László József (színművész)
Altorjai László József (Fugyivásárhely, 1808. május 1. – Kolozsvár, 1878. május 10.) magyar színész, színigazgató.

Élete 

Kolozsvárt tanult, ahol előkelő családoknál nevelő is volt. Szép tehetsége fényes jövőt jósolt neki; ő azonban hajlamait követve, 1827-ben színész lett. Egy jó ideig még a Nemzeti Színházban is másod szerelmeseket játszott, míg végre rájöttek, hogy nem a szavalás, hanem a csevegés az erősebb oldala.  Alig egy évi színészkedés után jóakarói "meg akarták menteni" Lászlót és a királyi táblánál szereztek neki állást. De László csakhamar ismét visszatért a színpadra, s 1829-ben tagja lett az erdélyi részvényes társaságnak, mely Kolozsvárról járt vándorútjára. László is fölváltva játszott Debrecenben, ahol Arany Jánossal együtt színészkedett, Kassán, Miskolcon, Balatonfüreden, s így történt, hogy amikor a budapesti Nemzeti Színházat 1837-ben megnyitották, ő már mint kész művész léphetett annak deszkáira. László az intézet elsőrendű tagjai közé tartozott, s különösen a könnyed, francia szalon-vígjátékokban annyira kivált, hogy kitűnő utódja, Szerdahelyi Kálmán is csak némely szerepben tudta utolérni. Alakja vékony, karcsú, elegáns; arca vidám és nyájas, mozgása könnyed és úri, modora világfias volt. »Mintha párizsi talajon nőtt volna — a magyar színpad számára« — írja róla az egykori tudósító. Gyors és mégis érthető színpadi beszédét a párizsi tanulmányútjáról visszatért Irinyi József csodálattal és elismeréssel méltányolta. Ő előtte nem beszélt így a magyar színpadon senki. A túlzást megvetette, az ízléstelenségtől megóvta finom lénye. Nevettető fogásokhoz sohasem nyúlt. A hatást nem kereste és mégis hatott. Legerősebb fegyvere a kedély volt s ezt abból a patriarchális korszakból hozta magával, melyben született. Benne nem volt semmi kitűnő utódjainak, Szerdahelyi Kálmánnak iróniájából és Halmi Ferencnek beteges ingerlékenységéből. Ezek már idegemberek voltak, László ellenben kizárólag a jókedv és az egészséges kedély embere volt. Vidám alaptermészeténél fogva a komoly szerepekben — kitűnő utódaival ellentétben — nem is igen tudott megfelelő hatást kelteni. Ha komolyan beszélt is, mosolyogtak a beszédén. E nagy vidámság mellett azonban a színpadot igen komolyan vette és nagyra becsülte. Egyike volt a leglelkiismeretesebb színművészeknek. Nemcsak a szerepeit tudta mindig tökéletesen, hanem rendesen az egész vígjátékot is, melyben játszott. 

Művészete delelő pontján állott, amikor makacs torokbaj vette elő, mely miatt kénytelen volt a színpadtól megválni. 1859-ben lépett fel utoljára és azután Kolozsvárra vonult vissza,  ahol saját kis házának kertjében, rózsáinak élt. A köztiszteletben élő művészt azonban több ízben is felkérték a kolozsvári színház vezetésére s ő ezeknek a felkéréseknek mindig eleget tett. Sok jó tanáccsal látta el a vezetőséget, sőt mint az intendatúra tagja hivatalosan is tevékeny részt vett a vezetésben. Halála előtt egy évvel, nyilvánosan akarták meg jubilálni, de ő szerényen kitért az ünnepeltetés elől. »Ha még egyszer megjelennék a színpadon, menten megrepedne a szívem«, mondta a 69 éves művész az őt felkérő bizottságnak. Ám azért mégis megünnepelték színpadra léptének 50-ik évfordulóját. Szigligeti Ede, a Nemzeti Színház akkori igazgatója, e napon sürgönyileg üdvözölte, pályatársai, Kolozsvár társadalmának színe-java virággal és jókívánságokkal árasztották el a meghatott nagy művészt, akinek napjai akkor már meg voltak számlálva. A haláltól nem félt. Nyugodtan várta. »Szerettem volna ugyan még egyszer rózsáim virágzását meglátni, de ha nem lehet, abban is megnyugszom« — mondotta halála előtt környezetének. Temetése nagy részvét mellett ment végbe. Kolozsvárt temették el, még pedig — végkívánsága szerint — a temető felső részének verőfényes magaslatán. Sírján emlékoszlop, körülötte rózsafák.

Háromszor nősült. Első neje Éder Teréz színésznő volt (Debrecen, 1812. október 9. – Miskolc, 1833. december 23.) A második De Caux Mimi, a harmadik Egressy Etelke. Utóbbi kettőtől elvált.

Fontosabb szerepei 
 Vörösmarty Mihály: Árpád ébredése – Sírszellem
 Csathó Kálmán: Fiatal házasok – Lengey Károly
 Dumas: Kean – Lord Melville
 Katona József: Bánk bán – Ottó
 Gaal József: A peleskei nótárius – Zajtay Sándor
 Shakespeare: Lear király – Bolond
 Szigligeti Ede: Rózsa – Bábel
 Eugène Scribe: Egy pohár víz – Masham
 Nagy Ignác: Tisztújítás – Heves Kálmán
 William Shakespeare: Rómeó és Júlia – Mercutio
 Szigligeti Ede: Csikós – Ormódi Asztolf
 Léon Battu: A ház becsülete – Fecsegi
 Eugène Scribe: Eszter – Dávid
 Walter Scott-Dumas: A skót nemes – MacAllan

Jegyzetek

Források 
 
 Magyar Színházművészeti Lexikon
 
 Magyar Színművészeti Lexikon. Szerk. Erődi Jenő és Kürthy Emil összegyűjtött anyagának felhasználásával... Schöpflin Aladár. [Bp.], Országos Színészegyesület és Nyugdíjintézete, [1929].

További információk 
 Ferenczy Jakab-Danielik József: Magyar írók. Életrajz-gyűjtemény. Pest, Szent István Társulat, 1856.
 Magyar életrajzi lexikon I-II. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Bp., Akadémiai Kiadó, 1967-1969.
 Színészeti lexikon. Szerk. Németh Antal. Bp., Győző Andor, 1930.
 

1808-ban született személyek
1878-ban elhunyt személyek
Magyar színészek
Kolozsváriak
Színigazgatók
Altorjai László József ( Fugyivásárhely , május – Kolozsvár , május ) magyar színész , színigazgató . Élete Kolozsvárt tanult , ahol előkelő családoknál nevelő is volt . Szép tehetsége fényes jövőt jósolt neki ; ő azonban hajlamait követve, ben színész lett . Egy jó ideig még a Nemzeti Színházban is másod szerelmeseket játszott , míg végre rájöttek , hogy nem a szavalás , hanem a csevegés az erősebb oldala . Alig egy évi színészkedés után jóakarói " meg akarták menteni " Lászlót és a királyi táblánál szereztek neki állást . De László csakhamar ismét visszatért a színpadra , sben tagja lett az erdélyi részvényes társaságnak , mely Kolozsvárról járt vándorútjára . László is fölváltva játszott Debrecenben , ahol Arany Jánossal együtt színészkedett , Kassán , Miskolcon , Balatonfüreden , s így történt , hogy amikor a budapesti Nemzeti Színházatben megnyitották , ő már mint kész művész léphetett annak deszkáira . László az intézet elsőrendű tagjai közé tartozott , s különösen a könnyed , francia szalon-vígjátékokban annyira kivált , hogy kitűnő utódja , Szerdahelyi Kálmán is csak némely szerepben tudta utolérni . Alakja vékony , karcsú , elegáns ; arca vidám és nyájas , mozgása könnyed és úri , modora világfias volt . »Mintha párizsi talajon nőtt volna — a magyar színpad számára« — írja róla az egykori tudósító . Gyors és mégis érthető színpadi beszédét a párizsi tanulmányútjáról visszatért Irinyi József csodálattal és elismeréssel méltányolta . Ő előtte nem beszélt így a magyar színpadon senki . A túlzást megvetette , az ízléstelenségtől megóvta finom lénye . Nevettető fogásokhoz sohasem nyúlt . A hatást nem kereste és mégis hatott . Legerősebb fegyvere a kedély volt s ezt abból a patriarchális korszakból hozta magával , melyben született . Benne nem volt semmi kitűnő utódjainak , Szerdahelyi Kálmánnak iróniájából és Halmi Ferencnek beteges ingerlékenységéből . Ezek már idegemberek voltak , László ellenben kizárólag a jókedv és az egészséges kedély embere volt . Vidám alaptermészeténél fogva a komoly szerepekben — kitűnő utódaival ellentétben — nem is igen tudott megfelelő hatást kelteni . Ha komolyan beszélt is , mosolyogtak a beszédén . E nagy vidámság mellett azonban a színpadot igen komolyan vette és nagyra becsülte . Egyike volt a leglelkiismeretesebb színművészeknek . Nemcsak a szerepeit tudta mindig tökéletesen , hanem rendesen az egész vígjátékot is , melyben játszott . Művészete delelő pontján állott , amikor makacs torokbaj vette elő , mely miatt kénytelen volt a színpadtól megválni.ben lépett fel utoljára és azután Kolozsvárra vonult vissza , ahol saját kis házának kertjében , rózsáinak élt . A köztiszteletben élő művészt azonban több ízben is felkérték a kolozsvári színház vezetésére s ő ezeknek a felkéréseknek mindig eleget tett . Sok jó tanáccsal látta el a vezetőséget , sőt mint az intendatúra tagja hivatalosan is tevékeny részt vett a vezetésben . Halála előtt egy évvel , nyilvánosan akarták meg jubilálni , de ő szerényen kitért az ünnepeltetés elől . »Ha még egyszer megjelennék a színpadon , menten megrepedne a szívem« , mondta aéves művész az őt felkérő bizottságnak . Ám azért mégis megünnepelték színpadra lépténekik évfordulóját . Szigligeti Ede , a Nemzeti Színház akkori igazgatója , e napon sürgönyileg üdvözölte , pályatársai , Kolozsvár társadalmának színe-java virággal és jókívánságokkal árasztották el a meghatott nagy művészt , akinek napjai akkor már meg voltak számlálva . A haláltól nem félt . Nyugodtan várta . »Szerettem volna ugyan még egyszer rózsáim virágzását meglátni , de ha nem lehet , abban is megnyugszom« — mondotta halála előtt környezetének . Temetése nagy részvét mellett ment végbe . Kolozsvárt temették el , még pedig — végkívánsága szerint — a temető felső részének verőfényes magaslatán . Sírján emlékoszlop , körülötte rózsafák . Háromszor nősült . Első neje Éder Teréz színésznő volt ( Debrecen , október – Miskolc , december ) A második De Caux Mimi , a harmadik Egressy Etelke . Utóbbi kettőtől elvált . Fontosabb szerepei Vörösmarty Mihály : Árpád ébredése – Sírszellem Csathó Kálmán : Fiatal házasok – Lengey Károly Dumas : Kean – Lord Melville Katona József: Bánk bán – Ottó Gaal József : A peleskei nótárius – Zajtay Sándor Shakespeare : Lear király – Bolond Szigligeti Ede : Rózsa – Bábel Eugène Scribe : Egy pohár víz – Masham Nagy Ignác : Tisztújítás – Heves Kálmán William Shakespeare : Rómeó és Júlia – Mercutio Szigligeti Ede : Csikós – Ormódi Asztolf Léon Battu : A ház becsülete – Fecsegi Eugène Scribe : Eszter – Dávid Walter Scott-Dumas : A skót nemes – MacAllan Jegyzetek Források Magyar Színházművészeti Lexikon Magyar Színművészeti Lexikon . Szerk . Erődi Jenő és Kürthy Emil összegyűjtött anyagának felhasználásával. . . Schöpflin Aladár . [ Bp. ] , Országos Színészegyesület és Nyugdíjintézete , [ 1929 ] . További információk Ferenczy Jakab-Danielik József : Magyar írók . Életrajz-gyűjtemény . Pest , Szent István Társulat , Magyar életrajzi lexikon I-II. Főszerk . Kenyeres Ágnes . Bp. , Akadémiai Kiadó , Színészeti lexikon . Szerk . Németh Antal . Bp. , Győző Andor , 1808-ban született személyek 1878-ban elhunyt személyek Magyar színészek Kolozsváriak Színigazgatók