Heinrich Matthias von Thurn
Heinrich Matthias von Thurn, magyarosan Thurn Mátyás Henrik vagy egyszerűen Thurn Mátyás, csehül Jindřich Matyáš Thurn (1567. február 24. – 1640. január 28.) a harmincéves háborúban fontos szerepet játszó cseh gróf.

Életpályája 
Ifjú korában II. Rudolf szolgálatában állt; a törökök ellen küzdött, amiért jutalmul a karlsteini várgróf rangját kapta. Buzgó protestáns létére tagja volt a cseh ellenzéknek és többedmagával kieszközölte Rudolf királytól a felséglevelet. 1618. május 23-án Prágában a felkelés élére állott és a rendek által a cseh zsoldoshad vezérének választatott. Ebben az állásban barátságot kötött Bécsben Bethlen Gábor bizalmi emberével, Thurzó Szaniszlóval, aki azután a pozsonyi országgyűlés (1619), sőt Bethlen Gábort is megnyerte a cseh szövetség eszméjének. Bethlen elhatározta, hogy kardjával megsegíti a cseheket és megkezdte első felkelését. Míg ő maga a felvidéket és Pozsonyt kerítette hatalmába, Rhédey Mihály lovasvezérét Morvaországba küldötte, ahol ez 1619. október 12-én Neumühlnél Thurn csapataival egyesült (Thurn ekkor a morva hadakat vezényelte, a csehek Anhalti Keresztély alatt állottak). Miután a magyar, morva és cseh csapatok Pozsonynál Bethlen főhadával egyesültek, Bécs előtt termettek és a székváros ostromához fogtak. El is foglalták volna, ha ostromágyúik lettek volna és ha Homonnai Gy., Bethlen régi ellensége és versenytársa, lengyel zsoldosok élén be nem tört volna a Felvidékre. E hírre azonban Bethlen Gábor otthagyta a floridsdorfi sáncokat és Pozsonyban fegyverszünetet kötött Ferdinánddal. De nyomban rá védő és támadó szövetséget kötött Frigyes cseh királlyal, akit segédcsapatokkal is támogatott. Ezek azonban Thurn tanúsága szerint a Fehérhegyen vívott csatában megfutottak, Csehország pedig II. Ferdinánd bosszújának áldozatul esett. Maga Thurn kétségbeesésében Bethlen udvarába menekült, akinek követét, Kapy Andrást (1622 augusztus) azután Konstantinápolyba kísérte. A török fővárosban mind a ketten azon fáradoztak, hogy a nagyvezírt és Thomas Roe-t, I. Jakab angol király követét szövetségre bírják II. Ferdinánd ellen. Az angol követ és ura azonban erről hallani sem akartak, míg a porta csak feltételesen biztatta Bethlent támogatásáról. Május 23-án Thurn visszaérkezett Erdélybe és ezentúl Bethlen zászlaja alatt harcolt. Részt vett az 1623. évi  második felkelésben, amelynek folyamán a Nagyszombat előtt táborozó német zsoldosokat megtámadta és elfogta. A hadjárat befejezése után Hágába utazott a földönfutó „téli király”-hoz, akit Bethlen nevében kitartásra buzdított. Azután Mansfeld táborába ment, de itt arról értesült, hogy a velencei köztársaság őt Bethlen ajánlatára 500 arany fizetéssel fővezérré választotta. Miután két évig a signoriát szolgálta, visszatért Németországba, ahol 1626-ban Sziléziában kis hadat vezényelt, de Wallenstein legyőzte őt. Ezután Gusztáv Adolfhoz csatlakozott, részt vett a breitenfeldi (1631) és a lützeni (1632) csatában. A svéd király halála után Sziléziában harcolt a császáriak ellen, Wallensteinnal folytatott (eredménytelen) alkudozásokat és 1633 októberében az Odera melletti Steinaunál a császáriak fogságába esett. Nemsokára azonban szabadságát visszanyerte és a svédek soraiban folytatta a harcot. 1636-ban Stockholmban emlékiratot tett közzé, amelyben eljárását igazolta (Defension-Schrift). Hazáját többé nem látta.

Források

Kapcsolódó szócikkek 
 Jaroslav Bořita z Martinic

1580-ban született személyek
1640-ben elhunyt személyek
Pärnuiak
Heinrich Matthias von Thurn , magyarosan Thurn Mátyás Henrik vagy egyszerűen Thurn Mátyás , csehül Jindřich Matyáš Thurn február – január ) a harmincéves háborúban fontos szerepet játszó cseh gróf . Életpályája Ifjú korában II. Rudolf szolgálatában állt ; a törökök ellen küzdött , amiért jutalmul a karlsteini várgróf rangját kapta . Buzgó protestáns létére tagja volt a cseh ellenzéknek és többedmagával kieszközölte Rudolf királytól a felséglevelet. májusán Prágában a felkelés élére állott és a rendek által a cseh zsoldoshad vezérének választatott . Ebben az állásban barátságot kötött Bécsben Bethlen Gábor bizalmi emberével , Thurzó Szaniszlóval , aki azután a pozsonyi országgyűlés sőt Bethlen Gábort is megnyerte a cseh szövetség eszméjének . Bethlen elhatározta , hogy kardjával megsegíti a cseheket és megkezdte első felkelését . Míg ő maga a felvidéket és Pozsonyt kerítette hatalmába , Rhédey Mihály lovasvezérét Morvaországba küldötte , ahol ez októberén Neumühlnél Thurn csapataival egyesült ( Thurn ekkor a morva hadakat vezényelte , a csehek Anhalti Keresztély alatt állottak ) . Miután a magyar , morva és cseh csapatok Pozsonynál Bethlen főhadával egyesültek , Bécs előtt termettek és a székváros ostromához fogtak . El is foglalták volna , ha ostromágyúik lettek volna és ha Homonnai Gy. , Bethlen régi ellensége és versenytársa , lengyel zsoldosok élén be nem tört volna a Felvidékre . E hírre azonban Bethlen Gábor otthagyta a floridsdorfi sáncokat és Pozsonyban fegyverszünetet kötött Ferdinánddal . De nyomban rá védő és támadó szövetséget kötött Frigyes cseh királlyal , akit segédcsapatokkal is támogatott . Ezek azonban Thurn tanúsága szerint a Fehérhegyen vívott csatában megfutottak , Csehország pedig II. Ferdinánd bosszújának áldozatul esett . Maga Thurn kétségbeesésében Bethlen udvarába menekült , akinek követét , Kapy Andrástaugusztus ) azután Konstantinápolyba kísérte . A török fővárosban mind a ketten azon fáradoztak , hogy a nagyvezírt és Thomas Roe-t , I. Jakab angol király követét szövetségre bírják II. Ferdinánd ellen . Az angol követ és ura azonban erről hallani sem akartak , míg a porta csak feltételesen biztatta Bethlent támogatásáról . Májusán Thurn visszaérkezett Erdélybe és ezentúl Bethlen zászlaja alatt harcolt . Részt vett az évi második felkelésben , amelynek folyamán a Nagyszombat előtt táborozó német zsoldosokat megtámadta és elfogta . A hadjárat befejezése után Hágába utazott a földönfutó „ téli király”-hoz , akit Bethlen nevében kitartásra buzdított . Azután Mansfeld táborába ment , de itt arról értesült , hogy a velencei köztársaság őt Bethlen ajánlatáraarany fizetéssel fővezérré választotta . Miután két évig a signoriát szolgálta , visszatért Németországba , aholban Sziléziában kis hadat vezényelt , de Wallenstein legyőzte őt . Ezután Gusztáv Adolfhoz csatlakozott , részt vett a breitenfeldiés a lützenicsatában . A svéd király halála után Sziléziában harcolt a császáriak ellen , Wallensteinnal folytatott ( eredménytelen ) alkudozásokat ésoktóberében az Odera melletti Steinaunál a császáriak fogságába esett . Nemsokára azonban szabadságát visszanyerte és a svédek soraiban folytatta a harcot.ban Stockholmban emlékiratot tett közzé , amelyben eljárását igazolta ( Defension-Schrift ) . Hazáját többé nem látta . Források Kapcsolódó szócikkek Jaroslav Bořita z Martinic 1580-ban született személyek 1640-ben elhunyt személyek Pärnuiak