Historia domus
A historia domus (latin ’háztörténet’) a nyugati keresztény egyházak, elsősorban a római katolicizmus szervezeti egységeinek, intézményeinek, legfőképpen szerzetesrendi kolostoroknak, plébániáknak és egyházközségeknek a történetéről, jelentősebb eseményeiről vezetett kéziratos krónika. Nem csak egyháztörténeti szempontból jelentős történeti forráscsoport: a historia domusok feljegyzéseit helytörténeti, általános művelődés- és társadalomtörténeti, néprajzi és művészettörténeti szempontból is kutatják.

Története 
Az egyes kolostorok szerzetesközösségei már a középkorban vezettek kéziratos krónikákat, azokban a mikrotörténeti vonatkozások, a rendház életének eseményei azonban háttérbe szorultak vagy éppen meg sem jelentek, és elsősorban köztörténeti eseményeket jegyeztek fel bennük. A barokk kor eljövetelével a katolikus egyház nagyobb hangsúlyt fektetett saját történetének, a történeti események sodrában saját önreprezentációjának fontosságára.

Ebben élen jártak a jezsuiták, akik 16. századi megalapításuktól kezdve nem csak a rendtagokat, de a világi elitet is tájékoztatták rendtartományaik tevékenységéről, amelyekről rendszeres (éves, negyedéves) jelentésekben adtak számot (litterae annuae). A 16. század végére megnyitották az egyes rendházaik történetét összefoglaló historia domusokat, amelyeket aztán folyamatosan bővítettek a ház életének legfontosabb eseményeivel, személyi változásokkal, építkezésekkel, épületbővítésekkel és -felújításokkal, a közösség anyagi gyarapodásával, új oltárok, szentelmények, klenódiumok beszerzésével, a lelkipásztori, tanítói stb. munka vonatkozásaival, és általában is a világi közösség és a rendház kapcsolataival, a vallásos társulatok életével, a köznép vallásosságával. A piaristák a 17. századtól szintén rendelkeztek háztörténetekkel, de a historia domusok elkészítése és vezetése rendszeres rendházi feladattá csak a 18. században vált. A ferencesek szintén a 18. század közepétől követték a példát, Magyarországon az 1760-as évektől kezdve állították össze rendházaik történetét. Ezeknek a historia domusoknak a java része ma a szerzetesrendek központi levéltáraiban található és kutatható.

Valamivel később, a 18. század második felétől kezdték megnyitni az egyes plébániák és egyházközségek historia domusait. A folyamat felgyorsult, amikor a 18. század végén az egyházmegyék kötelezővé tették plébánosaik számára a háztörténetek vezetését. Ehhez csatlakoztak a 19. században protestáns egyházkerületek vezetői is. Több helyütt részletes útmutatók készültek a feljegyzések készítésének módjáról, az egyes háztörténetek jellegét azonban mégis a könyvet vezető egyházi személy műveltsége és érdeklődése szabta meg: a rendkívül részletes historia domusok mellett találni rendkívül hiányosakat, a könyvek színvonala egyenetlen, hullámzó, nem ritka a száraz mikrotörténeti tényeken túlmenően a szubjektív benyomások és vélemények feljegyzése. A plébániai, egyházközségi historia domusok közül keveset adtak ki, legtöbbjük a plébániai irattárakban található, erősen kitettek az elkallódás, pusztulás veszélyének.

Forrás 
Molnár Antal: Historia domus. In

Kiadott historia domusok

További információk 
A péceli Római Katolikus Egyházközség története
Hajdúszoboszlói Plébánia
A Püspöktamási (ma: Püspökmolnári) Plébánia Historia Domusa
Magyar Katolikus Lexikon - Historia domus

Krónikák
Katolikus egyháztörténet
Plébániák
A historia domus ( latin ’háztörténet’ ) a nyugati keresztény egyházak , elsősorban a római katolicizmus szervezeti egységeinek , intézményeinek , legfőképpen szerzetesrendi kolostoroknak , plébániáknak és egyházközségeknek a történetéről , jelentősebb eseményeiről vezetett kéziratos krónika . Nem csak egyháztörténeti szempontból jelentős történeti forráscsoport : a historia domusok feljegyzéseit helytörténeti , általános művelődés- és társadalomtörténeti , néprajzi és művészettörténeti szempontból is kutatják . Története Az egyes kolostorok szerzetesközösségei már a középkorban vezettek kéziratos krónikákat , azokban a mikrotörténeti vonatkozások , a rendház életének eseményei azonban háttérbe szorultak vagy éppen meg sem jelentek , és elsősorban köztörténeti eseményeket jegyeztek fel bennük . A barokk kor eljövetelével a katolikus egyház nagyobb hangsúlyt fektetett saját történetének , a történeti események sodrában saját önreprezentációjának fontosságára . Ebben élen jártak a jezsuiták , akik századi megalapításuktól kezdve nem csak a rendtagokat , de a világi elitet is tájékoztatták rendtartományaik tevékenységéről , amelyekről rendszeres ( éves , negyedéves ) jelentésekben adtak számot ( litterae annuae ) . A század végére megnyitották az egyes rendházaik történetét összefoglaló historia domusokat , amelyeket aztán folyamatosan bővítettek a ház életének legfontosabb eseményeivel , személyi változásokkal , építkezésekkel , épületbővítésekkel és -felújításokkal , a közösség anyagi gyarapodásával , új oltárok , szentelmények , klenódiumok beszerzésével , a lelkipásztori , tanítói stb. munka vonatkozásaival , és általában is a világi közösség és a rendház kapcsolataival , a vallásos társulatok életével , a köznép vallásosságával . A piaristák a századtól szintén rendelkeztek háztörténetekkel , de a historia domusok elkészítése és vezetése rendszeres rendházi feladattá csak a században vált . A ferencesek szintén a század közepétől követték a példát , Magyarországon azas évektől kezdve állították össze rendházaik történetét . Ezeknek a historia domusoknak a java része ma a szerzetesrendek központi levéltáraiban található és kutatható . Valamivel később , a század második felétől kezdték megnyitni az egyes plébániák és egyházközségek historia domusait . A folyamat felgyorsult , amikor a század végén az egyházmegyék kötelezővé tették plébánosaik számára a háztörténetek vezetését . Ehhez csatlakoztak a században protestáns egyházkerületek vezetői is . Több helyütt részletes útmutatók készültek a feljegyzések készítésének módjáról , az egyes háztörténetek jellegét azonban mégis a könyvet vezető egyházi személy műveltsége és érdeklődése szabta meg : a rendkívül részletes historia domusok mellett találni rendkívül hiányosakat , a könyvek színvonala egyenetlen , hullámzó , nem ritka a száraz mikrotörténeti tényeken túlmenően a szubjektív benyomások és vélemények feljegyzése . A plébániai , egyházközségi historia domusok közül keveset adtak ki , legtöbbjük a plébániai irattárakban található , erősen kitettek az elkallódás , pusztulás veszélyének . Forrás Molnár Antal : Historia domus . In Kiadott historia domusok További információk A péceli Római Katolikus Egyházközség története Hajdúszoboszlói Plébánia A Püspöktamási ( ma : Püspökmolnári ) Plébánia Historia Domusa Magyar Katolikus Lexikon - Historia domus Krónikák Katolikus egyháztörténet Plébániák