Herzog Ferenc
Herzog Ferenc (Budapest, 1879. február 13. – Budapest, 1952. január 7.) Corvin-koszorús magyar orvos, belgyógyász, fiziológus, patológus, ideggyógyász, kardiológus, egyetemi tanár, a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja. Jelentős eredményeket ért el az idegrendszeri, valamint a szív- és érrendszeri betegségek  élettani hátterének feltérképezése, kórtani kutatása és gyógyászata terén.

Herzog József (1880–1941) levéltáros, történész, akadémikus bátyja.

Életútja 
Herzog Ferenc és Scheider Mária fia. A Budapesti Tudományegyetemen folytatott orvosi tanulmányokat, ezzel párhuzamosan az egyetem anatómiai intézetében gyakornokoskodott. 1902-ben megszerezte orvosi oklevelét, majd 1903-tól 1909-ig Jendrassik Ernő egyetemi ideggyógyászati klinikáján dolgozott gyakornokként. 1906–1907-ben állami ösztöndíjjal német- és franciaországi egyetemeken képezte tovább magát. 1909-ben tanársegéddé lépett elő, s 1914-ig az egyetem II. számú belgyógyászati klinikájának adjunktusa volt. 1911-ben a belgyógyászati diagnosztika magántanárává habilitált a pesti egyetem orvoskarán.

1914-ben a pozsonyi Erzsébet Tudományegyetemre nevezték ki a belgyógyászat nyilvános rendes tanárává. 1922-től már ismét a fővárosban tanított és végezte a klinikai munkát: a Pázmány Péter Tudományegyetem belgyógyászati tanszékének nyilvános rendes egyetemi tanára lett. Egyidejűleg 1922-től 1930-ig a IV. számú, 1930 után az I. számú belgyógyászati klinika igazgatójaként az ott folyó gyógyítómunkát is irányította. 1945-ben állásairól lemondott, 1946-ban népbírósági ítélet alapján kényszernyugdíjba vonult. Halálát szívkoszorúér-elmeszesedés okozta.

Munkássága 
Fő kutatási területe az idegrendszer és a vérkeringés élettani folyamatai, ezek megbetegedéseinek, elváltozásainak patológiája volt.

Behatóan tanulmányozta az izmok beidegzését és az izomtónust, a gerincvelői reflexek, főleg a nyújtási reflex fiziológiai folyamatait, az ujjmozgatás ideg-,  izom- és ínélettani hátterét, az ízlelés és szaglás agykérgi központjait. Neurofiziológiai alapkutatásainak eredményeként jelentős sikereket ért el a szervi idegrendszeri betegségek patológiája és belgyógyászata terén. Többek között foglalkozott az ideggyulladás, az idegzsába, a sclerosis multiplex, a gerincvelő- és nyúltvelő-elváltozások kóroktanával és diagnosztikai módszereivel, valamint az idegrendszer egyes onkológiai megbetegedéseivel, a gerincvelő és az agyalapi mirigy daganataival. 

A vérkeringési rendszerre vonatkozó klinikai kutatásai elsősorban a vérnyomás élettani vizsgálatára és a szív elektromos folyamatainak feltárására irányultak. Az ő nevéhez fűződik az elektrokardiográfia (EKG) magyarországi meghonosítása. A szív- és érrendszeri betegségek belgyógyászata terén jelentős eredményeket ért el a környéki keringési, érrendszeri elégtelenségek, a szívritmuszavar és a szívelégtelenség, a reumás szívbetegségek (szívizomgyulladás, szifiliszes aortagyulladás stb.) orvoslásában.

Társasági tagságai és elismerései 
1932-ben a Magyar Tudományos Akadémia levelező, 1941-ben rendes tagjává választották. Az akadémia 1949. évi átszervezésekor tanácskozó taggá minősítették, s rendes tagságát csak posztumusz, 1989-ben állították vissza. 1927-től rendes tagja volt a Szent István Akadémiának, 1929-től tagja az Igazságügyi Orvosi Tanácsnak, majd az Országos Közegészségügyi Tanácsnak.

Tudományos és orvosi eredményei elismeréseként 1930-ban átvehette a Corvin-koszorút.

Főbb művei 
 
 
 
 
 
 A belorvostan tankönyve 1., 2. (Budapest, 1929-1932)

Források

További információ

Jegyzetek 

Magyar orvosok
Magyar belgyógyászok
Magyar fiziológusok
Magyar patológusok
Magyar ideggyógyászok
Magyar kardiológusok
Magyar egyetemi, főiskolai oktatók
MTA-tagok
Corvin-koszorúsok
1879-ben született személyek
1952-ben elhunyt személyek
Herzog Ferenc ( Budapest , február – Budapest , január ) Corvin-koszorús magyar orvos , belgyógyász , fiziológus , patológus , ideggyógyász , kardiológus , egyetemi tanár , a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja . Jelentős eredményeket ért el az idegrendszeri , valamint a szív- és érrendszeri betegségek élettani hátterének feltérképezése , kórtani kutatása és gyógyászata terén . Herzog József1941 ) levéltáros , történész , akadémikus bátyja . Életútja Herzog Ferenc és Scheider Mária fia . A Budapesti Tudományegyetemen folytatott orvosi tanulmányokat , ezzel párhuzamosan az egyetem anatómiai intézetében gyakornokoskodott.ben megszerezte orvosi oklevelét , majdtólig Jendrassik Ernő egyetemi ideggyógyászati klinikáján dolgozott gyakornokként. 1907-ben állami ösztöndíjjal német- és franciaországi egyetemeken képezte tovább magát.ben tanársegéddé lépett elő , sig az egyetem II. számú belgyógyászati klinikájának adjunktusa volt.ben a belgyógyászati diagnosztika magántanárává habilitált a pesti egyetem orvoskarán . 1914-ben a pozsonyi Erzsébet Tudományegyetemre nevezték ki a belgyógyászat nyilvános rendes tanárává.től már ismét a fővárosban tanított és végezte a klinikai munkát : a Pázmány Péter Tudományegyetem belgyógyászati tanszékének nyilvános rendes egyetemi tanára lett . Egyidejűlegtőlig a IV. számú, után az I. számú belgyógyászati klinika igazgatójaként az ott folyó gyógyítómunkát is irányította.ben állásairól lemondott, ban népbírósági ítélet alapján kényszernyugdíjba vonult . Halálát szívkoszorúér-elmeszesedés okozta . Munkássága Fő kutatási területe az idegrendszer és a vérkeringés élettani folyamatai , ezek megbetegedéseinek , elváltozásainak patológiája volt . Behatóan tanulmányozta az izmok beidegzését és az izomtónust , a gerincvelői reflexek , főleg a nyújtási reflex fiziológiai folyamatait , az ujjmozgatás ideg- , izom- és ínélettani hátterét , az ízlelés és szaglás agykérgi központjait . Neurofiziológiai alapkutatásainak eredményeként jelentős sikereket ért el a szervi idegrendszeri betegségek patológiája és belgyógyászata terén . Többek között foglalkozott az ideggyulladás , az idegzsába , a sclerosis multiplex , a gerincvelő- és nyúltvelő-elváltozások kóroktanával és diagnosztikai módszereivel , valamint az idegrendszer egyes onkológiai megbetegedéseivel , a gerincvelő és az agyalapi mirigy daganataival . A vérkeringési rendszerre vonatkozó klinikai kutatásai elsősorban a vérnyomás élettani vizsgálatára és a szív elektromos folyamatainak feltárására irányultak . Az ő nevéhez fűződik az elektrokardiográfia ( EKG ) magyarországi meghonosítása . A szív- és érrendszeri betegségek belgyógyászata terén jelentős eredményeket ért el a környéki keringési , érrendszeri elégtelenségek , a szívritmuszavar és a szívelégtelenség , a reumás szívbetegségek ( szívizomgyulladás , szifiliszes aortagyulladás stb. ) orvoslásában . Társasági tagságai és elismerései 1932-ben a Magyar Tudományos Akadémia levelező, ben rendes tagjává választották . Az akadémia évi átszervezésekor tanácskozó taggá minősítették , s rendes tagságát csak posztumusz, ben állították vissza.től rendes tagja volt a Szent István Akadémiának,től tagja az Igazságügyi Orvosi Tanácsnak , majd az Országos Közegészségügyi Tanácsnak . Tudományos és orvosi eredményei elismerésekéntban átvehette a Corvin-koszorút . Főbb művei A belorvostan tankönyve , ( Budapest , Források További információ Jegyzetek Magyar orvosok Magyar belgyógyászok Magyar fiziológusok Magyar patológusok Magyar ideggyógyászok Magyar kardiológusok Magyar egyetemi , főiskolai oktatók MTA-tagok Corvin-koszorúsok 1879-ben született személyek 1952-ben elhunyt személyek