Pierre Mauroy
Pierre Mauroy (Cartignies, 1928. július 5. – Clamart, 2013. június 7.) francia politikus, az Ötödik Francia Köztársaság 8. miniszterelnöke.

Ifjúkora
Apja szocialista eszméket valló tanító volt, édesanyja hű maradt a katolicizmushoz. 
1945-ben csatlakozott az Ifjú szocialistákhoz (Jeunesses socialistes). A katolikus keresztény kultúra iránti tisztelete kiváltotta a maroknyi trockista ellenszenvét. Ennek hatására jött rá arra, hogy a szocialista eszmerendszert össze kell kapcsolni a dogmákat nem ismerő humanista elvekkel. 1949 és 1958 között az Ifjú szocialisták országos főtitkára volt. Szakközépiskolai tanári diplomát szerzett, először műszaki tárgyakat, majd irodalmat és történelmet tanított szakiskolákban. 1952-ben részt vett Franciaország egyik legfontosabb népnevelő mozgalmának az alapításában.

Politikai karrierje
A Második Internacionálé francia szekciójában először Nord megye titkáraként működött, 1963-ban csatlakozott a párt országos irodájához és központi bizottságához. 1966–69 között főtitkárhelyettesi funkciót töltött be. 1967 és 1973 között Nord megye tanácsának elnökhelyettese, 1973-tól parlamenti képviselője volt. 1973-tól Lille polgármestere, 2001-ben Martine Aubry vette át a város vezetését.

Mauroy központi szerepet játszott a francia baloldal egyesítésében. 1971-ben indult a szocialista formációkat egyesítő épiney-i kongresszusi választáson, de elegendő szavazat hiányában visszalépett, és François Mitterrand kerülhetett a Szocialista Párt élére. 1981-ben Mauroy volt Mitterrand választási kampányának szóvivője. Mitterrand elnök megválasztása után Mauroy-t nevezte ki miniszterelnökké, aki 1981. július 8-i beszédében Jean Jaurès nyomán kifejtette, hogy „mi (a szocialisták) jelöljük ki a fejlődés irányát, mechanizmusát. A mi feladatunk, hogy végre az emberek szolgálatába állítsuk. Haladnunk kell az eszményi felé, és megérteni a valóságot”. A munkanélküliség visszaszorítása lett a kormány elsődleges feladata. A hatékonyság érdekében költségvetési szigort és infláció elleni intézkedéseket jelentett be.

Második kormányába meghívott négy kommunista minisztert a közlekedésügy, a közigazgatás, az egészségügy és a szakképzés élére. Mitterrand választási kampányának ígéreteit igyekezett megvalósítani (39 órás munkahét, a 4 hetes fizetett szabadság egy héttel történő meghosszabbítása, a tisztviselők és közalkalmazottak számának növelése, a közigazgatási rendszer decentralizációja, államosítás, a vagyonra kivetett szolidaritási adó, a halálbüntetés eltörlése). Kormányzása idején 345 törvénytervezetet szavaztak meg a nemzetgyűlésben, az Ötödik Köztársaság legaktívabb kormányát vezette. A pragmatikus Mauroy makroökonómiai politikáját a körülményekhez igazította. Sokáig a Mitterrand-nak annyira kedves gazdaságpolitikát folytatta, amely a belföldi fogyasztással igyekezett fellendíteni a gazdasági növekedést, de rájött ennek az erőltetett keynesianizmusnak a korlátaira. Kétszer is leértékelték a frankot, Mitterrand-nak azt tanácsolták, hogy lépjen ki Franciaország az Európai monetáris rendszerből, amit Mauroy ellenzett és egyben felajánlotta lemondását. Az elnök elfogadta Mauroy érvelését és 1983-ban megkezdődtek a nagy megszorítások. Javaslata, a vallástól független egységes oktatás bevezetése a magán és állami iskolák összevonásával heves tüntetéseket váltott ki az országban. Ezért Mitterrand 1984. július 17-én Laurent Fabiust nevezte ki a kormány élére, Mauroy pedig visszatért Lille polgármesteri székébe.

1988 májusában a Szocialista Párt első titkárává választották, annak ellenére, hogy Mitterrand Fabiust támogatta. 1992–1999 között a Szocialista Internacionálét vezette. 1992 és 2011 között Nord megyét képviselte a francia szenátusban. Szintén 1992-ben létrehozta a Jean Jaurès Alapítványt, amelynek elnöki tisztségét is betöltötte.

Halála után, 2013. június 21-én Lille-ben labdarúgó-stadiont neveztek el róla.

Kitüntetései
francia Becsületrend 
Francia Köztársaság Nemzeti Érdemrendje
Belga Lipót-rend
Belga Koronarend
Krisztus Lovagrendje
Québec Nemzeti Rend

Írásai
 Héritier de l’avenir, 1977
 C'est ici le chemin, 1982
 Lille l’Européenne, Service Communication et information municipal de la ville de Lille
 À gauche, Marabout, 1985
 Lettre à tous les Français, 1988
 Paroles de Lillois, 1994
 Léo Lagrange, Denoël, 1997
 Refonder l’action publique locale, rapport au Premier ministre, 2000
 Mémoires - Vous mettrez du bleu au ciel, 2003
 Ce jour-là, 2012

Források

Kapcsolódó szócikk
Franciaország miniszterelnökeinek listája

Franciaországi politikusok
Francia pedagógusok
Franciaországi polgármesterek
Franciaország miniszterelnökei
1928-ban született személyek
2013-ban elhunyt személyek
Pierre Mauroy ( Cartignies , július – Clamart , június ) francia politikus , az Ötödik Francia Köztársaság miniszterelnöke . Ifjúkora Apja szocialista eszméket valló tanító volt , édesanyja hű maradt a katolicizmushoz . 1945-ben csatlakozott az Ifjú szocialistákhoz ( Jeunesses socialistes ) . A katolikus keresztény kultúra iránti tisztelete kiváltotta a maroknyi trockista ellenszenvét . Ennek hatására jött rá arra , hogy a szocialista eszmerendszert össze kell kapcsolni a dogmákat nem ismerő humanista elvekkel.ésközött az Ifjú szocialisták országos főtitkára volt . Szakközépiskolai tanári diplomát szerzett , először műszaki tárgyakat , majd irodalmat és történelmet tanított szakiskolákban.ben részt vett Franciaország egyik legfontosabb népnevelő mozgalmának az alapításában . Politikai karrierje A Második Internacionálé francia szekciójában először Nord megye titkáraként működött, ban csatlakozott a párt országos irodájához és központi bizottságához.69 között főtitkárhelyettesi funkciót töltött be.ésközött Nord megye tanácsának elnökhelyettese, tól parlamenti képviselője volt.tól Lille polgármestere, ben Martine Aubry vette át a város vezetését . Mauroy központi szerepet játszott a francia baloldal egyesítésében.ben indult a szocialista formációkat egyesítő épiney-i kongresszusi választáson , de elegendő szavazat hiányában visszalépett , és François Mitterrand kerülhetett a Szocialista Párt élére.ben Mauroy volt Mitterrand választási kampányának szóvivője . Mitterrand elnök megválasztása után Mauroy-t nevezte ki miniszterelnökké , aki júliusi beszédében Jean Jaurès nyomán kifejtette , hogy „ mi ( a szocialisták ) jelöljük ki a fejlődés irányát , mechanizmusát . A mi feladatunk , hogy végre az emberek szolgálatába állítsuk . Haladnunk kell az eszményi felé , és megérteni a valóságot” . A munkanélküliség visszaszorítása lett a kormány elsődleges feladata . A hatékonyság érdekében költségvetési szigort és infláció elleni intézkedéseket jelentett be . Második kormányába meghívott négy kommunista minisztert a közlekedésügy , a közigazgatás , az egészségügy és a szakképzés élére . Mitterrand választási kampányának ígéreteit igyekezett megvalósítaniórás munkahét , ahetes fizetett szabadság egy héttel történő meghosszabbítása , a tisztviselők és közalkalmazottak számának növelése , a közigazgatási rendszer decentralizációja , államosítás , a vagyonra kivetett szolidaritási adó , a halálbüntetés eltörlése ) . Kormányzása idejéntörvénytervezetet szavaztak meg a nemzetgyűlésben , az Ötödik Köztársaság legaktívabb kormányát vezette . A pragmatikus Mauroy makroökonómiai politikáját a körülményekhez igazította . Sokáig a Mitterrand-nak annyira kedves gazdaságpolitikát folytatta , amely a belföldi fogyasztással igyekezett fellendíteni a gazdasági növekedést , de rájött ennek az erőltetett keynesianizmusnak a korlátaira . Kétszer is leértékelték a frankot , Mitterrand-nak azt tanácsolták , hogy lépjen ki Franciaország az Európai monetáris rendszerből , amit Mauroy ellenzett és egyben felajánlotta lemondását . Az elnök elfogadta Mauroy érvelését ésban megkezdődtek a nagy megszorítások . Javaslata , a vallástól független egységes oktatás bevezetése a magán és állami iskolák összevonásával heves tüntetéseket váltott ki az országban . Ezért Mitterrand júliusén Laurent Fabiust nevezte ki a kormány élére , Mauroy pedig visszatért Lille polgármesteri székébe . 1988 májusában a Szocialista Párt első titkárává választották , annak ellenére , hogy Mitterrand Fabiust támogatta.1999 között a Szocialista Internacionálét vezette.ésközött Nord megyét képviselte a francia szenátusban . Szinténben létrehozta a Jean Jaurès Alapítványt , amelynek elnöki tisztségét is betöltötte . Halála után , júniusén Lille-ben labdarúgó-stadiont neveztek el róla . Kitüntetései francia Becsületrend Francia Köztársaság Nemzeti Érdemrendje Belga Lipót-rend Belga Koronarend Krisztus Lovagrendje Québec Nemzeti Rend Írásai Héritier de l’avenir , C'est ici le chemin , Lille l’Européenne , Service Communication et information municipal de la ville de Lille À gauche , Marabout , Lettre à tous les Français , Paroles de Lillois , Léo Lagrange , Denoël , Refonder l’action publique locale , rapport au Premier ministre , Mémoires - Vous mettrez du bleu au ciel , Ce jour-là , Források Kapcsolódó szócikk Franciaország miniszterelnökeinek listája Franciaországi politikusok Francia pedagógusok Franciaországi polgármesterek Franciaország miniszterelnökei 1928-ban született személyek 2013-ban elhunyt személyek