Észak-koreai irodalom
Az észak-koreai irodalom története Korea kettészakadásával kezdődik. A szocialista államberendezkedés az irodalomra politikai eszközként tekint, melynek feladata kezdetben az új szocialista társadalmi berendezkedés elősegítése, majd az észak-koreai eszmék, a dzsucse propagálása lett. Az irodalom központi témakörei a Kim család dicsőítése, a szocialista ország felsőbbrendűségének hirdetése, valamint a külső ellenség, az Amerikai Egyesült Államok és Dél-Korea kritikája.

Története

1940-es és 1950-es évek 
Észak-Koreában a kettéválást követően az irodalom elsődleges szerepe a kommunizmus eszméjének terjesztése, az új szocialista társadalom kiépítésének segítése volt. 1946-ban megalakult az Észak-koreai Irodalmi és Művészeti Szövetség, melynek legfontosabb tagjai,  (리기영, 1896–1988),  (한설야, 1901–1963),  (안함광, 1910–1982),  (송영, 1903–1979),  (박세영, 1902–1989) és  (리동규, 1913–1951) Szöulból Phenjanba költöztek, hogy a számukra megfelelő ideológiát kövessék. A korszakra a szocialista realizmus és a forradalmi romantika volt jellemző.

A kezdeti időszakban az orosz-koreai származású  (조기천, 1913–1951) került középpontba olyan versekkel, mint a  (두만강; „Tumen folyó”) vagy a  (땅의노래, „A föld dala”). A korszak másik prominens költője  (강승한, 1918–1950) volt, aki a  (한라산, „Halla-hegy”) című költeményével vált ismertté 1948-ban. A prózát olyan írók dominálták, akik már a gyarmati időszak alatt is a proletár irodalmat szorgalmazták, beleértve ot és  is.

A koreai háborút követően a párt tisztogatásokat végzett és számos, délről érkezett írót eltávolítottak az irodalmi körökből. A megmaradt írók feladata az újjáépítési és gazdasági propaganda terjesztése lett. Megjelentek az olyan művek, melyek Kim Ir Szen japánellenes hősiességét és a háború alatti vezetői képességeit dicsőítették, valamint kritizálták az amerikai katonai politikát és a dél-koreai társadalmat. A prózai művek a munkások mozgósítását, buzdítását tűzték ki célul, az újjáépítési munkálatok elősegítésére. Ezek a regények, mint például   (시련 속에서, „Nehézségben”) című munkája, az egyéni boldogulás feladását, az osztályszolidaritást hangsúlyozták, ünnepelve a munkások erőn felüli igyekezetét. Ebből az időszakból két regény emelkedik ki, az egyik   (서산대사) című műve, mely a 16. századi japán megszállás idején játszódik, főszereplője egy szerzetesekből álló hadsereg. A történet analógiája azonban a koreai háborúnak, amikor az ENSZ serege megtámadta Phenjant. A másik, kritikailag elismert mű   (두만강; „Tumen folyó”) című, három részletben kiadott regénye, mely a -dinasztia összeomlásától a japán gyarmatosítással bezárólag vizsgálja, hogyan formálódik osztállyá a parasztság. Az író itt is hű marad a szocialista realizmushoz, és összefonja Kim Ir Szen ideológiai küzdelmét a parasztok feudalizmus elleni harcával.

1960-as és 1970-es évek 
Az 1960 utáni irodalom központi témája a dzsucse, valamint a „nemzeti irodalmi forma” megteremtése, ami Peter H. Lee szerint „a proletárok által vezetett marxista-leninista forradalom művészi kifejezésmódjának tekintett japánellenes forradalmi irodalom elpusztíthatatlan modellként szolgált, melyet a szocialista irodalomnak mindenképp imitálnia kellett.” A dzsucse-irodalom a 70-es évekre teljesen elfogadottá és elterjedtté vált Észak-Koreában és három kategóriára osztható. Az első Kim Ir Szen munkásságát élteti, a második a koreai szocialista állam nagyságát hangsúlyozza, a harmadik pedig a Dél-Koreával való „forradalmi újraegyesülést” propagálja. A legfontosabb ezek közül Kim Ir Szen éltetése volt, a Kim család alapján számos irodalmi hős született. Ez a tendencia a költészetben is megfigyelhető. Olyan sok, Kimet éltető vers született azóta, hogy az óda (송가, ) műfaján belül saját kategóriája létezik. Számos irodalmi mű központi témája a szocialista nemzet felépítése,   (백일홍, „Rézvirág”) című művének főszereplője például egy vidéki vasúti őr, akinek a felesége inkább városban szeretne lakni, de aztán férje és a férfi munkatársainak önkéntességéből fakadó lelkesedés őt is magával ragadja és végül maga is jelentkezik a munkára.

1980-as évek
Az 1980-as évekre két irodalmi trend volt a jellemző: a -féle dzsucsepolitika propagálása és a dél-koreai történések éles kritikája, ellentétbe állítva a „szocialista állam nagyságával”. Kim ábrázolása eltér apjáétól, nem forradalmi hősként ünneplik, hanem bölcs humanistaként, aki sokszor nem főszereplője a műnek, hanem a probléma megoldójaként, és az „emberi szeretet megtestesítőjeként” jelenik meg, aki hétköznapi emberek hétköznapi gondjaival foglalkozik. A Dél-Koreára összpontosító művek jórészt a kvagndzsui felkeléssel foglalkoznak, és eltorzítva, egyoldalúan mutatják be az eseményeket, felnagyítva a dél-koreai szegénységet, mindezt annak érdekében, hogy hangsúlyozzák a szocialista berendezkedés felsőbbrendűségét.

1990-es évektől

Az 1990-es évek előtt az észak-koreai irodalomra jellemző „szocialista éden”-megközelítés, ahol mindenki egyenlő, nemre, korra, foglalkozásra való tekintet nélkül és boldogan, idilli körülmények között él, elkezdett realisztikusabb formát ölteni, amihez hozzájárult a '90-es évek közepén kitörő éhínség is. A korábban változatosan étkezőnek és boldognak ábrázolt parasztok a 20. század végi, 21. század eleji művekben már élelemhiánnyal küzdenek, a húst felváltja a burgonya és a kukorica, és bár az emberek továbbra is „osztoznak a szocialista értékekbe vetett hiten, legalább néha érezhetik magukat fáradtnak, unottnak vagy fásultnak.” A párt tisztségviselői sem jelennek meg már angyali jótevőként, akik finoman segítik az emberek boldogulását, hanem sokszor kemény és követelményeket támasztó vezetőkét tűnnek fel, akik megszervezik az emberek életét és munkáját. E miatt az irodalmi váltás miatt több kritikus is úgy véli, Észak-Koreában most már megengedett, hogy más témákról is írjanak, és az enyhe kritika is elfogadott. Tatiana Gabroussenko, az Ausztrál Nemzeti Egyetem kutatója szerint azonban ezek a művek nem szállnak szembe a szocialista ideológiával, a korábban felépített dzsucse-értékrenddel, és társadalmi kritikát sem fogalmaznak meg. A hősök szenvedését, az ország problémáit nem a rendszer okozza, hanem a külső ellenség (az USA, Dél-Korea), akik miatt több pénzt kell költeni a védelemre (a hadseregre).

Megjegyzések

Jegyzetek

Források
   , via JSTOR
  

 
Irodalom
Az észak-koreai irodalom története Korea kettészakadásával kezdődik . A szocialista államberendezkedés az irodalomra politikai eszközként tekint , melynek feladata kezdetben az új szocialista társadalmi berendezkedés elősegítése , majd az észak-koreai eszmék , a dzsucse propagálása lett . Az irodalom központi témakörei a Kim család dicsőítése , a szocialista ország felsőbbrendűségének hirdetése , valamint a külső ellenség , az Amerikai Egyesült Államok és Dél-Korea kritikája . Története 1940-es éses évek Észak-Koreában a kettéválást követően az irodalom elsődleges szerepe a kommunizmus eszméjének terjesztése , az új szocialista társadalom kiépítésének segítése volt.ban megalakult az Észak-koreai Irodalmi és Művészeti Szövetség , melynek legfontosabb tagjai , ( 리기영,1988 ) , ( 한설야, 1963 ) , ( 안함광, 1982 ) , ( 송영,1979 ) , ( 박세영, 1989 ) és ( 리동규,1951 ) Szöulból Phenjanba költöztek , hogy a számukra megfelelő ideológiát kövessék . A korszakra a szocialista realizmus és a forradalmi romantika volt jellemző . A kezdeti időszakban az orosz-koreai származású ( 조기천,1951 ) került középpontba olyan versekkel , mint a ( 두만강 ; „ Tumen folyó” ) vagy a ( 땅의노래 , „ A föld dala” ) . A korszak másik prominens költője ( 강승한,1950 ) volt , aki a ( 한라산 , „ Halla-hegy” ) című költeményével vált ismerttéban . A prózát olyan írók dominálták , akik már a gyarmati időszak alatt is a proletár irodalmat szorgalmazták , beleértve ot és is . A koreai háborút követően a párt tisztogatásokat végzett és számos , délről érkezett írót eltávolítottak az irodalmi körökből . A megmaradt írók feladata az újjáépítési és gazdasági propaganda terjesztése lett . Megjelentek az olyan művek , melyek Kim Ir Szen japánellenes hősiességét és a háború alatti vezetői képességeit dicsőítették , valamint kritizálták az amerikai katonai politikát és a dél-koreai társadalmat . A prózai művek a munkások mozgósítását , buzdítását tűzték ki célul , az újjáépítési munkálatok elősegítésére . Ezek a regények , mint például ( 시련 속에서 , „ Nehézségben” ) című munkája , az egyéni boldogulás feladását , az osztályszolidaritást hangsúlyozták , ünnepelve a munkások erőn felüli igyekezetét . Ebből az időszakból két regény emelkedik ki , az egyik ( 서산대사 ) című műve , mely a századi japán megszállás idején játszódik , főszereplője egy szerzetesekből álló hadsereg . A történet analógiája azonban a koreai háborúnak , amikor az ENSZ serege megtámadta Phenjant . A másik , kritikailag elismert mű ( 두만강 ; „ Tumen folyó” ) című , három részletben kiadott regénye , mely a -dinasztia összeomlásától a japán gyarmatosítással bezárólag vizsgálja , hogyan formálódik osztállyá a parasztság . Az író itt is hű marad a szocialista realizmushoz , és összefonja Kim Ir Szen ideológiai küzdelmét a parasztok feudalizmus elleni harcával . 1960-as éses évek Azutáni irodalom központi témája a dzsucse , valamint a „ nemzeti irodalmi forma” megteremtése , ami Peter H. Lee szerint „ a proletárok által vezetett marxista-leninista forradalom művészi kifejezésmódjának tekintett japánellenes forradalmi irodalom elpusztíthatatlan modellként szolgált , melyet a szocialista irodalomnak mindenképp imitálnia kellett.” A dzsucse-irodalom aes évekre teljesen elfogadottá és elterjedtté vált Észak-Koreában és három kategóriára osztható . Az első Kim Ir Szen munkásságát élteti , a második a koreai szocialista állam nagyságát hangsúlyozza , a harmadik pedig a Dél-Koreával való „ forradalmi újraegyesülést” propagálja . A legfontosabb ezek közül Kim Ir Szen éltetése volt , a Kim család alapján számos irodalmi hős született . Ez a tendencia a költészetben is megfigyelhető . Olyan sok , Kimet éltető vers született azóta , hogy az óda ( 송가 , ) műfaján belül saját kategóriája létezik . Számos irodalmi mű központi témája a szocialista nemzet felépítése , ( 백일홍 , „ Rézvirág” ) című művének főszereplője például egy vidéki vasúti őr , akinek a felesége inkább városban szeretne lakni , de aztán férje és a férfi munkatársainak önkéntességéből fakadó lelkesedés őt is magával ragadja és végül maga is jelentkezik a munkára . 1980-as évek Azas évekre két irodalmi trend volt a jellemző : a -féle dzsucsepolitika propagálása és a dél-koreai történések éles kritikája , ellentétbe állítva a „ szocialista állam nagyságával” . Kim ábrázolása eltér apjáétól , nem forradalmi hősként ünneplik , hanem bölcs humanistaként , aki sokszor nem főszereplője a műnek , hanem a probléma megoldójaként , és az „ emberi szeretet megtestesítőjeként” jelenik meg , aki hétköznapi emberek hétköznapi gondjaival foglalkozik . A Dél-Koreára összpontosító művek jórészt a kvagndzsui felkeléssel foglalkoznak , és eltorzítva , egyoldalúan mutatják be az eseményeket , felnagyítva a dél-koreai szegénységet , mindezt annak érdekében , hogy hangsúlyozzák a szocialista berendezkedés felsőbbrendűségét . 1990-es évektől Azes évek előtt az észak-koreai irodalomra jellemző „ szocialista éden”-megközelítés , ahol mindenki egyenlő , nemre , korra , foglalkozásra való tekintet nélkül és boldogan , idilli körülmények között él , elkezdett realisztikusabb formát ölteni , amihez hozzájárult a '90-es évek közepén kitörő éhínség is . A korábban változatosan étkezőnek és boldognak ábrázolt parasztok a század végi , század eleji művekben már élelemhiánnyal küzdenek , a húst felváltja a burgonya és a kukorica , és bár az emberek továbbra is „ osztoznak a szocialista értékekbe vetett hiten , legalább néha érezhetik magukat fáradtnak , unottnak vagy fásultnak.” A párt tisztségviselői sem jelennek meg már angyali jótevőként , akik finoman segítik az emberek boldogulását , hanem sokszor kemény és követelményeket támasztó vezetőkét tűnnek fel , akik megszervezik az emberek életét és munkáját . E miatt az irodalmi váltás miatt több kritikus is úgy véli , Észak-Koreában most már megengedett , hogy más témákról is írjanak , és az enyhe kritika is elfogadott . Tatiana Gabroussenko , az Ausztrál Nemzeti Egyetem kutatója szerint azonban ezek a művek nem szállnak szembe a szocialista ideológiával , a korábban felépített dzsucse-értékrenddel , és társadalmi kritikát sem fogalmaznak meg . A hősök szenvedését , az ország problémáit nem a rendszer okozza , hanem a külső ellenség ( az USA , Dél-Korea ) , akik miatt több pénzt kell költeni a védelemre ( a hadseregre ) . Megjegyzések Jegyzetek Források , via JSTOR Irodalom