Hua-jen
A  a 7. században Kínában keletkezett buddhista irányzat, amely Japánban és Koreában is elterjedt. Egyik jellemző tanítása, hogy minden mindennel összefüggésben áll, minden jelenség áthatja az összes többit, miközben e sokféleségben egyfajta egység van jelen, minden jelenség magában hordja a többit, anélkül, hogy saját identitását elvesztené. A  irányzatot (akárcsak a t) a buddhizmus legteoretikusabb és filozofikusabb ágaként tartják számon, szembeállítva olyan alapvetően „praktikus” hagyományokkal, mint a  / zen vagy a Tiszta Föld szekta.

Története 
A  irányzat tanítása szerint Buddha legvégső tanítását az Avatamszaka-szútra tartalmazza. A szútra kínai neve:  (《華嚴經》), vagyis „Virágfüzér szútra”, az iskola erről kapta az elnevezését. Ezt a meglehetősen hosszú szöveget különböző forrású iratokból állítottak össze Közép-Ázsiában, a 3–4. század során. Az Avatamszaka-szútra jellegzetes mahájána mű, melyben részletes leírás található a Buddháról, különleges képességeiről, a bódhiszattvák és más égi lények jellemzőiről, valamint a buddhista kozmológia megannyi világáról. A hosszú leírás egyetlen időpillanathoz kapcsolódik, mikor Buddha megvilágosodott, és egy kimondhatatlan meditatív élményben megtapasztalta és átlátta a világ szerkezetét és lényeit. A műben rendkívüli hangsúlyt kap a bódhiszattva út számos fokozata és spirituális eredményei, melyet általában a fény és a fényesség metaforáival érzékeltet a szöveg. Ez a mindent átható ragyogás Buddha belátásának határtalan és végtelen jellegére utal. Az Avatamszaka-szútra legkorábbi teljes verziója a Buddhabhadra által 418–420 között lefordított szöveg. A korai szerzetesek ez alapján hozták létre a  hagyományt.

Jól lehet, az első  fordítást követően rögtön megkezdődött a szöveg vizsgálata, a  iskola azonban csak a -dinasztia végén, a 7. század elején kezdett kibontakozni. A korai korszakában a tól délre található  kolostor három szerzetese játszott fontos szerepet az iskola kialakulásában:

 (杜順; 557–640), „Az Igazság birodalmának kontemplációja” ( 《法界觀門》) című mű szerzője, a hagyomány szerint ő volt az első pátriárka
 (智正; 559–639) tudós, szerzetes
 (智儼; 602–668) az előző két tanító tanítványa, a  2. pátriárkája. Két jelentős tanítványa volt: Uisang (625–702), egy koreai szerzetes, aki Koreában terjesztette el a vallást és a szogd származású  (法藏; 643–712), a hagyomány szerinti 3. pátriárka, a  nagy rendszerezője és egységesítője.

A  iskola alapvető tanítását  „Értekezés az aranyoroszlánról” ( 《金獅子章》) című műve tartalmazza. Ebben a szövegben  a tiszta és teljes numenális világot (li) és a fenomenális világot () egy aranyoroszlán szobor kapcsán magyarázta el  császárnőnek, rámutatva, hogy az arany a tiszta és üresség-természetű, míg az oroszlán mint alak a formával rendelkező jelenség.  másik fontos műve a „Téves képzeteket megszüntető meditáció”.

A  iskola 4. pátriárkája  (澄觀; 738–839), az 5., egyben utolsó pedig  (圭峰宗密; 780–841) volt.

 halála után egy koreai szerzetes Shimsang (japánul Sindzso) révén jutott el az irányzat Japánba, ahol hamarosan a Nara-korszak (710–794) egyik legfontosabb buddhista iskolája lett.

A 9. század után az önálló  ág háttérbe szorul és inkább a más országokban vagy más irányzatok kerülnek az érdeklődés középpontjába. Korea legnagyobb  (szon) mestere, Chinul (1158–1210) sokat merített a ből, Japánban pedig az úgynevezett ezoterikus buddhizmus (mikkjó) használta fel a  bizonyos elemeit.

Jegyzetek

Irodalom
  Hamar Imre. "A kegon (hua-jen) hagyomány kialakulása Kínában és elterjedése Japánban". ELTE Japán-tanulmányok 1, Budapest, 1996, pp. 67-83.
  Hamar Imre. "Az ősi kínai bölcselet bírálata és alkalmazása Cs'eng-kuan (738-839) munkáiban".  Keletkutatás, Budapest, 1996 ősz – 2002 tavasz, pp. 23-35.
  Hamar Imre. A kínai buddhizmus története. ELTE Kelet-ázsiai Tanszék, 2004.
  Kósa Gábor: Huayan buddhizmus. Terbess Ázsia Lexikon
  Andrew Skilton. A buddhizmus rövid története. Corvina, Budapest, 1997.

Kapcsolódó szócikkek
 Két igazság tana
 Buddhizmus Kelet-Ázsiában
 Vairócsana

További információk

Buddhizmus Kínában
Buddhista filozófia
A a században Kínában keletkezett buddhista irányzat , amely Japánban és Koreában is elterjedt . Egyik jellemző tanítása , hogy minden mindennel összefüggésben áll , minden jelenség áthatja az összes többit , miközben e sokféleségben egyfajta egység van jelen , minden jelenség magában hordja a többit , anélkül , hogy saját identitását elvesztené . A irányzatot ( akárcsak a t ) a buddhizmus legteoretikusabb és filozofikusabb ágaként tartják számon , szembeállítva olyan alapvetően „ praktikus” hagyományokkal , mint a / zen vagy a Tiszta Föld szekta . Története A irányzat tanítása szerint Buddha legvégső tanítását az Avatamszaka-szútra tartalmazza . A szútra kínai neve : ( 《 華嚴經 》 ) , vagyis „ Virágfüzér szútra” , az iskola erről kapta az elnevezését . Ezt a meglehetősen hosszú szöveget különböző forrású iratokból állítottak össze Közép-Ázsiában , a4. század során . Az Avatamszaka-szútra jellegzetes mahájána mű , melyben részletes leírás található a Buddháról , különleges képességeiről , a bódhiszattvák és más égi lények jellemzőiről , valamint a buddhista kozmológia megannyi világáról . A hosszú leírás egyetlen időpillanathoz kapcsolódik , mikor Buddha megvilágosodott , és egy kimondhatatlan meditatív élményben megtapasztalta és átlátta a világ szerkezetét és lényeit . A műben rendkívüli hangsúlyt kap a bódhiszattva út számos fokozata és spirituális eredményei , melyet általában a fény és a fényesség metaforáival érzékeltet a szöveg . Ez a mindent átható ragyogás Buddha belátásának határtalan és végtelen jellegére utal . Az Avatamszaka-szútra legkorábbi teljes verziója a Buddhabhadra által420 között lefordított szöveg . A korai szerzetesek ez alapján hozták létre a hagyományt . Jól lehet , az első fordítást követően rögtön megkezdődött a szöveg vizsgálata , a iskola azonban csak a -dinasztia végén , a század elején kezdett kibontakozni . A korai korszakában a tól délre található kolostor három szerzetese játszott fontos szerepet az iskola kialakulásában : ( 杜順;640 ) , „ Az Igazság birodalmának kontemplációja” ( 《 法界觀門 》 ) című mű szerzője , a hagyomány szerint ő volt az első pátriárka ( 智正;639 ) tudós , szerzetes ( 智儼;668 ) az előző két tanító tanítványa , a pátriárkája . Két jelentős tanítványa volt : Uisang702 ) , egy koreai szerzetes , aki Koreában terjesztette el a vallást és a szogd származású ( 法藏;712 ) , a hagyomány szerinti pátriárka , a nagy rendszerezője és egységesítője . A iskola alapvető tanítását „ Értekezés az aranyoroszlánról” ( 《 金獅子章 》 ) című műve tartalmazza . Ebben a szövegben a tiszta és teljes numenális világot ( li ) és a fenomenális világot ( ) egy aranyoroszlán szobor kapcsán magyarázta el császárnőnek , rámutatva , hogy az arany a tiszta és üresség-természetű , míg az oroszlán mint alak a formával rendelkező jelenség. másik fontos műve a „ Téves képzeteket megszüntető meditáció” . A iskola pátriárkája ( 澄觀;839 ) , az , egyben utolsó pedig ( 圭峰宗密;841 ) volt . halála után egy koreai szerzetes Shimsang ( japánul Sindzso ) révén jutott el az irányzat Japánba , ahol hamarosan a Nara-korszak794 ) egyik legfontosabb buddhista iskolája lett . A század után az önálló ág háttérbe szorul és inkább a más országokban vagy más irányzatok kerülnek az érdeklődés középpontjába . Korea legnagyobb ( szon ) mestere , Chinul1210 ) sokat merített a ből , Japánban pedig az úgynevezett ezoterikus buddhizmus ( mikkjó ) használta fel a bizonyos elemeit . Jegyzetek Irodalom Hamar Imre . " A kegon ( hua-jen ) hagyomány kialakulása Kínában és elterjedése Japánban " . ELTE Japán-tanulmányok Budapest , pp. Hamar Imre . " Az ősi kínai bölcselet bírálata és alkalmazása Cs'eng-kuanmunkáiban " . Keletkutatás , Budapest,ősz –tavasz , pp. Hamar Imre . A kínai buddhizmus története . ELTE Kelet-ázsiai Tanszék , Kósa Gábor : Huayan buddhizmus . Terbess Ázsia Lexikon Andrew Skilton . A buddhizmus rövid története . Corvina, Budapest , Kapcsolódó szócikkek Két igazság tana Buddhizmus Kelet-Ázsiában Vairócsana További információk Buddhizmus Kínában Buddhista filozófia