Restormel-vár
A Restormel-vár (korni nyelven  Kastel Rostorrmel) középkori normann erőd az angliai Cornwallban, Lostwithiel községtől nem messze. A Fowey folyó partján fekszik és a  launcestoni, tintageli és Trematon-vár mellett az egyik legjelentősebb normann erőd a megyében. Restormel tökéletes kör alaprajzáról ismert. Egykor Cornwall earljének fényűző rezidenciája volt, az angol forradalmat követő években azonban elpusztult. A turisták által is látogatható romokat ma az English Heritage gondozza.

Építészete 

A Restormel-vár egy eredetileg kétszintes, belső várudvarral készült, tökéletesen kör alaprajzú, palából épült shell keep. A helyiségeket a várfal belső oldalára felfűzve alakították ki, mely a 13. századi divat egyik szélsőséges példája volt. Az erődben helyet kapott egy konyha, egy nagyterem, vendégszobák, a várúr magánlakosztálya és egy kápolna is. Vizet egy természetes forrás biztosított. A belső vár egy négyzetes alaprajzú, mára többnyire romos kaputornyon keresztül érhető el. Ez a torony lehetett a vár első, részben kőből épült eleme. Az ezzel szemben álló toronyban kapott helyet a várkápolna. Korábban létezett egy, a külső várudvart szegélyező várfal is, ez azonban nyom nélkül elpusztult. A történelmi feljegyzések szerint egy kútbörtön is létezett, mára azonban ez is megsemmisült.

Amikor a korábban itt álló, fából és földből készült erődöt kőből megerősítették, a munkások a hagyományostól eltérő technikát alkalmaztak: a falak alapjait először kb. 1,8 m mélyre levitték és az eredetileg magasabb várdomb tetejét részben elkotorták. Ezzel szemben a tipikus átalakítás az volt, hogy a várdomb tetején körbe falazták fel az új szerkezeteket.

Története 
A vár valószínűleg a normann inváziót követően, 1100 körül épült, építését Baldwin Fitz Turstin helyi főszolgabíró rendelte el. Az eredeti vár egy földhalomvár lehetett, és egy szarvas park közepén kapott helyet. Emellett a Fowey folyó elsődleges átkelőjét felügyelte, mely fontos stratégiai pontnak számított. Később a folyó felsőbb szakaszán építettek egy hidat, így ennek jelentősége csökkent. A helyszín nem a legtökéletesebb egy vár felépítéséhez, ideálisnak bizonyult azonban a nagyobb vadászatok megrendezéséhez, ezért feltételezhető, hogy kiválasztásakor nem csak a stratégiai szempontokat vették figyelembe.

1192 és 1225 között Robert de Cardinham volt a vár ura. Ő rendelte el a belső védőfalak felépítését és a kaputorony kőből történő átépítését, így a vár mai kinézete is neki köszönhető. Ekkoriban alapították a közeli Lostwithie falut is. A vár évekig a Cardinhamok tulajdona volt, akik szívesebben időztek itt, mint korábbi Old Cardinhami várukban. Amikor Andrew de Cardinham lánya, Isolda de Cardinham, hozzáment Thomas de Tracey-hez, Restormel 1264-ig de Tracey tulajdona lett.

A III. Henrik idején kitörő belső harcok során 1264-ben Simon de Montfort, Leicester 6. earlje harc nélkül elfoglalta a várat. Erre válaszul Cornwall korábbi főszolgabírója, Sir Ralph Arundell 1265-ben a vár ellen indult. Isolda de Cardinham végül 1270-ben III. Henrik öccsének és Cornwall earljének, Richárdnak adta a várat. Miután Richárd 1271-ben meghalt, fia, Edmund Restormelt tette meg birtokai gazdasági központjává. Felépíttette a belső termeket, aminek köszönhetően a vár egy kisebbfajta kastéllyá vált, melyben fényűző lakhely és vezetékes víz is volt. Restormel adott otthont az ónbányászok törvényszékének és innen felügyelték a falu jövedelmező ónbányáit is.

Edmund 1299-es halálát követően Restormel az angol királyra szállt, 1337-ben a Cornwalli Hercegség 17 ősi kastélyának (antiqua maneria) egyike lett. Annak ellenére, hogy ritkán használták, Eduárd walesi herceg 1354-ben és 1365-ben is a várba látogatott. Ezek alkalmából a várba hívta hűbéreseit, akik megerősítették neki tett esküjüket. Gascogne elvesztését követően a várból az ingóságokat más főúri rezidenciákra szállították. Várúr hiányában előtérbe került a várgondnokság szerepe és a birtok hatékony gazdálkodásáról vált híressé.

Restormel csupán egyszer vált katonai tevékenység helyszínévé: az angol forradalom idején I. Károly csapatai sikeresen elfoglalták a köztársaságpártiaktól. A király csapatait Sir Richard Grenville, egy helyi nemes vezette, aki már a polgárháború kitörése előtt a fowey-i parlament tagja volt. Grenville 1644. augusztus 21-én rohanta le a várat.

Azt nem tudni, hogy a forradalom győztesei szándékosan rombolták-e le, de 1740-re a várból már csak romok álltak. Idővel népszerű turisztikai célponttá vált, 1846-ban a Fowey folyón felhajózva még a királyi család is meglátogatta.

A vár napjainkban 
1925-ben Cornwall hercege, a később VIII. Eduárd néven trónra lépő Eduárd az államra bízta a várat. A Restormel-vár ma népszerű turisztikai célpont és védett műemlék, melyet az English Heritage gondoz.

1999-ben a megújított cornwalli ónbányászok törvényszékének néhány tagja több cornwalli műemlékről, többek között a Restormel-várról is eltávolította az angol örökségvédelem tábláit. Tettüket azzal magyarázták, hogy a helyszínek a cornwalli örökség részei, nem az angolé, így ennek megfelelő táblákat kellene kihelyezni. Az ügy következményeként a szervezet három tagjának bírságot és kártérítést kellett fizetnie.

2007-ben a British Archaeology című újság hírt adott egy római kori erőd maradványainak felfedezéséről Restormeltől nem messze.

Jegyzetek

Források 
Creighton, O. H. (2002) Castles and Landscapes: Power, Community and Fortification in Medieval England. London: Equinox.
Davies, R. R. és Brendan Smith. (2009) Lords and Lordship in the British Isles in the Late Middle Ages. Oxford: Oxford University Press.
Deacon, Bernard. (2010) Cornwall & the Cornish. Penzance: Hodge.
Emery, Anthony. (2006) Greater Medieval Houses of England and Wales, 1300–1500: Southern England. Cambridge: Cambridge University Press.
Hull, Lise és Stephen Whitehorne. (2008) Great Castles of Britain & Ireland. London: New Holland Publishers.
Long, Peter. (2003) The Hidden Places of Cornwall. Aldermaston, Travel Publishing. 
Memegalos, Florene S. (2007) George Goring (1608–1657): Caroline Courtier and Royalist General. Aldershot: Ashgate.
Naylor, Robert és John Naylor. From John O' Groats to Land's End. Middlesex: The Echo Library.
Oman, Charles. (1926) Castles.. London: Great Western Railway.
Palliser, D. M. (2000) The Cambridge Urban History of Britain: 600 – 1540, Volume 1. Cambridge: Cambridge University Press.
Pettifer, Adrian. (1995) English Castles: A Guide by Counties. Woodbridge: Boydell Press.
Pounds, Norman John Greville. (1990) The Medieval Castle in England and Wales: a social and political history. Cambridge: Cambridge University Press.
Steane, John. (1985) The Archaeology of Medieval England and Wales, Volume 1985, Part 2. Beckenham: Croom Helm.

Fordítás

További információk 

A vár az English Heritage honlapján

Kapcsolódó szócikkek 
Nagy-Britannia és Írország várai és kastélyai

Az Egyesült Királyság középkori építményei
Anglia várai
Cornwall
A Restormel-vár ( korni nyelven Kastel Rostorrmel ) középkori normann erőd az angliai Cornwallban , Lostwithiel községtől nem messze . A Fowey folyó partján fekszik és a launcestoni , tintageli és Trematon-vár mellett az egyik legjelentősebb normann erőd a megyében . Restormel tökéletes kör alaprajzáról ismert . Egykor Cornwall earljének fényűző rezidenciája volt , az angol forradalmat követő években azonban elpusztult . A turisták által is látogatható romokat ma az English Heritage gondozza . Építészete A Restormel-vár egy eredetileg kétszintes , belső várudvarral készült , tökéletesen kör alaprajzú , palából épült shell keep . A helyiségeket a várfal belső oldalára felfűzve alakították ki , mely a századi divat egyik szélsőséges példája volt . Az erődben helyet kapott egy konyha , egy nagyterem , vendégszobák , a várúr magánlakosztálya és egy kápolna is . Vizet egy természetes forrás biztosított . A belső vár egy négyzetes alaprajzú , mára többnyire romos kaputornyon keresztül érhető el . Ez a torony lehetett a vár első , részben kőből épült eleme . Az ezzel szemben álló toronyban kapott helyet a várkápolna . Korábban létezett egy , a külső várudvart szegélyező várfal is , ez azonban nyom nélkül elpusztult . A történelmi feljegyzések szerint egy kútbörtön is létezett , mára azonban ez is megsemmisült . Amikor a korábban itt álló , fából és földből készült erődöt kőből megerősítették , a munkások a hagyományostól eltérő technikát alkalmaztak : a falak alapjait először kb.8 m mélyre levitték és az eredetileg magasabb várdomb tetejét részben elkotorták . Ezzel szemben a tipikus átalakítás az volt , hogy a várdomb tetején körbe falazták fel az új szerkezeteket . Története A vár valószínűleg a normann inváziót követően,körül épült , építését Baldwin Fitz Turstin helyi főszolgabíró rendelte el . Az eredeti vár egy földhalomvár lehetett , és egy szarvas park közepén kapott helyet . Emellett a Fowey folyó elsődleges átkelőjét felügyelte , mely fontos stratégiai pontnak számított . Később a folyó felsőbb szakaszán építettek egy hidat , így ennek jelentősége csökkent . A helyszín nem a legtökéletesebb egy vár felépítéséhez , ideálisnak bizonyult azonban a nagyobb vadászatok megrendezéséhez , ezért feltételezhető , hogy kiválasztásakor nem csak a stratégiai szempontokat vették figyelembe . 1192 ésközött Robert de Cardinham volt a vár ura . Ő rendelte el a belső védőfalak felépítését és a kaputorony kőből történő átépítését , így a vár mai kinézete is neki köszönhető . Ekkoriban alapították a közeli Lostwithie falut is . A vár évekig a Cardinhamok tulajdona volt , akik szívesebben időztek itt , mint korábbi Old Cardinhami várukban . Amikor Andrew de Cardinham lánya , Isolda de Cardinham , hozzáment Thomas de Tracey-hez , Restormelig de Tracey tulajdona lett . A III. Henrik idején kitörő belső harcok soránben Simon de Montfort , Leicester earlje harc nélkül elfoglalta a várat . Erre válaszul Cornwall korábbi főszolgabírója , Sir Ralph Arundellben a vár ellen indult . Isolda de Cardinham végülben III. Henrik öccsének és Cornwall earljének , Richárdnak adta a várat . Miután Richárdben meghalt , fia , Edmund Restormelt tette meg birtokai gazdasági központjává . Felépíttette a belső termeket , aminek köszönhetően a vár egy kisebbfajta kastéllyá vált , melyben fényűző lakhely és vezetékes víz is volt . Restormel adott otthont az ónbányászok törvényszékének és innen felügyelték a falu jövedelmező ónbányáit is . Edmundes halálát követően Restormel az angol királyra szállt, ben a Cornwalli Hercegségősi kastélyának ( antiqua maneria ) egyike lett . Annak ellenére , hogy ritkán használták , Eduárd walesi hercegben ésben is a várba látogatott . Ezek alkalmából a várba hívta hűbéreseit , akik megerősítették neki tett esküjüket . Gascogne elvesztését követően a várból az ingóságokat más főúri rezidenciákra szállították . Várúr hiányában előtérbe került a várgondnokság szerepe és a birtok hatékony gazdálkodásáról vált híressé . Restormel csupán egyszer vált katonai tevékenység helyszínévé : az angol forradalom idején I. Károly csapatai sikeresen elfoglalták a köztársaságpártiaktól . A király csapatait Sir Richard Grenville , egy helyi nemes vezette , aki már a polgárháború kitörése előtt a fowey-i parlament tagja volt . Grenville augusztusén rohanta le a várat . Azt nem tudni , hogy a forradalom győztesei szándékosan rombolták-e le , dere a várból már csak romok álltak . Idővel népszerű turisztikai célponttá vált,ban a Fowey folyón felhajózva még a királyi család is meglátogatta . A vár napjainkban 1925-ben Cornwall hercege , a később VIII. Eduárd néven trónra lépő Eduárd az államra bízta a várat . A Restormel-vár ma népszerű turisztikai célpont és védett műemlék , melyet az English Heritage gondoz . 1999-ben a megújított cornwalli ónbányászok törvényszékének néhány tagja több cornwalli műemlékről , többek között a Restormel-várról is eltávolította az angol örökségvédelem tábláit . Tettüket azzal magyarázták , hogy a helyszínek a cornwalli örökség részei , nem az angolé , így ennek megfelelő táblákat kellene kihelyezni . Az ügy következményeként a szervezet három tagjának bírságot és kártérítést kellett fizetnie . 2007-ben a British Archaeology című újság hírt adott egy római kori erőd maradványainak felfedezéséről Restormeltől nem messze . Jegyzetek Források Creighton , O. H.Castles and Landscapes : Power , Community and Fortification in Medieval England . London : Equinox . Davies , R. R. és Brendan Smith.Lords and Lordship in the British Isles in the Late Middle Ages . Oxford : Oxford University Press . Deacon , Bernard.Cornwall & the Cornish . Penzance : Hodge . Emery , Anthony.Greater Medieval Houses of England and Wales, 1500 : Southern England . Cambridge : Cambridge University Press . Hull , Lise és Stephen Whitehorne.Great Castles of Britain & Ireland . London : New Holland Publishers . Long , Peter.The Hidden Places of Cornwall . Aldermaston , Travel Publishing . Memegalos , Florene S.George Goring1657 ) : Caroline Courtier and Royalist General . Aldershot : Ashgate . Naylor , Robert és John Naylor . From John O' Groats to Land's End . Middlesex : The Echo Library . Oman , Charles.Castles . . London : Great Western Railway . Palliser , D. M.The Cambridge Urban History of Britain:– Volume Cambridge : Cambridge University Press . Pettifer , Adrian.English Castles : A Guide by Counties . Woodbridge : Boydell Press . Pounds , Norman John Greville.The Medieval Castle in England and Wales : a social and political history . Cambridge : Cambridge University Press . Steane , John.The Archaeology of Medieval England and Wales , Volume Part Beckenham : Croom Helm . Fordítás További információk A vár az English Heritage honlapján Kapcsolódó szócikkek Nagy-Britannia és Írország várai és kastélyai Az Egyesült Királyság középkori építményei Anglia várai Cornwall