Avignoni fogság
Az avignoni fogság azt az 1309 és 1377 közötti időszakot jelöli, amelynek során a pápa székhelyét – Róma helyett – a Rhône folyó mentén található franciaországi Avignon városába helyezték át.

Az avignoni fogság volt a katolikus egyház történetének utolsó olyan időszaka, amikor a pápák önszántukból hagyták el Rómát.

Előzmények 
IV. Miklós pápa halálát követően 1294. július 5-én V. Celesztint választották pápává, aki – mivel korábban szerzetes volt – nem értett a politikához, sokkal inkább imádkozással töltötte napjait, s ezért könnyen befolyásolható volt. Benedetto Gaetani bíboros nagy hatást gyakorolt rá, s végül elérte azt is, hogy 1294 decemberében Celesztin – a történelemben első pápaként – aláírja lemondását. Tíz nappal később Gaetanit VIII. Bonifác néven választották meg pápává, aki ebben a minőségében rövidesen hozzá is kezdett az invesztitúraharcok után a pápaság III. Sándor pápa által megszilárdított pozíciójának a világi hatalommal szembeni megerősítéséhez. Bonifác szeretett volna egy újabb keresztes hadjáratot indítani a Szentföldre, ám a legfontosabb európai hatalmak: Franciaország és Anglia háborút viselt egymás ellen, így az ő segítségükre nem lehetett számítani. A pápa megkísérelte kibékíteni a feleket, ám ekkor ő maga lett újabb konfliktus okozója, hiszen tudomására jutott, hogy a francia király (Szép Fülöp) a háborús kiadásait az egyházi jövedelmek és birtokok lefoglalásából származó összegekkel finanszírozza. Emiatt Bonifác kiadta a Clericis laicos kezdetű pápai bulláját, amelyben felszólította a világi uralkodókat, hogy hagyjanak fel az egyházi jövedelmek lefoglalásával, hiszen ehhez nincsen joguk. Erre válaszképpen Fülöp rendeleti úton megtiltotta az országából a pápai állam felé irányuló nemesfém- és élelmiszer-kivitelt, emiatt a pápának be kellett hódolnia, hiszen szorult helyzetbe került. 1297-ben kénytelen volt kibocsájtani az Ineffabilis amor kezdetű bulláját, melyben magyarázkodik korábbi kirohanásai miatt, s nyilvánvalóvá teszi, hogy nem akar beleszólni a világi államok ügyeibe, ő csupán a saját jogos bevételét védi. Végül Fülöp hajlandó volt békét kötni (ennek egyik feltétele volt, hogy Bonifác avassa szentté Fülöp nagyapját, IX. Lajos lovagkirályt); az angol–francia ellentét is lezárult, amelyet házassággal is tartóssá tettek (Fülöp az angol király fiához, II. Eduárdhoz adta hozzá Izabella nevű lányát). 1303. szeptember 3-án Fülöp martalócai megostromolták a pápa anagni palotáját, több bíborost meggyilkoltak, Bonifácot elfogták, aki a kínzásai során szerzett sebesüléseibe október 11-én belehalt.

Az itáliai szál 
A francia királlyal való torzsalkodás idején a pápai állam területén is feszültté vált a helyzet. A hagyományosan ghibellin (az invesztitúraharcokban a császárt támogató) Colonna család két tagja: Jacopo és unokaöccse, Pietro a bíborosi kollégium tagjai voltak, óriási befolyással rendelkeztek. Hosszú időkre volt visszavezethető a (hagyományosan guelf, azaz pápa-párti) Orsinikkel való vetélkedésük. Az Orsinik segítették hatalomra Bonifácot is, s egy részről ez volt az oka annak, hogy a Colonnák nem kedvelték az új pápát, mert a családjukon belüli birtokperek (Jacopo kitagadta testvéreit az örökségből) ügyében Jacopo testvérei a pápától kértek segítséget, aki kötelezte Jacopót, hogy adja vissza a testvéreket megillető birtokrészeket. Erre válaszként ő megtagadta az engedelmességet mondván, hogy Bonifác csak trónbitorló, s elődje a törvényes pápa, ezért nem köteles neki engedelmeskedni.   
 
Szép Fülöp francia király uralkodásának idején Franciaország nagyhatalmi szerepbe került, a Német-római Birodalom pedig hanyatlott. Az erős Franciaország többek között befolyása alá vonta a pápaságot is, annak székhelyét áttették Avignonba, és ezentúl a pápai trónra franciák kerültek, akik az erős francia királyságra támaszkodva igyekeztek megerősíteni az egyházon belüli hatalmukat. XI. Gergely, a történelem hetedik, egyben utolsó avignoni pápája a legenda szerint Sziénai Szent Katalin rábeszélésére és személyes támogatásával 1376 őszén útra kelt Rómába, és 1377. január 17-én bevonult az „örök városba”. Gergely költözködése nyomán véget ért az avignoni fogság közel hetven éven át tartó időszaka. A pápa hazatérése után azonban súlyos válságidőszak és ideiglenes szakadás következett a római katolikus egyház életében.

Avignoni pápák 
 V. Kelemen (1305–1314) – 1309-től tartózkodik Avignonban
 XXII. János (1316–1334)
 V. Miklós (1328–1330)
 XII. Benedek (1334–1342)
 VI. Kelemen (1342–1352)
 VI. Ince (1352–1362)
 V. Orbán (1362–1370)
 XI. Gergely (1370–1378)

Jegyzetek

Kapcsolódó szócikkek 
 Pápaság a középkorban

Pápai állam
Avignon
Az avignoni fogság azt azésközötti időszakot jelöli , amelynek során a pápa székhelyét – Róma helyett – a Rhône folyó mentén található franciaországi Avignon városába helyezték át . Az avignoni fogság volt a katolikus egyház történetének utolsó olyan időszaka , amikor a pápák önszántukból hagyták el Rómát . Előzmények IV . Miklós pápa halálát követően júliusén V . Celesztint választották pápává , aki – mivel korábban szerzetes volt – nem értett a politikához , sokkal inkább imádkozással töltötte napjait , s ezért könnyen befolyásolható volt . Benedetto Gaetani bíboros nagy hatást gyakorolt rá , s végül elérte azt is , hogydecemberében Celesztin – a történelemben első pápaként – aláírja lemondását . Tíz nappal később Gaetanit VIII. Bonifác néven választották meg pápává , aki ebben a minőségében rövidesen hozzá is kezdett az invesztitúraharcok után a pápaság III. Sándor pápa által megszilárdított pozíciójának a világi hatalommal szembeni megerősítéséhez . Bonifác szeretett volna egy újabb keresztes hadjáratot indítani a Szentföldre , ám a legfontosabb európai hatalmak : Franciaország és Anglia háborút viselt egymás ellen , így az ő segítségükre nem lehetett számítani . A pápa megkísérelte kibékíteni a feleket , ám ekkor ő maga lett újabb konfliktus okozója , hiszen tudomására jutott , hogy a francia király ( Szép Fülöp ) a háborús kiadásait az egyházi jövedelmek és birtokok lefoglalásából származó összegekkel finanszírozza . Emiatt Bonifác kiadta a Clericis laicos kezdetű pápai bulláját , amelyben felszólította a világi uralkodókat , hogy hagyjanak fel az egyházi jövedelmek lefoglalásával , hiszen ehhez nincsen joguk . Erre válaszképpen Fülöp rendeleti úton megtiltotta az országából a pápai állam felé irányuló nemesfém- és élelmiszer-kivitelt , emiatt a pápának be kellett hódolnia , hiszen szorult helyzetbe került.ben kénytelen volt kibocsájtani az Ineffabilis amor kezdetű bulláját , melyben magyarázkodik korábbi kirohanásai miatt , s nyilvánvalóvá teszi , hogy nem akar beleszólni a világi államok ügyeibe , ő csupán a saját jogos bevételét védi . Végül Fülöp hajlandó volt békét kötni ( ennek egyik feltétele volt , hogy Bonifác avassa szentté Fülöp nagyapját , IX . Lajos lovagkirályt ) ; az angol–francia ellentét is lezárult , amelyet házassággal is tartóssá tettek ( Fülöp az angol király fiához , II. Eduárdhoz adta hozzá Izabella nevű lányát ) . szeptemberán Fülöp martalócai megostromolták a pápa anagni palotáját , több bíborost meggyilkoltak , Bonifácot elfogták , aki a kínzásai során szerzett sebesüléseibe októberén belehalt . Az itáliai szál A francia királlyal való torzsalkodás idején a pápai állam területén is feszültté vált a helyzet . A hagyományosan ghibellin ( az invesztitúraharcokban a császárt támogató ) Colonna család két tagja : Jacopo és unokaöccse , Pietro a bíborosi kollégium tagjai voltak , óriási befolyással rendelkeztek . Hosszú időkre volt visszavezethető a ( hagyományosan guelf , azaz pápa-párti ) Orsinikkel való vetélkedésük . Az Orsinik segítették hatalomra Bonifácot is , s egy részről ez volt az oka annak , hogy a Colonnák nem kedvelték az új pápát , mert a családjukon belüli birtokperek ( Jacopo kitagadta testvéreit az örökségből ) ügyében Jacopo testvérei a pápától kértek segítséget , aki kötelezte Jacopót , hogy adja vissza a testvéreket megillető birtokrészeket . Erre válaszként ő megtagadta az engedelmességet mondván , hogy Bonifác csak trónbitorló , s elődje a törvényes pápa , ezért nem köteles neki engedelmeskedni . Szép Fülöp francia király uralkodásának idején Franciaország nagyhatalmi szerepbe került , a Német-római Birodalom pedig hanyatlott . Az erős Franciaország többek között befolyása alá vonta a pápaságot is , annak székhelyét áttették Avignonba , és ezentúl a pápai trónra franciák kerültek , akik az erős francia királyságra támaszkodva igyekeztek megerősíteni az egyházon belüli hatalmukat. XI. Gergely , a történelem hetedik , egyben utolsó avignoni pápája a legenda szerint Sziénai Szent Katalin rábeszélésére és személyes támogatásávalőszén útra kelt Rómába , és januárén bevonult az „ örök városba” . Gergely költözködése nyomán véget ért az avignoni fogság közel hetven éven át tartó időszaka . A pápa hazatérése után azonban súlyos válságidőszak és ideiglenes szakadás következett a római katolikus egyház életében . Avignoni pápák V . Kelemen1314 ) –től tartózkodik Avignonban XXII. János1334 ) V . Miklós1330 ) XII. Benedek1342 ) VI. Kelemen1352 ) VI. Ince1362 ) V . Orbán1370 ) XI. Gergely1378 ) Jegyzetek Kapcsolódó szócikkek Pápaság a középkorban Pápai állam Avignon