Szernur
Szernur (, mari nyelven Шернур) városi jellegű település Oroszországban, Mariföldön, a Szernuri járás székhelye.

Lakossága:  fő (a 2010. évi népszámláláskor).

Fekvése 
Joskar-Olától 90 km-re északkeletre, a Szergyaska – mari nyelven Шердеж (Sergyes) – folyó partján terül el. Itt vezet a Joskar-Olát a Vjatka völgyével és Kirovval összekötő P-172 (magyarul R-172) jelű országút. Szernurtól a szomszédos járások székhelyei alig 30–40 km távolságra vannak.

Története 
Az eredetileg Makar-Szola – oroszul Makarovo – nevű település templomát 1749-ben alapították. Ezt tekintik Szernur alapítási évének is. A mai név első része (Szer-, illetve Ser-) a folyónévből származik, második része (nur) mari nyelven 'mező'-t jelent. A fatemplomot 1754 végén szentelték fel, helyette 1825-ben kőből építettek templomot. Egy 20. századi kutató szerint Szernur szinte a marik Jeruzsáleme volt, vallási központnak számított. A kereszténység térhódítása idején is még sokáig élt bennük a pogány hitvilág, sajátos szertartásaikat is megőrizték.

1811-ben a települést még szinte kizárólag marik lakták. Egy helyi feljegyzés szerint 1860-ban főként gabonatermesztéssel foglalkoztak, rozst, búzát, árpát, zabot termesztettek. A termést közeli városokban és Kazanyban értékesítették. Meghonosodott és hagyománnyá vált a méhészet is.

1921-ben Szernur egy kanton székhelye lett és városi rangot kapott, de az 1926. évi közigazgatási reform során ismét falunak minősítették. Első ipari üzeme, a lenfeldolgozó 1931-ben kezdte meg a termelést.

1966-ban a falut városi jellegű településsé nyilvánították. Ugyanakkor adták át a kenyérgyárat, 1973-ban pedig a tejfeldolgozó üzemet, mely ma sajtgyárként működik. Az 1960-as évek végén új lakótelep (mikrorajon) építése kezdődött a település északkeleti szélén. A lakótelep 2–4 emeletes összkomfortos lakóházakból áll. Az 1990-es évektől kezdtek magánerőből is építkezni, főként egy-két emeletes kertes lakóházak épültek ilyen módon. Kialakult a kisebb háztáji gazdaságok rendszere, többnyire veteményes- és gyümölcsös kertekkel. Az 1990-es években bevezették a településre a földgázt.

Egyik iskoláját Nyikolaj Zabolockij költőről nevezték el, aki itt végezte az általános iskola első éveit (1910–1913 között).

Jegyzetek

Források

További információk 
 Isztorija Szernurszkovo rajona (Szernur könyvtárának honlapja).

Mariföld települései
Szernur ( , mari nyelven Шернур ) városi jellegű település Oroszországban , Mariföldön , a Szernuri járás székhelye . Lakossága : fő ( a évi népszámláláskor ) . Fekvése Joskar-Olátólkm-re északkeletre , a Szergyaska – mari nyelven Шердеж ( Sergyes ) – folyó partján terül el . Itt vezet a Joskar-Olát a Vjatka völgyével és Kirovval összekötő P-172 ( magyarul R-172 ) jelű országút . Szernurtól a szomszédos járások székhelyei alig40 km távolságra vannak . Története Az eredetileg Makar-Szola – oroszul Makarovo – nevű település templomátben alapították . Ezt tekintik Szernur alapítási évének is . A mai név első része ( Szer- , illetve Ser- ) a folyónévből származik , második része ( nur ) mari nyelven 'mező'-t jelent . A fatemplomotvégén szentelték fel , helyetteben kőből építettek templomot . Egy századi kutató szerint Szernur szinte a marik Jeruzsáleme volt , vallási központnak számított . A kereszténység térhódítása idején is még sokáig élt bennük a pogány hitvilág , sajátos szertartásaikat is megőrizték . 1811-ben a települést még szinte kizárólag marik lakták . Egy helyi feljegyzés szerintban főként gabonatermesztéssel foglalkoztak , rozst , búzát , árpát , zabot termesztettek . A termést közeli városokban és Kazanyban értékesítették . Meghonosodott és hagyománnyá vált a méhészet is . 1921-ben Szernur egy kanton székhelye lett és városi rangot kapott , de az évi közigazgatási reform során ismét falunak minősítették . Első ipari üzeme , a lenfeldolgozóben kezdte meg a termelést . 1966-ban a falut városi jellegű településsé nyilvánították . Ugyanakkor adták át a kenyérgyárat, ban pedig a tejfeldolgozó üzemet , mely ma sajtgyárként működik . Azas évek végén új lakótelep ( mikrorajon ) építése kezdődött a település északkeleti szélén . A lakótelep4 emeletes összkomfortos lakóházakból áll . Azes évektől kezdtek magánerőből is építkezni , főként egy-két emeletes kertes lakóházak épültek ilyen módon . Kialakult a kisebb háztáji gazdaságok rendszere , többnyire veteményes- és gyümölcsös kertekkel . Azes években bevezették a településre a földgázt . Egyik iskoláját Nyikolaj Zabolockij költőről nevezték el , aki itt végezte az általános iskola első éveit1913 között ) . Jegyzetek Források További információk Isztorija Szernurszkovo rajona ( Szernur könyvtárának honlapja ) . Mariföld települései