Adolf Butenandt
Adolf Friedrich Johann Butenandt (Bremerhaven, 1903. március 24. – München, 1995. január 18.) német vegyész. 1939-ben Leopold Ružičkával megosztva elnyerte a kémiai Nobel-díjat a nemi hormonokkal kapcsolatos kutatásaiért.

Élete 
Adolf Butenandt 1903. március 24-én született Bremerhaven külvárosában, Lehében (ma Wesermünde). Apja Otto Louis Max Butenandt üzletember, anyja Wilhelmina Thomfohrde volt. A középiskolát a bremerhaveni Oberrealschulében végezte, majd 1921-es érettségije után előbb a Marburgi Egyetemen tanult kémiát és biológiát, majd BSc diplomája után a Göttingeni Egyetemen szerzett 1927-ben doktori címet, ahol a Nobel-díjas Adolf Windaus tanítványa volt. Windaus elsősorban a szterolokat (pl. a koleszterint) és a hasonló szerkezetű D-vitaminokat kutatta; és bár Butenandt doktori disszertációját egy, a rovarirtókban használt vegyületről írta, ezután ő is a szterolokkal és szteroidokkal kezdett foglalkozni.

Munkássága 
PhD-jának megszerzése után a Göttingeni Egyetem Kémiai Intézetében kezdett dolgozni, kutatási témája a neki hormonok voltak. 1929-ben sikerült izolálnia és kristályosítania az ösztront, kevéssel megelőzve az amerikai Edward Doisyt. 1930-tól kezdve az egyetem biokémiai tanszékén dolgozott, előbb mint Privatdozent, majd tanári kvalifikációt is szerzett; ezenkívül ő volt a szerves és szervetlen kémiai laboratóriumok vezetője. A laboratóriumban ekkor sikerült kristályosítania a férfi nemi hormon androszteront és igazolta, hogy a terhesség alatt szekretált női hormon, az ösztriol valóban létezik. Az ösztriolt korábban G. F. Merrian fedezte fel, de más kutatóknak addig nem sikerült alátámasztaniuk a hormon létét.

1933-tól 1936-ig a Danzigi Műszaki Főiskola professzora és a szerves kémiai intézet vezetője volt. Butenandt 1933 novemberében aláírta a német tudósok hűségnyilatkozatát Adolf Hitlerhez, és amikor 1935-ben az amerikai Harvard Egyetem meghívta, a náci párt nyomására visszautasította. 1936. május 1-én belépett az NSDAP-ba.  

   
1934-ben sikeresen izolálta a progeszteront, 1939-ben pedig a tesztoszteront is. Tanulmányozta a hasonló szerkezetű női és férfi nemi hormonok hatáskülönbségének okát, valamint a hormonok karcinogén hatását.

1936-tól Butenandt a berlini Humboldt Egyetem professzora és a Max Planck Biokémiai Intézet vezetője lett. Az 1930-as évek végén és a 40-es évek elején a gének hatásaival foglalkozott. Azt tanulmányozta, hogy egyes mutáns lepkékben hogyan változik meg a szem színe. Sikeresen izolálta a színváltásért felelős vegyületet, a triptofán aminosav egy származékát, a kinurént. Megállapítása, miszerint a gének úgy hatnak, hogy a triptofánt kinurénné oxidáló enzimrendszert hoznak létre, jóval megelőzte az amerikai George Beadle "egy gén egy enzim" elméletét.

A biokémiai intézet a második világháború alatt a pilóták vérének oxigénfelvételével foglalkozott, és ehhez koncentrációs táborokból szerzett vérmintákat. Igazgatóként feltehetőleg tudott a minták eredetéről. 1944-ben a Berlint érő bombázások miatt az intézetet Tübingenbe költöztették, itt érte Butenandtot a háború vége. A Tübingeni Egyetemen tanított tovább, és a rovarok hormonjait kezdte kutatni. Mivel selyemhernyókhoz tudott legnagyobb mennyiségben hozzájutni, ezeket a hormonokat tanulmányozta. Mintegy 500 kg-nyi hernyóból sikerült izolálnia előbb a vedlést szabályozó szteroidhormont, az ekdizont, majd 1959-ben az akkor ismert első feromont, a bombikolt. 1956-tól a Müncheni Egyetem professzora volt, 1960-tól pedig 1972-es nyugdíjba vonulásáig a müncheni Max Planck Társaság igazgatója.

Díjai  
1939-ben a Nobel-díj Bizottság Adolf Butenandtnak és Leopold Ružičkának ítélte a kémiai Nobel-díjat. Butenandt a náci párt nyomására visszautasította a díjat, ugyanis Hitler 1935-ben megneheztelt a Bizottságra, amiért az a náciellenes Carl von Ossietzkyt Nobel-békedíjjal jutalmazta. Butenandt végül 1949-ben vehette át a díját. Élete során számos egyéb díjban és kitüntetésben is részesült és több egyetem díszdoktorává avatta:
1942: Háborús Érdemkereszt
1953: Paul Ehrlich és Ludwig Darmstaedter-díj
1959: Német Szövetségi Köztársasági Érdemrend nagykeresztje csillaggal (1959) és vállszalaggal (1964)
1961: A Német Zsírkutató Társaság Wilhelm-Normann érme
1962: Bajor Érdemrend
1962: Pour le Mérite
1964: Osztrák Tudományos és Művészeti Érdemrend
1969: Francia Becsületrend parancsnoki fokozata
1972: Akadémiai Pálmarend
1973: a Max Planck Társaság Harnack-érme
1981: Bajor Miksa-rend a Tudományért és Művészetért
1994: az Osztrák Köztársasági Érdemrend aranyfokozata

Halála után a Müncheni Egyetem róla nevezte el molekuláris biológiai intézetét.

Családja 
1931-ben vette feleségül asszisztensét, Erika von Ziegnert. Két fiuk (Eckart és Otfrid) és öt lányuk (Anke, Heide, Imme, Ina, Maike) született.

Adolf Butenandt 1995. január 18-án halt meg Münchenben, 91 éves korában.

Jegyzetek

Források 
Adolf Butenandt – Biographical Nobelprize.org
Adolf Butenandt Notable Names Database 
Obituary: Professor Adolf Butenandt The Independent 01 February 1995
Butenandt, Adolf Encyclopedia.com

1903-ban született személyek
1995-ben elhunyt személyek
Bremerhaveniek
Nobel-díjas kémikusok
Német Nobel-díjasok
A Francia Természettudományi Akadémia tagjai
A Leopoldina Német Természettudományos Akadémia tagjai
NSDAP-tagok
Adolf Friedrich Johann Butenandt ( Bremerhaven , március – München , január ) német vegyész.ben Leopold Ružičkával megosztva elnyerte a kémiai Nobel-díjat a nemi hormonokkal kapcsolatos kutatásaiért . Élete Adolf Butenandt márciusén született Bremerhaven külvárosában , Lehében ( ma Wesermünde ) . Apja Otto Louis Max Butenandt üzletember , anyja Wilhelmina Thomfohrde volt . A középiskolát a bremerhaveni Oberrealschulében végezte , majdes érettségije után előbb a Marburgi Egyetemen tanult kémiát és biológiát , majd BSc diplomája után a Göttingeni Egyetemen szerzettben doktori címet , ahol a Nobel-díjas Adolf Windaus tanítványa volt . Windaus elsősorban a szterolokat ( pl. a koleszterint ) és a hasonló szerkezetű D-vitaminokat kutatta ; és bár Butenandt doktori disszertációját egy , a rovarirtókban használt vegyületről írta , ezután ő is a szterolokkal és szteroidokkal kezdett foglalkozni . Munkássága PhD-jának megszerzése után a Göttingeni Egyetem Kémiai Intézetében kezdett dolgozni , kutatási témája a neki hormonok voltak.ben sikerült izolálnia és kristályosítania az ösztront , kevéssel megelőzve az amerikai Edward Doisyt.tól kezdve az egyetem biokémiai tanszékén dolgozott , előbb mint Privatdozent , majd tanári kvalifikációt is szerzett ; ezenkívül ő volt a szerves és szervetlen kémiai laboratóriumok vezetője . A laboratóriumban ekkor sikerült kristályosítania a férfi nemi hormon androszteront és igazolta , hogy a terhesség alatt szekretált női hormon , az ösztriol valóban létezik . Az ösztriolt korábban G. F. Merrian fedezte fel , de más kutatóknak addig nem sikerült alátámasztaniuk a hormon létét . 1933-tólig a Danzigi Műszaki Főiskola professzora és a szerves kémiai intézet vezetője volt . Butenandtnovemberében aláírta a német tudósok hűségnyilatkozatát Adolf Hitlerhez , és amikorben az amerikai Harvard Egyetem meghívta , a náci párt nyomására visszautasította. májusén belépett az NSDAP-ba . 1934-ben sikeresen izolálta a progeszteront, ben pedig a tesztoszteront is . Tanulmányozta a hasonló szerkezetű női és férfi nemi hormonok hatáskülönbségének okát , valamint a hormonok karcinogén hatását . 1936-tól Butenandt a berlini Humboldt Egyetem professzora és a Max Planck Biokémiai Intézet vezetője lett . Azas évek végén és aes évek elején a gének hatásaival foglalkozott . Azt tanulmányozta , hogy egyes mutáns lepkékben hogyan változik meg a szem színe . Sikeresen izolálta a színváltásért felelős vegyületet , a triptofán aminosav egy származékát , a kinurént . Megállapítása , miszerint a gének úgy hatnak , hogy a triptofánt kinurénné oxidáló enzimrendszert hoznak létre , jóval megelőzte az amerikai George Beadle " egy gén egy enzim " elméletét . A biokémiai intézet a második világháború alatt a pilóták vérének oxigénfelvételével foglalkozott , és ehhez koncentrációs táborokból szerzett vérmintákat . Igazgatóként feltehetőleg tudott a minták eredetéről.ben a Berlint érő bombázások miatt az intézetet Tübingenbe költöztették , itt érte Butenandtot a háború vége . A Tübingeni Egyetemen tanított tovább , és a rovarok hormonjait kezdte kutatni . Mivel selyemhernyókhoz tudott legnagyobb mennyiségben hozzájutni , ezeket a hormonokat tanulmányozta . Mintegykg-nyi hernyóból sikerült izolálnia előbb a vedlést szabályozó szteroidhormont , az ekdizont , majdben az akkor ismert első feromont , a bombikolt.tól a Müncheni Egyetem professzora volt,tól pediges nyugdíjba vonulásáig a müncheni Max Planck Társaság igazgatója . Díjai 1939-ben a Nobel-díj Bizottság Adolf Butenandtnak és Leopold Ružičkának ítélte a kémiai Nobel-díjat . Butenandt a náci párt nyomására visszautasította a díjat , ugyanis Hitlerben megneheztelt a Bizottságra , amiért az a náciellenes Carl von Ossietzkyt Nobel-békedíjjal jutalmazta . Butenandt végülben vehette át a díját . Élete során számos egyéb díjban és kitüntetésben is részesült és több egyetem díszdoktorává avatta : 1942 : Háborús Érdemkereszt 1953 : Paul Ehrlich és Ludwig Darmstaedter-díj 1959 : Német Szövetségi Köztársasági Érdemrend nagykeresztje csillaggalés vállszalaggal 1961 : A Német Zsírkutató Társaság Wilhelm-Normann érme 1962: Bajor Érdemrend 1962 : Pour le Mérite 1964 : Osztrák Tudományos és Művészeti Érdemrend 1969 : Francia Becsületrend parancsnoki fokozata 1972 : Akadémiai Pálmarend 1973 : a Max Planck Társaság Harnack-érme 1981: Bajor Miksa-rend a Tudományért és Művészetért 1994 : az Osztrák Köztársasági Érdemrend aranyfokozata Halála után a Müncheni Egyetem róla nevezte el molekuláris biológiai intézetét . Családja 1931-ben vette feleségül asszisztensét , Erika von Ziegnert . Két fiuk ( Eckart és Otfrid ) és öt lányuk ( Anke , Heide , Imme , Ina , Maike ) született . Adolf Butenandt januárán halt meg Münchenben,éves korában . Jegyzetek Források Adolf Butenandt – Biographical Nobelprize.org Adolf Butenandt Notable Names Database Obituary : Professor Adolf Butenandt The IndependentFebruary Butenandt , Adolf Encyclopedia.com 1903-ban született személyek 1995-ben elhunyt személyek Bremerhaveniek Nobel-díjas kémikusok Német Nobel-díjasok A Francia Természettudományi Akadémia tagjai A Leopoldina Német Természettudományos Akadémia tagjai NSDAP-tagok