a terület német megszállás alá került . A nácik úgy határoztak , hogy kihasználják a lehetőséget , és felhasználják a hatalmas , olajtároló tartályok számára kiásott gödröket , a „ nemkívánatos” személyek megsemmisítésére . A mészárlás A mészárlásjúliusában kezdődött meg , amikor a számú Einsatzgruppe megérkezett Vilniusba , összegyűjtöttezer vilniusi zsidó férfit , a ponaryi gödrökhöz vitték , ahol meggyilkolták őket . A további likvidálások a Ypatingasis būrys nevezetű osztag önkénteseinek bevonásával folyt, nyarán és őszén . Az év végére már közelezer zsidóval végeztek . 1942-ben a folyamat lelassult , mivel a rabmunkásokat a Wehrmacht kisajátította . Az áldozatok száma ennek ellenérevégére márezer volt . A háború utáni exhumálások alapján az áldozatok nagy részeezer ember ) lengyel és litván zsidó volt , akik a környező városokban éltek , másik része pedig lengyelekezer ) és oroszokezer ) voltak . A lengyel áldozatok főleg értelmiségiek , akadémikusok , oktatók ( például Kazimierz Pelczar , a Báthory István nevét viselő Vilniusi Egyetem professzora ) , papok ( például Romuald Świrkowski ) , illetve a Honi Hadsereg ellenálló mozgalmának tagjai voltak . Az első áldozatok között körülbelülszovjet hadifogoly volt , akiket a Barbarossa hadművelet megindulása után végeztek ki . A későbbiekben is voltak kisebb létszámú nemzetiségi áldozatok , oroszok , romák , litvánok , főleg kommunista szimpatizánsok , illetve a Povilas Plechavičius tábornok vezette litván osztag tagjai , akik megtagadták , hogy eleget tegyenek a német parancsoknak . A szovjet csapatokas előretörése nyomán a náci alakulatok megpróbálták eltüntetni a nyomokat . A közeli stuffhofi koncentrációs táborbólrabból létrehozták az ún . Leicehnkommandót , amelynek feladata a testek kiásása , majd elégetése volt . A hamut elkeverték homokkal és eltemették . Több hónapos munka után áprilisén a brigádnak sikerült megszöknie . A csoportból tizenegyen túlélték a háborút , az ő beszámolóik vezetett a mészárlás feltárásához . Emlékezete Hírek a ponaryi tömeggyilkosságokról márban terjedni kezdtek , Helena Pasierbska , Józef Mackiewicz , Kazimierz Sakowicz és mások jóvoltából . A szovjet rezsim , amely támogatta a lengyelek áttelepülését a térségből , céljai érdekében kényelmesebbnek látta letagadni , hogy lengyelek vagy zsidók lettek volna a tömegmészárlás kiszemeltjei , így a hivatalos vélemény szerint a ponaryi mészárlás szovjet lakosok legyilkolása volt . Ennek nyomán többen – például a lengyel miniszterelnök Jerzy Buzek – a Katyńi vérengzéshez hasonlították. októberén a független Litvániában számos lengyel szervezet erőfeszítése révén mind a lengyel , mind a litván kormány reprezentánsa , csakúgy , mint civilszervezetek jelenlétében emlékművet emeltek a meggyilkolt lengyeleknek . Ezen kívül a területen oroszok , illetve zsidók emlékművét is felállították . Galéria Fordítás Jegyzetek Litvánia történelme Lengyelország a második világháborúban A Harmadik Birodalom által elkövetett bűncselekmények a második világháborúban