Szamatha
A szamatha (páli), (szanszkrit: शमथ, śamatha) a tudat (csitta) és a tudat mentális formációinak (szankhára) lecsendesítése a buddhista gyakorlatokban (bhávana). Ez „egyhegyű”, azaz irányított figyelmű meditációt jelent, amelyek közül a legáltalánosabb a légzésre összpontosító meditáció. A szamatha gyakorlata egyaránt jellemző mindegyik buddhista irányzatra.

A szamatha tibeti megfelelője a sjiné (wylie: zhi-gnas). A tibeti si és a sama kifejezések „megbékítést”, „lenyugtatást” vagy „lehűtést” jelentenek. A né jelentése "megmaradni" vagy "lakozni valahol", amely megegyezik a szanszkrit kifejezés utolsó szótagjával (thá).

Áttekintés
A páli kánonban a nemes nyolcrétű ösvény három részre a moralitás (síla), az elmélyedés (szamádhi) és a bölcsességre (pradnyá). A légzés tudatossága vezeti el a gyakorlót a mély koncentrációba (szamádhi), amely a tapasztalás azon foka, amelyben az érzékszervi érzékelés le van csupaszítva és a tudat egy zavartalan koncentrációban tartózkodik a tárgya segítségével (ami a légzés). Ezen keresztül érhető el a meditatív felszívódás szintje (dhjána), majd a belátásé (vipasszana), végül pedig a megszabadító bölcsességé (pradnyá). A buddhizmusban a moralitás (síla) jelenti a szilárd alapot, amelyre támaszkodva elérhető a szamatha. A történelmi Buddha által tanított négy nemes igazság negyedik igazságát jelentő nemes nyolcrétű ösvény szerves részét képezi mind a szamatha, mind vipasszaná. Ez a negyedik igazság a „szenvedések megszüntetéséhez vezető ösvény”, amely tartalmazza a sílát, a szamádhit és a pradzsnyát.

Alkalmazása
A szamatha (nyugalom) a koncentráció előfeltétele. A meditációs gyakorlatokban a szamatha olyan technikákra vonatkozik, amelyek segítenek a tudat lecsendesítésében. Az egyik legfőbb módszer, amelyet Gautama Buddha is tanított, a légzés tudatossága (páli: ánápánaszati). Ezzel a gyakorlattal a tudat koncentrációja is elérhető. Emiatt gyakran szinonimaként tekintenek a szamatha meditációra és a koncentrációs meditációra. A cél a tudatosság elérése, amit a belátás (páli: vipasszaná; szanszkrit: vipasjaná) gyakorlatokkal együtt használnak, amely a tárgy valósi természetét keresi, hogy elérje a bölcsességet (páli: pannyá, szanszkrit: pradzsnyá).

Az elme meditációs eszközökkel való nyugalomban tartásával a gyakorló képes leküzdeni a zavaró öt akadályt. Az ezt követő belátás meditációval érhető el a megszabadító bölcsesség.

A théraváda hagyományban negyven meditációs tárgyat különböztetnek meg, amelyek közül a légzés (ánápána: ánápánaszati; szanszkrit. ánápánasmṛti) tudatossága (szati) a legelterjedtebb szamatha gyakorlat. A szamatha meditációban előfordulhatnak szamádhi gyakorlatok is.

Bizonyos meditációs gyakorlatok, mint például az elmélkedés kaszina (alapvető vizuális tárgy) tárgyakon, a szamatha fejlesztését szolgálják, más gyakorlatok, mint például az aggregátumokon (létcsoportok) történő meditáció, a vipasszaná fejlesztését szolgálják. Léteznek olyan gyakorlatok is, mint például a légzés tudatossága, amelyek mindkét tudatminőséget fejlesztik.

Eredete
Buddha két fő mentális minőséget nevezett meg, amelyek az üdvös meditációs gyakorlatokból keletkeznek:
 Szamatha – nyugalomban időzés, amely megerősíti, formálja, egyesíti és fókuszálja a tudatot;
 Vipasszaná – belátás, amely által a gyakorló meglátja, felfedezi és megfigyeli a „létesüléseket” (az öt aggregátumtól függő jelenségek).

Buddha magasztalta a higgadtságot és a belátást, amelyek csatornaként vezetnek a nibbána (szanszkrit: nirvána) független állapotához. Például a Szamjutta-nikája 35.245 szútrában Buddha egy metaforán keresztül magyarázza el, hogy a higgadtság és a belátás „gyors futárként” szállítják a nibbána üzenetét a nemes nyolcrétű ösvényen keresztül.

Az Anguttara-nikája 4.170-ben Ánanda szerint az emberek az arahatságot a nyugalomban maradás és a belátás használatával érik el, valamelyikkel a következő három módszer közül:
 Először nyugalomban maradást, majd belátást fejlesztenek ki (páli: szamatha-pubbangamam vipasszanam)
 Először belátást fejlesztenek ki majd a nyugalomban maradást (páli: vipasszana-pubbangamam szamatham)
 Egy időben fejlesztik mindkettőt (páli: szamatha-vipasszanam juganaddham)

A páli kánonban Buddha soha nem említ egymástól független szamatha és vipasszaná meditációs gyakorlatokat. A kettőt tudatminőségeknek nevezi, amelyeket meditáción keresztül lehet elérni.

Kortárs théraváda értelmezése
A théraváda irányzaton belül többféleképpen értelmezik a szamatha meditációt.

Srí Lankán a szamatha meditációba minden olyan meditáció beletartozik, amelyek tárgya statikus. Burmában a szamatha minden koncentrációs gyakorlatra vonatkozik, amelynek célja a tudat lecsillapítása. A thai erdei hagyományban kihangsúlyozzák, hogy a szamatha és a vipasszaná nem elválasztható egymástól, ezért mindkettőt fontos gyakorolni.

Indo-tibeti hagyományok

Mahájána szútrák
Számos mahájána szútra foglalkozik a szamathával, legtöbbször a vipasszanával együtt.

Az egyik legfontosabb ezek közül az Ékszerfelhő szútra (Árja Ratnamegha-szútra, tibeti: 'phags-pa dkon-mchog sprin-gyi mdo), amely az összes meditációt beosztályozza szamatha vagy vipasszaná meditációként. A szamatha eszerint az „egyhegyű tudatosság”, a vipasszaná pedig a „dolgok valós természetének belátása”.

A Rejtélyek megoldása szútrát (Szamdhinirmocsana-szútra), a jógácsára iskola szútráját, gyakran használják a szamatha tanításokhoz forrásként. A Szamádhirádzsa-szútra a kagyü iskola egyik fontos forrása a szamatha meditációval kapcsolatban, főleg Gampópa szövegmagyarázatán keresztül, jóllehet Andrew Skilton szerint a szútrában sok szó esik meditációs gyakorlatokról vagy tudatállapotokról

Tényezők

A kilenc mentális tartózkodási hely
A Aszanga (4. század) által kidolgozott szamatha gyakorlat „kilenc mentális tartózkodási helyen” (szanszkrit: navākārā cittasthiti, tibeti: sems gnas dgu) keresztül vezet el az igazi szamathához (a théraváda rendszerben található „elérési koncentráció” megfelelője), amelyből elérhető az ún. első dhjána (páli: dzshána; tibeti: bsam gtan) szint. Erről a tudatállapotról azt mondják, hogy a nyugodt boldogság állapota. Az indiai Nálanda hagyományhoz tartozó Kamalasíla a következő kilenc mentális tartózkodási helyet határozta meg:
 A tudat elhelyezése (szanszkrit:cittasthāpana, tibeti: འཇོག་པ – sems ’jog-pa) – a tudat elhelyezése a meditáció tárgyán. Ilyenkor a gyakorló még nem képes figyelmét sokáig fenntartani, mert az elterelődik, nehézkes és további dolgok akadályozzák.
 Folyamatos figyelem (szanszkrit:samsthāpana, tibeti: རྒྱུན་དུ་འཇོག་པ – rgyun-du ‘jog-pa) – időnként kialakul a folyamatos meditáció (B Alan Wallace szerint kb. 1 perc) a tárgyra fókuszálva.
 Ismételt figyelem (szanszkrit:avasthāpana, tibeti: བླན་ཏེ་འཇོག་པ – slan-te ’jog-pa) – a gyakorló a gyakorlat nagy részében képes a tárgyra való összpontosításra, vagy azonnal észreveszi, ha gondolatai elkalandoznak és gyorsan helyre tudja állítani a figyelmét. Szakjong Mipham rinpocse szerint 108 lélegzetvételen át tartó ilyen figyelem azt jelzi, hogy elértük ezt a szintet.
 Közeli figyelem(szanszkrit:upasthāpana, tibeti: ཉེ་བར་འཇོག་པ – nye-bar ’jog-pa) – a gyakorló az egész meditáció alatt képes figyelmét összpontosítani (egy óráig, vagy tovább) anélkül, hogy a tárgy fókuszát elveszítené. Ezen a szinten a gyakorló eléri a tudatosság erejét. Jóllehet még ezen a szinten is lehetnek apróbb túlzott izgalmak, nehézkességek, vagy lazítások.
 Megszelídített figyelem (szanszkrit:damana, tibeti: དུལ་བར་བྱེད་པ – "dul-bar byed-pa) – ezen a szinten a meditáló már mély nyugalmi tudatszintet ér el, de oda kell még figyelnie a lazítás és nehézkesség finomabb formáira. A szamatha elérésének későbbi előnyeire való fókuszálással a gyakorló képes lehet tudatát tisztábban és jobban fókuszálni.
 Megbékített figyelem (szanszkrit:śamana, tibeti: ཞི་བར་བྱེད་པ་ – zhi-bar byed-pa) – ezen a szinten a mentális nehézkesség és a lazítás már nem jelent nagy problémát, viszont a gyakorlón erőt vehetnek apróbb izgalmi állapotok a meditációs figyelem perifériáján. B. Alan Wallace szerint csak több ezer óra szorgalmas gyakorlás után érhető el.
 Teljesen megbékített figyelem (szanszkrit:vyupaśamana, tibeti: རྣམ་པར་ཞི་བར་བྱེད་པ་ – nye-bar zhi-bar byed-pa) – a gyakorló még mindig tapasztal néha tudati izgalmat vagy nehézkességet, már sokkal ritkábbak és könnyebben felismeri és megnyugtatja azokat.
 egyhegyű figyelem (szanszkrit:ekotīkarana, tibeti: རྩེ་གཅིག་ཏུ་བྱེད་པ་ – rtse-gcig-tu byed-pa) – ezen a szinten a gyakorló magas szintű koncentrációra képes kis erőkifejtéssel és anélkül, hogy ezt bármilyen ernyedtség vagy izgalom megzavarhatná az egész meditáció alatt.
 Figyelmi egyensúly (szanszkrit:samādhāna, tibeti:མཉམ་པར་འཇོག་པ་བྱེད་པ་ – mnyam-par ’jog-pa) – a meditáló ezen a szinten könnyedén eléri az egyhegyű figyelmet és akár négy órán át is tudja tartani azt a legkisebb megingás nélkül.
 Szamatha (tibeti: ཞི་གནས་, shyiné) – a betetőzés.

Az öt hiba és a nyolc ellenszer
A tibeti buddhizmus írásos hagyományaiban szerepel az öt hiba és a nyolc ellenszer a szamatha meditáción belül. Az öt hiba akadályokat jelent a meditációs gyakorlatban, a nyolc ellenszer pedig ezek leküzdésében segít. A módszert Maitréjanátha Madhjánta-vibhága-karika című művéből eredeztetik, amelyet például a következő szövegben dolgoztak tovább: A meditáció szintjei (Bhávanákrama), írta Kamalasíla. Ezt a művet a 14. dalai láma is ellátta jegyzetekkel, amely magyar fordításban is megjelent A meditáció szakaszai címmel.

Az öt hiba
A szamatha gyakorlásához a gyakorló választ egy tárgyat a meditációhoz (ālambana, dmigs-pa). Ezután le kell küzdenie az öt hibát (ādīnava, nyes-dmigs):
1. lustaság (kausídja, le-lo)
2. az utasítások elfelejtése (avavādasammosa, gdams-ngag brjed-pa)
3. ernyedtség (laya, bying-ba) és izgalom (auddhatja, rgod-pa). Az ernyedtség lehet durva (audārika, rags-pa) vagy finom (sūksma, phra-mo). jelentkezhet letargia (stjána, rmugs-pa) is, de nem általános.
4. nem-alkalmazás (anabhisamskāra, ’du mi-byed-pa)
5. túl-alkalmazás (abhisamskāra, ’du byed-pa)

A nyolc ellenszer
Az öt hiba leküzdésére a következő nyolc ellenszer használható:
a lustaság ellen:
1. hit (sraddhá, dad-pa)
2. törekvés (csanda, ’dun-pa)
3. erőfeszítés (vjajama, rtsol-ba)
4. rugalmasság (prasrabdhi, shin-sbyangs)
az utasítások elfelejtése ellen:
5. tudatosság (smṛti, dran-pa)
ernyedtség vagy izgalom ellen
6. figyelem (szampradzsanya, shes-bzhin)
nem-alkalmazás ellen
7. alkalmazás (abhisaṃskāra, ’du byed-pa)
túl-alkalmazás ellen
8. nem-alkalmazás (anabhisaṃskāra, ’du mi-byed-pa)

Hat erő
A szamathához szintén szükség van a hat erőre (bala, stobs):
1. hallgatás (sruta, thos-pa)
2. gondolkodás (csintá, bsam-pa)
3. tudatosság (smṛti, dran-pa)
4. figyelem (szampradzsanya, shes-bzhin)
5. erőfeszítés (vírja, brtson-’grus)
6. bizalmasság (paricsaja, yong-su ’dris-pa)

Kapcsolódó szócikkek
 Kammatthána
 Muraqaba
 Szamádhi
 Vipasszana
 Dhjána a buddhizmusban (dzshána)

Megjegyzések

Jegyzetek

Források
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  

Buddhista meditáció
Buddhista fogalmak
A szamatha ( páli ) , ( szanszkrit : शमथ , śamatha ) a tudat ( csitta ) és a tudat mentális formációinak ( szankhára ) lecsendesítése a buddhista gyakorlatokban ( bhávana ) . Ez „ egyhegyű” , azaz irányított figyelmű meditációt jelent , amelyek közül a legáltalánosabb a légzésre összpontosító meditáció . A szamatha gyakorlata egyaránt jellemző mindegyik buddhista irányzatra . A szamatha tibeti megfelelője a sjiné ( wylie : zhi-gnas ) . A tibeti si és a sama kifejezések „ megbékítést” , „ lenyugtatást” vagy „ lehűtést” jelentenek . A né jelentése " megmaradni " vagy " lakozni valahol " , amely megegyezik a szanszkrit kifejezés utolsó szótagjával ( thá ) . Áttekintés A páli kánonban a nemes nyolcrétű ösvény három részre a moralitás ( síla ) , az elmélyedés ( szamádhi ) és a bölcsességre ( pradnyá ) . A légzés tudatossága vezeti el a gyakorlót a mély koncentrációba ( szamádhi ) , amely a tapasztalás azon foka , amelyben az érzékszervi érzékelés le van csupaszítva és a tudat egy zavartalan koncentrációban tartózkodik a tárgya segítségével ( ami a légzés ) . Ezen keresztül érhető el a meditatív felszívódás szintje ( dhjána ) , majd a belátásé ( vipasszana ) , végül pedig a megszabadító bölcsességé ( pradnyá ) . A buddhizmusban a moralitás ( síla ) jelenti a szilárd alapot , amelyre támaszkodva elérhető a szamatha . A történelmi Buddha által tanított négy nemes igazság negyedik igazságát jelentő nemes nyolcrétű ösvény szerves részét képezi mind a szamatha , mind vipasszaná . Ez a negyedik igazság a „ szenvedések megszüntetéséhez vezető ösvény” , amely tartalmazza a sílát , a szamádhit és a pradzsnyát . Alkalmazása A szamatha ( nyugalom ) a koncentráció előfeltétele . A meditációs gyakorlatokban a szamatha olyan technikákra vonatkozik , amelyek segítenek a tudat lecsendesítésében . Az egyik legfőbb módszer , amelyet Gautama Buddha is tanított , a légzés tudatossága ( páli : ánápánaszati ) . Ezzel a gyakorlattal a tudat koncentrációja is elérhető . Emiatt gyakran szinonimaként tekintenek a szamatha meditációra és a koncentrációs meditációra . A cél a tudatosság elérése , amit a belátás ( páli : vipasszaná ; szanszkrit : vipasjaná ) gyakorlatokkal együtt használnak , amely a tárgy valósi természetét keresi , hogy elérje a bölcsességet ( páli : pannyá , szanszkrit : pradzsnyá ) . Az elme meditációs eszközökkel való nyugalomban tartásával a gyakorló képes leküzdeni a zavaró öt akadályt . Az ezt követő belátás meditációval érhető el a megszabadító bölcsesség . A théraváda hagyományban negyven meditációs tárgyat különböztetnek meg , amelyek közül a légzés ( ánápána : ánápánaszati ; szanszkrit. ánápánasmṛti ) tudatossága ( szati ) a legelterjedtebb szamatha gyakorlat . A szamatha meditációban előfordulhatnak szamádhi gyakorlatok is . Bizonyos meditációs gyakorlatok , mint például az elmélkedés kaszina ( alapvető vizuális tárgy ) tárgyakon , a szamatha fejlesztését szolgálják , más gyakorlatok , mint például az aggregátumokon ( létcsoportok ) történő meditáció , a vipasszaná fejlesztését szolgálják . Léteznek olyan gyakorlatok is , mint például a légzés tudatossága , amelyek mindkét tudatminőséget fejlesztik . Eredete Buddha két fő mentális minőséget nevezett meg , amelyek az üdvös meditációs gyakorlatokból keletkeznek : Szamatha – nyugalomban időzés , amely megerősíti , formálja , egyesíti és fókuszálja a tudatot ; Vipasszaná – belátás , amely által a gyakorló meglátja , felfedezi és megfigyeli a „ létesüléseket” ( az öt aggregátumtól függő jelenségek ) . Buddha magasztalta a higgadtságot és a belátást , amelyek csatornaként vezetnek a nibbána ( szanszkrit : nirvána ) független állapotához . Például a Szamjutta-nikája245 szútrában Buddha egy metaforán keresztül magyarázza el , hogy a higgadtság és a belátás „ gyors futárként” szállítják a nibbána üzenetét a nemes nyolcrétű ösvényen keresztül . Az Anguttara-nikája170-ben Ánanda szerint az emberek az arahatságot a nyugalomban maradás és a belátás használatával érik el , valamelyikkel a következő három módszer közül : Először nyugalomban maradást , majd belátást fejlesztenek ki ( páli : szamatha-pubbangamam vipasszanam ) Először belátást fejlesztenek ki majd a nyugalomban maradást ( páli : vipasszana-pubbangamam szamatham ) Egy időben fejlesztik mindkettőt ( páli : szamatha-vipasszanam juganaddham ) A páli kánonban Buddha soha nem említ egymástól független szamatha és vipasszaná meditációs gyakorlatokat . A kettőt tudatminőségeknek nevezi , amelyeket meditáción keresztül lehet elérni . Kortárs théraváda értelmezése A théraváda irányzaton belül többféleképpen értelmezik a szamatha meditációt . Srí Lankán a szamatha meditációba minden olyan meditáció beletartozik , amelyek tárgya statikus . Burmában a szamatha minden koncentrációs gyakorlatra vonatkozik , amelynek célja a tudat lecsillapítása . A thai erdei hagyományban kihangsúlyozzák , hogy a szamatha és a vipasszaná nem elválasztható egymástól , ezért mindkettőt fontos gyakorolni . Indo-tibeti hagyományok Mahájána szútrák Számos mahájána szútra foglalkozik a szamathával , legtöbbször a vipasszanával együtt . Az egyik legfontosabb ezek közül az Ékszerfelhő szútra ( Árja Ratnamegha-szútra , tibeti : 'phags-pa dkon-mchog sprin-gyi mdo ) , amely az összes meditációt beosztályozza szamatha vagy vipasszaná meditációként . A szamatha eszerint az „ egyhegyű tudatosság” , a vipasszaná pedig a „ dolgok valós természetének belátása” . A Rejtélyek megoldása szútrát ( Szamdhinirmocsana-szútra ) , a jógácsára iskola szútráját , gyakran használják a szamatha tanításokhoz forrásként . A Szamádhirádzsa-szútra a kagyü iskola egyik fontos forrása a szamatha meditációval kapcsolatban , főleg Gampópa szövegmagyarázatán keresztül , jóllehet Andrew Skilton szerint a szútrában sok szó esik meditációs gyakorlatokról vagy tudatállapotokról Tényezők A kilenc mentális tartózkodási hely A Aszanga század ) által kidolgozott szamatha gyakorlat „ kilenc mentális tartózkodási helyen” ( szanszkrit : navākārā cittasthiti , tibeti : sems gnas dgu ) keresztül vezet el az igazi szamathához ( a théraváda rendszerben található „ elérési koncentráció” megfelelője ) , amelyből elérhető az ún. első dhjána ( páli : dzshána ; tibeti : bsam gtan ) szint . Erről a tudatállapotról azt mondják , hogy a nyugodt boldogság állapota . Az indiai Nálanda hagyományhoz tartozó Kamalasíla a következő kilenc mentális tartózkodási helyet határozta meg : A tudat elhelyezése ( szanszkrit : cittasthāpana , tibeti : འཇོག་པ – sems ’jog-pa ) – a tudat elhelyezése a meditáció tárgyán . Ilyenkor a gyakorló még nem képes figyelmét sokáig fenntartani , mert az elterelődik , nehézkes és további dolgok akadályozzák . Folyamatos figyelem ( szanszkrit : samsthāpana , tibeti : རྒྱུན་ དུ་ འཇོག་པ – rgyun-du ‘jog-pa ) – időnként kialakul a folyamatos meditáció ( B Alan Wallace szerint kb.perc ) a tárgyra fókuszálva . Ismételt figyelem ( szanszkrit : avasthāpana , tibeti : བླན་ ཏེ་ འཇོག་པ – slan-te ’jog-pa ) – a gyakorló a gyakorlat nagy részében képes a tárgyra való összpontosításra , vagy azonnal észreveszi , ha gondolatai elkalandoznak és gyorsan helyre tudja állítani a figyelmét . Szakjong Mipham rinpocse szerintlélegzetvételen át tartó ilyen figyelem azt jelzi , hogy elértük ezt a szintet . Közeli figyelem( szanszkrit : upasthāpana , tibeti : ཉེ་ བར་ འཇོག་པ – nye-bar ’jog-pa ) – a gyakorló az egész meditáció alatt képes figyelmét összpontosítani ( egy óráig , vagy tovább ) anélkül , hogy a tárgy fókuszát elveszítené . Ezen a szinten a gyakorló eléri a tudatosság erejét . Jóllehet még ezen a szinten is lehetnek apróbb túlzott izgalmak , nehézkességek , vagy lazítások . Megszelídített figyelem ( szanszkrit: damana , tibeti : དུལ ་ བར ་ བྱེད་པ – " dul-bar byed-pa ) – ezen a szinten a meditáló már mély nyugalmi tudatszintet ér el , de oda kell még figyelnie a lazítás és nehézkesség finomabb formáira . A szamatha elérésének későbbi előnyeire való fókuszálással a gyakorló képes lehet tudatát tisztábban és jobban fókuszálni . Megbékített figyelem ( szanszkrit : śamana , tibeti : ཞི་ བར་ བྱེད་པ ་ – zhi-bar byed-pa ) – ezen a szinten a mentális nehézkesség és a lazítás már nem jelent nagy problémát , viszont a gyakorlón erőt vehetnek apróbb izgalmi állapotok a meditációs figyelem perifériáján . B . Alan Wallace szerint csak több ezer óra szorgalmas gyakorlás után érhető el . Teljesen megbékített figyelem ( szanszkrit : vyupaśamana , tibeti : རྣམ ་ པར ་ ཞི་ བར ་ བྱེད་པ ་ – nye-bar zhi-bar byed-pa ) – a gyakorló még mindig tapasztal néha tudati izgalmat vagy nehézkességet , már sokkal ritkábbak és könnyebben felismeri és megnyugtatja azokat. egyhegyű figyelem ( szanszkrit : ekotīkarana , tibeti : རྩེ་ གཅིག་ ཏུ ་ བྱེད་པ ་ – rtse-gcig-tu byed-pa ) – ezen a szinten a gyakorló magas szintű koncentrációra képes kis erőkifejtéssel és anélkül , hogy ezt bármilyen ernyedtség vagy izgalom megzavarhatná az egész meditáció alatt . Figyelmi egyensúly ( szanszkrit : samādhāna , tibeti : མཉམ་ པར ་ འཇོག་པ་ བྱེད་པ ་ – mnyam-par ’jog-pa ) – a meditáló ezen a szinten könnyedén eléri az egyhegyű figyelmet és akár négy órán át is tudja tartani azt a legkisebb megingás nélkül . Szamatha ( tibeti : ཞི་ གནས ་ , shyiné ) – a betetőzés . Az öt hiba és a nyolc ellenszer A tibeti buddhizmus írásos hagyományaiban szerepel az öt hiba és a nyolc ellenszer a szamatha meditáción belül . Az öt hiba akadályokat jelent a meditációs gyakorlatban , a nyolc ellenszer pedig ezek leküzdésében segít . A módszert Maitréjanátha Madhjánta-vibhága-karika című művéből eredeztetik , amelyet például a következő szövegben dolgoztak tovább : A meditáció szintjei ( Bhávanákrama ) , írta Kamalasíla . Ezt a művet a dalai láma is ellátta jegyzetekkel , amely magyar fordításban is megjelent A meditáció szakaszai címmel . Az öt hiba A szamatha gyakorlásához a gyakorló választ egy tárgyat a meditációhoz ( ālambana , dmigs-pa ) . Ezután le kell küzdenie az öt hibát ( ādīnava , nyes-dmigs ) : 1. lustaság ( kausídja , le-lo ) 2. az utasítások elfelejtése ( avavādasammosa , gdams-ngag brjed-pa ) 3. ernyedtség ( laya , bying-ba ) és izgalom ( auddhatja , rgod-pa ) . Az ernyedtség lehet durva ( audārika , rags-pa ) vagy finom ( sūksma , phra-mo) . jelentkezhet letargia ( stjána , rmugs-pa ) is , de nem általános . 4. nem-alkalmazás ( anabhisamskāra , ’du mi-byed-pa ) 5. túl-alkalmazás ( abhisamskāra , ’du byed-pa ) A nyolc ellenszer Az öt hiba leküzdésére a következő nyolc ellenszer használható : a lustaság ellen : 1. hit ( sraddhá , dad-pa ) 2. törekvés ( csanda , ’dun-pa ) 3. erőfeszítés ( vjajama , rtsol-ba ) 4. rugalmasság ( prasrabdhi , shin-sbyangs ) az utasítások elfelejtése ellen : 5. tudatosság ( smṛti , dran-pa ) ernyedtség vagy izgalom ellen 6 . figyelem ( szampradzsanya , shes-bzhin ) nem-alkalmazás ellen 7. alkalmazás ( abhisaṃskāra , ’du byed-pa ) túl-alkalmazás ellen 8. nem-alkalmazás ( anabhisaṃskāra , ’du mi-byed-pa ) Hat erő A szamathához szintén szükség van a hat erőre ( bala , stobs ) : 1. hallgatás ( sruta , thos-pa ) 2. gondolkodás ( csintá , bsam-pa ) 3. tudatosság ( smṛti , dran-pa ) 4. figyelem ( szampradzsanya , shes-bzhin ) 5. erőfeszítés ( vírja , brtson-’grus ) 6. bizalmasság ( paricsaja , yong-su ’dris-pa ) Kapcsolódó szócikkek Kammatthána Muraqaba Szamádhi Vipasszana Dhjána a buddhizmusban ( dzshána ) Megjegyzések Jegyzetek Források Buddhista meditáció Buddhista fogalmak