Kopál
A kopál különféle trópusi fák magas hőfokon (150°C-hoz közel) olvadó, külsőleg a borostyánkőre hasonlító gyantája. Nevét a mexikói navatl copalli (= gyanta) szóból kapta. A különböző növényekből nyert gyantákat megkülönböztető jelzőkkel nevezik meg.

Eredete, termelése 
A legtöbb kopált a Hátsó-Indiától Óceániáig honos kaurifenyő (Agathis) nemzetség egyes fajaiból nyerik. A kaurikopált gyakran kauriguminak is nevezik (angolul kauri gum).

Ezek a fák rengeteg gyantát termelnek, az pedig a fa tövében és törzsén 50 kg-ot is elérő tömegű csomókban gyűlik össze vagy jégcsapokhoz hasonlóan csüng az ágakról:
 a déli kaurifenyő (Agathis australis) és az új-kaledóniai Agathis ovata gyantája a kaurikopál,
 a kopálfenyő (Agathis robusta) és a malajziai dammarafenyő, (Agathis dammara) gyantája a manila- vagy dammarakopál.
 legértékesebb fajtája a zanzibárkopál, ami az egykor Délkelet-Afrikában élt, már kihalt fafajok — főleg a Zanzibár partvidékén élt malgas-fa (Trachylobium verrucosum) gyantájából – bizonyos fokig – fosszilizálódott.

Megjegyzés: a dammarakopál nem tévesztendő össze a dammar- avagy dammaragyantával, ami több, a dipterokarpusz-félék családjába sorolt fa, főleg a szálafa (Shorea spp.) gyantája. 

A friss kopál kevésbé keresett, mint a félig fosszilizált, ami illóolajtartalmának jó részét már leadta, és keménysége megközelíti a borostyánét. Az ilyen gyantát nem a fákról gyűjtik, hanem nagy rögeit a fák közül, a földből ássák ki. A félig fosszilis kopál gyűjtése időnként erdőirtásba torkollik: az erdőt felégetik, majd kopál után kutatva akár 2 m mélyen is felássák talaját.

A kaurikopált adó déli kaurifenyő kizárólag Új-Zéland Északi-szigetén él.

A manilakopált kereskedelmi célokra a Maluku-szigeteken és a Fülöp-szigeteken termelik. Ehhez megcsapolják a fákat, tehát azok törzsét megsebzik, és a kicsorgó gyantát (a kaucsuk termeléséhez hasonlóan) edényben fogják fel. Egy-egy fa évente mintegy 12 kg kopált termel.

A zanzibárkopál vöröses színű anyag; keménysége csaknem eléri a borostyánét.

Jelentős mennyiségű kopált adó fák még:
 Afrikában:
 kongó-fa (Copaifera demeusi),

 Latin-Amerikában több, a pillangósvirágúakhoz tartó fa, pl.
 Brazíliában a karib-akác (amerikai kopálfa, kurbarilfa, Hymenea courbaril)

A félig fosszilis kopál fő exportőre Indonézia; a legtöbbet Celebeszen gyűjtik a hegyi patakok friss áradmányaiból. Kemény rögeit a tengerparti homokokból is gyűjtik.

Összetétele, tulajdonságai 

Alkoholban és más szerves oldószerekben hevítés hatására oldódik. Keménysége: 2; sűrűsége: 1,06; törésmutatója: 1,54.

A kaurikopál balzsamos illatú, csillogó fényű gyanta. Először folyékony és színtelen, de gyorsan megszilárdul, és ettől matt fehér lesz. Félig fosszilizált állapotában fehéres, világossárga vagy sötétbarna. Különösen értékesek az áttetsző darabok.

A manilakopál középkemény anyag. Színe a fehéressárgától a barnáig változik, illata a kaurikopáléhoz hasonlóan kellemes.

Felhasználása 

A szintetikus lakkok megjelenéséig a bútorgyártásban nélkülözhetetlennek tartották. Azóta háttérbe szorult, de lakkokat és nyomdafestéket még gyártanak belőle. 

Használják a borostyán hamisítására is. A jó minőségű kopál fizikai tulajdonságai alapján nem különböztethető meg a borostyántól, ezért erre az ún. éterpróbát használják: ott, ahol étert cseppentünk rá, a kopál felülete mattá válik, a borostyáné viszont nem.

Jegyzetek

Források 

 Urania: URÁNIA NÖVÉNYVILÁG. Magasabbrendű növények I. 174–175. old.
 

Biológiai eredetű alapanyagok
A kopál különféle trópusi fák magas hőfokonC-hoz közel ) olvadó , külsőleg a borostyánkőre hasonlító gyantája . Nevét a mexikói navatl copalli ( = gyanta ) szóból kapta . A különböző növényekből nyert gyantákat megkülönböztető jelzőkkel nevezik meg . Eredete , termelése A legtöbb kopált a Hátsó-Indiától Óceániáig honos kaurifenyő ( Agathis ) nemzetség egyes fajaiból nyerik . A kaurikopált gyakran kauriguminak is nevezik ( angolul kauri gum ) . Ezek a fák rengeteg gyantát termelnek , az pedig a fa tövében és törzsénkg-ot is elérő tömegű csomókban gyűlik össze vagy jégcsapokhoz hasonlóan csüng az ágakról : a déli kaurifenyő ( Agathis australis ) és az új-kaledóniai Agathis ovata gyantája a kaurikopál , a kopálfenyő ( Agathis robusta ) és a malajziai dammarafenyő , ( Agathis dammara ) gyantája a manila- vagy dammarakopál. legértékesebb fajtája a zanzibárkopál , ami az egykor Délkelet-Afrikában élt , már kihalt fafajok — főleg a Zanzibár partvidékén élt malgas-fa ( Trachylobium verrucosum ) gyantájából – bizonyos fokig – fosszilizálódott . Megjegyzés : a dammarakopál nem tévesztendő össze a dammar- avagy dammaragyantával , ami több , a dipterokarpusz-félék családjába sorolt fa , főleg a szálafa ( Shorea spp. ) gyantája . A friss kopál kevésbé keresett , mint a félig fosszilizált , ami illóolajtartalmának jó részét már leadta , és keménysége megközelíti a borostyánét . Az ilyen gyantát nem a fákról gyűjtik , hanem nagy rögeit a fák közül , a földből ássák ki . A félig fosszilis kopál gyűjtése időnként erdőirtásba torkollik : az erdőt felégetik , majd kopál után kutatva akárm mélyen is felássák talaját . A kaurikopált adó déli kaurifenyő kizárólag Új-Zéland Északi-szigetén él . A manilakopált kereskedelmi célokra a Maluku-szigeteken és a Fülöp-szigeteken termelik . Ehhez megcsapolják a fákat , tehát azok törzsét megsebzik , és a kicsorgó gyantát ( a kaucsuk termeléséhez hasonlóan ) edényben fogják fel . Egy-egy fa évente mintegykg kopált termel . A zanzibárkopál vöröses színű anyag ; keménysége csaknem eléri a borostyánét . Jelentős mennyiségű kopált adó fák még : Afrikában : kongó-fa ( Copaifera demeusi ) , Latin-Amerikában több , a pillangósvirágúakhoz tartó fa , pl . Brazíliában a karib-akác ( amerikai kopálfa , kurbarilfa , Hymenea courbaril ) A félig fosszilis kopál fő exportőre Indonézia ; a legtöbbet Celebeszen gyűjtik a hegyi patakok friss áradmányaiból . Kemény rögeit a tengerparti homokokból is gyűjtik . Összetétele , tulajdonságai Alkoholban és más szerves oldószerekben hevítés hatására oldódik . Keménysége : sűrűsége: 06 ; törésmutatója:54 . A kaurikopál balzsamos illatú , csillogó fényű gyanta . Először folyékony és színtelen , de gyorsan megszilárdul , és ettől matt fehér lesz . Félig fosszilizált állapotában fehéres , világossárga vagy sötétbarna . Különösen értékesek az áttetsző darabok . A manilakopál középkemény anyag . Színe a fehéressárgától a barnáig változik , illata a kaurikopáléhoz hasonlóan kellemes . Felhasználása A szintetikus lakkok megjelenéséig a bútorgyártásban nélkülözhetetlennek tartották . Azóta háttérbe szorult , de lakkokat és nyomdafestéket még gyártanak belőle . Használják a borostyán hamisítására is . A jó minőségű kopál fizikai tulajdonságai alapján nem különböztethető meg a borostyántól , ezért erre az ún. éterpróbát használják : ott , ahol étert cseppentünk rá , a kopál felülete mattá válik , a borostyáné viszont nem . Jegyzetek Források Urania : URÁNIA NÖVÉNYVILÁG. Magasabbrendű növények I.175. old . Biológiai eredetű alapanyagok