Tivoli (Lazio)
Tivoli ókori nevén Tibur, város, egyben alapszintű közigazgatási egység, azaz község Olaszországban, Lazio régióban, Róma megyében  

A nagy múltú település és püspöki székhely az ugyancsak a városról elnevezett Monti Tiburtini hegység nyugati lejtőjén, az Aniene folyó partján terül el, körülbelül 30 kilométerre Rómától,  Nevezetes látnivalói közül a leghíresebb a Villa d'Este reneszánsz kertje a szökőkútjaival.

A város legalább a reneszánsz óta az úri társaság divatos nyári szórakozóhelye volt és neve így vált fogalommá. Ma világszerte sok tucatnyi kert, kastély, vidámpark, színház, sportcsarnok és hasonló intézmények viselik a nevét.

Története 
A Róma körüli alacsony dombos vidék, a Campagna Romana és az Appenninek hegyvidéke találkozásánál, a bővizű folyó mentén az ősi Itália lakói már korán kedvező klímájú, letelepedésre alkalmas helyet találtak, ami egyben lehetővé tette az Abruzzo felől érkező forgalom ellenőrzését is.

A római hagyomány Tibur város alapítását az i. e. 1215. évre teszi. A legrégebbi emlékeket az i. e. 4. századra sikerült datálni, ezek a fellegvárat körülvevő fal maradványai. Róma már i. e. 380-ban kiterjesztette befolyását a városra, és kiépült az ide vezető út, a Via Tiburtina is. Az i. e. 2. században a városban jelentős fejlődés indult el, középületeket, templomokat emeltek. Közülük ma is látható az Augusteum, a Mensa Ponderaria (a súlyok és mértékek hivatala), valamint egy bazilika (ókori római középület) nyomai a mai katedrális apszisa mögött. Két híres templomot is építettek az ókori fellegvár, az akropolisz területén; az egyiket, egy négyszögletes alaprajzút Szibilla templomának tartják, a másikat, a kereket Vesta templomának. A középkorban mindkettőből keresztény templom lett. Egy római amfiteátrum nyomai is megfigyelhetők a középkori Rocca Pia erődítmény mellett.

A város közelében, a hegyek lábánál épült a 2. században a Villa Adriana, Hadrianus római császár palotakomplexuma.

Tivoli a középkorban 
A római birodalom bukása után, amikor a vidéki római villák pusztulásnak indultak, Tivoli meg tudta őrizni életképességét és politikai függetlenségét. A 10. században a független Tivoli (Tibur) Róma egyik legfőbb vetélytársa volt az elszegényedett Lazió kormányzásának igényében. 1001-ben III. Ottó császár meghódította és a város pápai fennhatóság alá került. Barbarossa Frigyes idején új fellendülés következett be: 1155-ben új városfalakat emeltek, a város területe jelentősen kibővült. A 11. és 12. században sok lakótorony is épült a városban, amik közül számos máig fennmaradt.

Tivolinak sikerült a 15. századig fenntartania a függetlenség egy változó szintjét: a város erejének a szimbólumai voltak az Arengo-palota, a Torre del Comune, és a Szent Mihály-templom. A lakosság növekedett.

Tivoli a reneszánsz korától

1461-ben II. Piusz pápa rendelte el a Rocca Pia („Piusz sziklája”) nevű erődítmény építését a város feletti pápai hatalom biztosítására, az Aniene folyó völgyének ellenőrzésére. Az 1700-as években francia, majd osztrák csapatok foglalták el, kaszárnyának és börtönnek használták, aztán a napóleoni háborúktól egészen 1960-ig folyamatosan börtönként szolgált.

A 16. században, a reneszánsz virágkorában épült a város azóta is leghíresebb épülete, a 2001 óta világörökségi védettség alatt álló  Villa d’Este, az olasz építészet egyik mesterműve, világszerte különösen nevezetes a szökőkútjairól. A sikeres építkezés is divatossá tette a városkát és számos más főúr is palotát emeltetett itt. A 16. század végén új városházát is építettek római kori és középkori maradványok felhasználásával.

A város két emblematikus temploma, a Szent Lőrinc-katedrális (1635-40) és a jezsuita Jézus temploma is a barokk korszakban épült, de utóbbi 1944 májusában a szövetséges bombázások áldozata lett.

A meredek esésű, bővizű folyó áradásai a történelem során gyakran okoztak nagy károkat. 1826-ban egy újabb katasztrofális áradás után új mederbe és alagutakba terelték a vizet a további károk megakadályozása érdekében és így egy új, száz méteres esésű vízesést alakítottak ki XVI. Gergely pápa rendeletére az ugyancsak általa építtetett Villa Gregoriana közelében.

Gazdaság 

A Rómába vezető út mentén már az ókor óta szinte folyamatosan működő hatalmas kőfejtő látható, ahol travertínó követ bányásznak. Tivoli szép vízesései energiájának egy részét elektromos áram termelésére fordítják. A szomszédos dombokat szőlőskertek és olajbogyó-ligetek borítják. A középkorig nyúlik vissza a helyi papírgyártás és az erre alapuló nyomdászat.

Tivoli a művészetekben 

A reneszánsz idején Európában minden sikerekre vágyó festőnek feltétlenül el kellett zarándokolni Itáliába, és az ottani tanulás során megfesteni a klasszikus, „festői” témákat. Közéjük tartozott a tivoli mesterséges vízesés is, amelynek itt látható képét Johann Melchior Roos festette.

Liszt Ferenc az 1870-es években gyakran időzött barátja, Gustav Hohenlohe bíboros nyári lakában, a Villa d'Estében. A park pompás szökőkútjai inspirálták Lisztet A Villa d’Este szökőkútjai című zongoradarab komponálására, mely 1877-ben készült el és a Zarándokévek (Années de pèlerinage) harmadik ciklusának része lett. Ezt a darabot tartják az első impresszionista zeneműnek.

Fő látványosságok 
 Villa Adriana
 Villa d'Este
 Villa Gregoriana
 Rocca Pia

Jegyzetek

Források

További információk

Róma megye települései
Tivoli ókori nevén Tibur , város , egyben alapszintű közigazgatási egység , azaz község Olaszországban , Lazio régióban , Róma megyében A nagy múltú település és püspöki székhely az ugyancsak a városról elnevezett Monti Tiburtini hegység nyugati lejtőjén , az Aniene folyó partján terül el , körülbelülkilométerre Rómától , Nevezetes látnivalói közül a leghíresebb a Villa d'Este reneszánsz kertje a szökőkútjaival . A város legalább a reneszánsz óta az úri társaság divatos nyári szórakozóhelye volt és neve így vált fogalommá . Ma világszerte sok tucatnyi kert , kastély , vidámpark , színház , sportcsarnok és hasonló intézmények viselik a nevét . Története A Róma körüli alacsony dombos vidék , a Campagna Romana és az Appenninek hegyvidéke találkozásánál , a bővizű folyó mentén az ősi Itália lakói már korán kedvező klímájú , letelepedésre alkalmas helyet találtak , ami egyben lehetővé tette az Abruzzo felől érkező forgalom ellenőrzését is . A római hagyomány Tibur város alapítását az i . e. évre teszi . A legrégebbi emlékeket az i . e. századra sikerült datálni , ezek a fellegvárat körülvevő fal maradványai . Róma már i. e.ban kiterjesztette befolyását a városra , és kiépült az ide vezető út , a Via Tiburtina is . Az i . e. században a városban jelentős fejlődés indult el , középületeket , templomokat emeltek . Közülük ma is látható az Augusteum , a Mensa Ponderaria ( a súlyok és mértékek hivatala ) , valamint egy bazilika ( ókori római középület ) nyomai a mai katedrális apszisa mögött . Két híres templomot is építettek az ókori fellegvár , az akropolisz területén ; az egyiket , egy négyszögletes alaprajzút Szibilla templomának tartják , a másikat , a kereket Vesta templomának . A középkorban mindkettőből keresztény templom lett . Egy római amfiteátrum nyomai is megfigyelhetők a középkori Rocca Pia erődítmény mellett . A város közelében , a hegyek lábánál épült a században a Villa Adriana , Hadrianus római császár palotakomplexuma . Tivoli a középkorban A római birodalom bukása után , amikor a vidéki római villák pusztulásnak indultak , Tivoli meg tudta őrizni életképességét és politikai függetlenségét . A században a független Tivoli ( Tibur ) Róma egyik legfőbb vetélytársa volt az elszegényedett Lazió kormányzásának igényében.ben III. Ottó császár meghódította és a város pápai fennhatóság alá került . Barbarossa Frigyes idején új fellendülés következett be: ben új városfalakat emeltek , a város területe jelentősen kibővült . A és században sok lakótorony is épült a városban , amik közül számos máig fennmaradt . Tivolinak sikerült a századig fenntartania a függetlenség egy változó szintjét : a város erejének a szimbólumai voltak az Arengo-palota , a Torre del Comune , és a Szent Mihály-templom . A lakosság növekedett . Tivoli a reneszánsz korától 1461-ben II. Piusz pápa rendelte el a Rocca Pia ( „ Piusz sziklája” ) nevű erődítmény építését a város feletti pápai hatalom biztosítására , az Aniene folyó völgyének ellenőrzésére . Azas években francia , majd osztrák csapatok foglalták el , kaszárnyának és börtönnek használták , aztán a napóleoni háborúktól egészenig folyamatosan börtönként szolgált . A században , a reneszánsz virágkorában épült a város azóta is leghíresebb épülete , aóta világörökségi védettség alatt álló Villa d’Este , az olasz építészet egyik mesterműve , világszerte különösen nevezetes a szökőkútjairól . A sikeres építkezés is divatossá tette a városkát és számos más főúr is palotát emeltetett itt . A század végén új városházát is építettek római kori és középkori maradványok felhasználásával . A város két emblematikus temploma , a Szent Lőrinc-katedrálisés a jezsuita Jézus temploma is a barokk korszakban épült , de utóbbimájusában a szövetséges bombázások áldozata lett . A meredek esésű , bővizű folyó áradásai a történelem során gyakran okoztak nagy károkat.ban egy újabb katasztrofális áradás után új mederbe és alagutakba terelték a vizet a további károk megakadályozása érdekében és így egy új , száz méteres esésű vízesést alakítottak ki XVI. Gergely pápa rendeletére az ugyancsak általa építtetett Villa Gregoriana közelében . Gazdaság A Rómába vezető út mentén már az ókor óta szinte folyamatosan működő hatalmas kőfejtő látható , ahol travertínó követ bányásznak . Tivoli szép vízesései energiájának egy részét elektromos áram termelésére fordítják . A szomszédos dombokat szőlőskertek és olajbogyó-ligetek borítják . A középkorig nyúlik vissza a helyi papírgyártás és az erre alapuló nyomdászat . Tivoli a művészetekben A reneszánsz idején Európában minden sikerekre vágyó festőnek feltétlenül el kellett zarándokolni Itáliába , és az ottani tanulás során megfesteni a klasszikus , „ festői” témákat . Közéjük tartozott a tivoli mesterséges vízesés is , amelynek itt látható képét Johann Melchior Roos festette . Liszt Ferenc azes években gyakran időzött barátja , Gustav Hohenlohe bíboros nyári lakában , a Villa d'Estében . A park pompás szökőkútjai inspirálták Lisztet A Villa d’Este szökőkútjai című zongoradarab komponálására , melyben készült el és a Zarándokévek ( Années de pèlerinage ) harmadik ciklusának része lett . Ezt a darabot tartják az első impresszionista zeneműnek . Fő látványosságok Villa Adriana Villa d'Este Villa Gregoriana Rocca Pia Jegyzetek Források További információk Róma megye települései