Slivnica (Posedarje)
Slivnica () falu Horvátországban Zára megyében. Közigazgatásilag Posedarjéhoz tartozik.

Fekvése
Zára központjától légvonalban 22 km-re, közúton 29 km-re északkeletre, községközpontjától légvonalban 4 km-re, közúton 7 km-re északnyugatra Dalmácia északi részén fekszik. A megye nagyobb területű falvai közé tartozik. Településrészei elszórtan találhatók a Velebit-csatorna, Vinjerac, Posedarje, Jovići, Grgurice és Gornji Poličnik, valamint a Novigradi-tenger, Ždrilo és a Bašćica-patak völgye által határolt területen. Határát átszeli a 106-os számú Posedarje-Pag főútvonal, melyhez mintegy húsz helyi út csatlakozik. Északkeleti része hegyes, sziklás, melynek legmagasabb pontja a 268 méter magas Oraška (Lergova), ahol egy ókori várrom is található. Alacsony része a termékeny Slivnicai mezőt tápláló Bašćica-patak márgás, homokos talajú völgye, melyet fiatal korú hordalékos elöntés borít. Éghajlata kellemes, többnyire meleg nyarakkal és enyhe telekkel. Területén gyakran fúj az erős bóra, néha viharos lökésekkel. A júliusi átlag hőmérséklet 24,5 °C, a januári 6,5 °C. Az éves csapadékmennyiség mintegy 950 mm, hó csak átlag háromévente esik. Határa északon a Velebit-csatornáig ér, ahol a Velebit-hegységre nyíló Bokulja-öbölben kitűnő strand található. Folyóvizei közül a legjelentősebb a Bašćica-patak a mellékvizeivel, de rajta kívül több forrás és kút is található a területén. Településrészei Gornja Slivnica (mely magában foglalja Bokulja vagy Zapadne-Lerge, Jukići, Brkljače, Lerge, Gusari, Čukovići, Mijolovići Gornji, Landeke és Kalaca Selo/Kalaci településeket) és Donja Slivnica (Veršići Gornji, Burelići ili Burele, Zekići, Brkljače Donje, Zekići, Lerge Donje, Žunići, Mijolovići Donji, Grgići/Mijolovići és Podastrana vagy Podgalije ahol Kneževići és Veršići Donji telepek találhatók).

Története
Slivnica területe a régészeti leletek tanúsága alapján már a korai kőkorszaktól az újkőkoron át a rézkorig folyamatosan lakott volt. Az illírek és a rómaiak idején különösen sűrűn lakták. A falu körüli dombokon három ókori liburn vár maradványai (Bokulje, Mijolovića és Lergova vagy más néven Oraška) találhatók. Közülük a legjelentősebb Oraška volt, amelyet a rómaiak is megerősítettek és innen ellenőrizték a Velebit-csatorna partján fekvő településeket, valamint a Ravni kotar nagy részét egészen Vrána térségéig felölelő területet. A rómaiak magukba olvasztották a liburn őslakosságot, így egészen a horvátok érkezéséig ez a romanizált lakosság élt ezen a vidéken. A horvátok érkezésével a 7. században a horvát nyelv és a horvát társadalmi szervezet nyert tért. A slivnicai plébánia Szent Kozma és Damján tiszteletére szentelt templomával a nini püspökséghez tartozott. Slivnicát 1301-ben és 1389-ben említik először az írásos források a középkorban a plébániájához tartozó Poričane, Bašćica, Rakita, Zidine, Podzidine, Kamenjane, Mundići, Maljine településekkel együtt. A középkori novigradi körzet egyik legrégibb települése volt. Nevét az Oraška vára alatt feltörő azonos nevű forrásról kapta. A forrás mellett épült fel a középkorban a falu temploma. A falu keleti része a korbáviai Kurjaković grófi család, nyugati része zárai nemesek birtoka volt. A 15. század elején Slivnica is velencei uralom alá került és legnagyobb része a Venier családé, később pedig a Licini családé lett. A török terjeszkedés előrehaladtával a 16. század első felére Slivica a szomszédos Vinjeraccal (Slivnica, Rimanić és Venier váraival) a keresztény végvárak első vonalába került és annak ellenére, hogy a török többször is megpróbálta elfoglalni mindvégig horvát kézen maradt, bár lakossága állandó veszélynek volt kitéve. 1759-ben megalapították a Szent Kozma és Damján plébániát, melynek szolgálatát az azonos nevű testvériség látta el. Búcsúnapját szeptember 27-én tartották. A 19. században a falu nyugati részét a vinjeraci Knežević és Veršić családok vásárolták meg, míg keleti része a zárai Benja-Posedarski grófi család uralma alá tartozott. A 19. század elején a vinjerac-slivnicai plébániát átszervezték és megalapították az önálló vinjeraci, slivnicai és selinei plébániákat, amelyek a megszűnt nini püspökség helyett a zárai érsekség ražanaci esperességéhez kerültek. A század közepén megépült a Zárát Poličnikon és Slivnicán át Vinjeraccal összekötő út. Erre az időre a középkorban épített plébániatemplom már szinte használhatatlan állapotba került ezért 1845-ben a régivel azonos tájolással két méterrel megnövelve teljes újjáépítését határozták el. A falunak 1857-ben 431, 1910-ben 636 lakosa volt. Ezt követően előbb a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság, majd Jugoszlávia része lett. A településnek 2011-ben 834 lakosa volt, akik főként mezőgazdasággal, állattenyésztéssel és turizmussal foglalkoztak.

Lakosság

Nevezetességei
Szent Kozma és Damján tiszteletére szentelt plébániatemploma 1845-ben épült. 1988-ban megújították és meghosszabbították. Egyhajós épület sekrestyével. Főoltára a szentségtartóval márványból készült, amelyen Szent Kozma és Damján vértanúk fából faragott szobra áll. Szembemiséző oltára és szenteltvíztartója kőből készült. A falak melletti talapzatokon a Gyógyító Boldogasszony és Szent József fából faragott szobrai állnak. Harangtornyában két harang található. A templom körül temető található. A plébániaház 1845-ben épült, 1897-ben és 1983-ban megújították.
A falu körüli dombokon három ókori liburn vár maradványai (Bokulje, Mijolovića és Lergova vagy más néven Oraška) találhatók. Lergova erődje a település közelében található. Az erőd hossza körülbelül 280 m, szélessége pedig 160 m. Az erődöt több méter vastag fal vette körül, amelyet megalitikus stílusban építettek. A sáncok leginkább a domb keleti oldalán láthatók, részben szárazon, egymásra rakott, megfelelően faragott kőtömbökből épültek. A hegyláb felszínén rengeteg vaskori és római kerámia található, míg a domb északnyugati oldalán több, kb. 1 méteres vastagságú fallal épített épület maradványa található.

Gazdaság
A lakosság állattartással és mezőgazdasággal foglalkozik. Az állatokat különösen Gornja Slivnica köves legelőin legeltetik. A mezőgazdaság fő területe a Bašćica-patak menti termékeny mező. Egyéb jövedelmi források a turizmus, a vadászat és a kisvállalkozások. A lakosság jelentős része tengerész, de sokan járnak dolgozni a szomszédos Posedarjéra, a 29 km-re fekvő Zárára és a megye más nagyobb településeire is.

Oktatás
A 20. század első feléig a slivnicai gyermekek a szomszédos Vinjerac iskolájába jártak. Ekkor nyílott meg a nyolcosztályos iskola, amely azonban a gyermeklétszám visszaesése miatt az 1970-es évek végén megszűnt. Azóta a posedarjei "Braća Ribar" alapiskola alsó tagozatos területi iskolájaként működik négy osztállyal.

Kultúra
2000 óta működik a település kulturális és művészeti egyesülete a KUD "Sv.Kuzman i Damjan - Slivnica", amely a helyi hagyományokat ápolja, gyűjti és előadja a helyi énekeket és táncokat.

További információk
Posedarje község hivatalos oldala 
Posedarje turisztikai irodájának honlapja 
A zárai érsekség honlapja

Jegyzetek

Fordítás

Zára megye települései
Slivnica ( ) falu Horvátországban Zára megyében . Közigazgatásilag Posedarjéhoz tartozik . Fekvése Zára központjától légvonalbankm-re , közútonkm-re északkeletre , községközpontjától légvonalbankm-re , közútonkm-re északnyugatra Dalmácia északi részén fekszik . A megye nagyobb területű falvai közé tartozik . Településrészei elszórtan találhatók a Velebit-csatorna , Vinjerac , Posedarje , Jovići , Grgurice és Gornji Poličnik , valamint a Novigradi-tenger , Ždrilo és a Bašćica-patak völgye által határolt területen . Határát átszeli aos számú Posedarje-Pag főútvonal , melyhez mintegy húsz helyi út csatlakozik . Északkeleti része hegyes , sziklás , melynek legmagasabb pontja améter magas Oraška ( Lergova ) , ahol egy ókori várrom is található . Alacsony része a termékeny Slivnicai mezőt tápláló Bašćica-patak márgás , homokos talajú völgye , melyet fiatal korú hordalékos elöntés borít . Éghajlata kellemes , többnyire meleg nyarakkal és enyhe telekkel . Területén gyakran fúj az erős bóra , néha viharos lökésekkel . A júliusi átlag hőmérséklet5 °C , a januári5 °C. Az éves csapadékmennyiség mintegymm , hó csak átlag háromévente esik . Határa északon a Velebit-csatornáig ér , ahol a Velebit-hegységre nyíló Bokulja-öbölben kitűnő strand található . Folyóvizei közül a legjelentősebb a Bašćica-patak a mellékvizeivel , de rajta kívül több forrás és kút is található a területén . Településrészei Gornja Slivnica ( mely magában foglalja Bokulja vagy Zapadne-Lerge , Jukići , Brkljače , Lerge , Gusari , Čukovići , Mijolovići Gornji , Landeke és Kalaca Selo/Kalaci településeket ) és Donja Slivnica ( Veršići Gornji , Burelići ili Burele , Zekići , Brkljače Donje , Zekići , Lerge Donje , Žunići , Mijolovići Donji , Grgići / Mijolovići és Podastrana vagy Podgalije ahol Kneževići és Veršići Donji telepek találhatók ) . Története Slivnica területe a régészeti leletek tanúsága alapján már a korai kőkorszaktól az újkőkoron át a rézkorig folyamatosan lakott volt . Az illírek és a rómaiak idején különösen sűrűn lakták . A falu körüli dombokon három ókori liburn vár maradványai ( Bokulje , Mijolovića és Lergova vagy más néven Oraška ) találhatók . Közülük a legjelentősebb Oraška volt , amelyet a rómaiak is megerősítettek és innen ellenőrizték a Velebit-csatorna partján fekvő településeket , valamint a Ravni kotar nagy részét egészen Vrána térségéig felölelő területet . A rómaiak magukba olvasztották a liburn őslakosságot , így egészen a horvátok érkezéséig ez a romanizált lakosság élt ezen a vidéken . A horvátok érkezésével a században a horvát nyelv és a horvát társadalmi szervezet nyert tért . A slivnicai plébánia Szent Kozma és Damján tiszteletére szentelt templomával a nini püspökséghez tartozott . Slivnicátben ésben említik először az írásos források a középkorban a plébániájához tartozó Poričane, Bašćica , Rakita , Zidine , Podzidine , Kamenjane , Mundići , Maljine településekkel együtt . A középkori novigradi körzet egyik legrégibb települése volt . Nevét az Oraška vára alatt feltörő azonos nevű forrásról kapta . A forrás mellett épült fel a középkorban a falu temploma . A falu keleti része a korbáviai Kurjaković grófi család , nyugati része zárai nemesek birtoka volt . A század elején Slivnica is velencei uralom alá került és legnagyobb része a Venier családé , később pedig a Licini családé lett . A török terjeszkedés előrehaladtával a század első felére Slivica a szomszédos Vinjeraccal ( Slivnica , Rimanić és Venier váraival ) a keresztény végvárak első vonalába került és annak ellenére , hogy a török többször is megpróbálta elfoglalni mindvégig horvát kézen maradt , bár lakossága állandó veszélynek volt kitéve.ben megalapították a Szent Kozma és Damján plébániát , melynek szolgálatát az azonos nevű testvériség látta el . Búcsúnapját szeptemberén tartották . A században a falu nyugati részét a vinjeraci Knežević és Veršić családok vásárolták meg , míg keleti része a zárai Benja-Posedarski grófi család uralma alá tartozott . A század elején a vinjerac-slivnicai plébániát átszervezték és megalapították az önálló vinjeraci , slivnicai és selinei plébániákat , amelyek a megszűnt nini püspökség helyett a zárai érsekség ražanaci esperességéhez kerültek . A század közepén megépült a Zárát Poličnikon és Slivnicán át Vinjeraccal összekötő út . Erre az időre a középkorban épített plébániatemplom már szinte használhatatlan állapotba került ezértben a régivel azonos tájolással két méterrel megnövelve teljes újjáépítését határozták el . A falunakbenbenlakosa volt . Ezt követően előbb a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság , majd Jugoszlávia része lett . A településnekbenlakosa volt , akik főként mezőgazdasággal , állattenyésztéssel és turizmussal foglalkoztak . Lakosság Nevezetességei Szent Kozma és Damján tiszteletére szentelt plébániatemplomaben épült.ban megújították és meghosszabbították . Egyhajós épület sekrestyével . Főoltára a szentségtartóval márványból készült , amelyen Szent Kozma és Damján vértanúk fából faragott szobra áll . Szembemiséző oltára és szenteltvíztartója kőből készült . A falak melletti talapzatokon a Gyógyító Boldogasszony és Szent József fából faragott szobrai állnak . Harangtornyában két harang található . A templom körül temető található . A plébániaházben épült,ben ésban megújították . A falu körüli dombokon három ókori liburn vár maradványai ( Bokulje , Mijolovića és Lergova vagy más néven Oraška ) találhatók . Lergova erődje a település közelében található . Az erőd hossza körülbelülm , szélessége pedigm . Az erődöt több méter vastag fal vette körül , amelyet megalitikus stílusban építettek . A sáncok leginkább a domb keleti oldalán láthatók , részben szárazon , egymásra rakott , megfelelően faragott kőtömbökből épültek . A hegyláb felszínén rengeteg vaskori és római kerámia található , míg a domb északnyugati oldalán több , kb.méteres vastagságú fallal épített épület maradványa található . Gazdaság A lakosság állattartással és mezőgazdasággal foglalkozik . Az állatokat különösen Gornja Slivnica köves legelőin legeltetik . A mezőgazdaság fő területe a Bašćica-patak menti termékeny mező . Egyéb jövedelmi források a turizmus , a vadászat és a kisvállalkozások . A lakosság jelentős része tengerész , de sokan járnak dolgozni a szomszédos Posedarjéra , akm-re fekvő Zárára és a megye más nagyobb településeire is . Oktatás A század első feléig a slivnicai gyermekek a szomszédos Vinjerac iskolájába jártak . Ekkor nyílott meg a nyolcosztályos iskola , amely azonban a gyermeklétszám visszaesése miatt azes évek végén megszűnt . Azóta a posedarjei " Braća Ribar " alapiskola alsó tagozatos területi iskolájaként működik négy osztállyal . Kultúra 2000 óta működik a település kulturális és művészeti egyesülete a KUD " Sv.Kuzman i Damjan - Slivnica " , amely a helyi hagyományokat ápolja , gyűjti és előadja a helyi énekeket és táncokat . További információk Posedarje község hivatalos oldala Posedarje turisztikai irodájának honlapja A zárai érsekség honlapja Jegyzetek Fordítás Zára megye települései