Baláta-tó
A Baláta-tó és a körülötte elterülő Baláta-tó természetvédelmi terület és erdőrezervátum Somogy vármegye egyik kiemelkedő természeti értéke. A lefolyástalan, elláposodott tavat élővilágának megőrzése érdekében már 1942-ben védetté nyilvánították, így ez lett a megye első természetvédelmi területe, 2008-ban pedig a környéket felvették az erdőrezervátumok sorába is. A terület nemzetközi egyezmények hatálya alá tartozó kijelölései: a Szentai erdő kiemelt jelentőségű különleges természetmegőrzési terület, Belső-Somogy különleges madárvédelmi terület.

Elhelyezkedés, megközelítés
A tó Somogy vármegye nyugati részén, Kaszó, Somogycsicsó és Szenta között terül el. A Kaszó és Szenta között közlekedő kisvasút egyik megállója a tó közelében található, innen rövid gyalogúton érhető el a tó közelében felépült kilátó (madármegfigyelő torony).

Látogathatóság
Az erdőrezervátum védőzónájának az a része, ami nem szigorúan védett, szabadon látogatható, kivéve március 1. és július 31. között azok a területek, ahol fokozottan védett madár fészkel. A szigorúan védett részek a kisvasút megállója és a madármegfigyelő torony közötti sétaút kivételével nem látogathatók, csak a természetvédelmi hatóság engedélyével, de gépjárművel behajtani még ilyen engedély birtokában is tilos.

2014. május 27-én adták át a tó kutatójáról, az 1950-es években az ősláp gerinces élővilágáról doktori disszertációt is író dr. Marián Miklósról elnevezett, mintegy 540 méter összhosszúságú stégrendszert, amelyen járva a látogató az eddig lehetségesnél közelebbről is megismerheti a tavat.

A tó és környéke
A Baláta-tó keletkezésének magyarázata, hogy a területen jelen levő agyagborítású, pleisztocén kori eredetű homokbuckák mélyedései nem engedik elszivárogni a vizet, így az összegyűlik. Ma a tó lefolyástalan, de a múltban feltételezések szerint volt lefolyása. A csapadék és a párolgás mennyisége erősen befolyásolja a vízszintet, így a tó területe is gyorsan tud változni. A nyílt vízfelület általában kicsi, a legnagyobb rész zsombékos, nádas. A legbelső lápterületet azonban még a legnagyobb aszály idején is nehéz megközelíteni, csak keskeny, kanyargós vadcsapásokon lehet, ahol a magas nád miatt nehéz a tájékozódás. Idős kaszóiak mesélték, hogy egyszer az 1930-as években, egy száraz időszakban, egy kéményseprő rövidebb utat keresvén nekivágott a tónak, de többé nem került elő.

Története
A tónak és környékének első írásos említése 1295-ből származik, ekkor Balátafőnek nevezték és Balatafew alakban írták. Ekkor a magyar királyné tulajdonában állt, a 19. században a Festeticseké, majd közel 3 évtizeden át, egészen 1945-ig Hohenlohe Oehringen Keresztély hercegé. Az ő idejében a hatalmas erdészetet csak vadászatra használták, utakat nem is alakítottak ki, csak nyiladékokat a vadászat számára. 1945-től 1950-ig szovjet kezelésben állt a terület, majd a Magyar Állami Erdészeté lett, később pedig a Kaszó Erdőgazdasági Rt-hez került. Védelmét már 1929 óta tervezték, de csak 1942-ben hoztak róla rendeletet, a gyakorlatban pedig csak 1954-ben valósult meg.

Régebben csónakáztak is a tavon, illetve Hohenlohe herceg idejében pallósort is építettek a tóba kacsavadászat céljára, sőt, az 1930-as években még a lecsapolás gondolata is felvetődött, hogy tátrai (javorinai) birtokairól a herceg bölényeket telepíthessen az erdőbe. Mivel a számítások kimutatták, hogy lecsapolás esetén a környék kútjai is elvesztették volna vizüket, az ötletet elvetették. Veszélyt jelentett még az élővilágra, amikor az 1970-es években a megfigyelő torony előtti sásréten csemetekert létrehozását tervezték: ez amiatt hiúsult meg, hogy a szeszélyes vízjárás tönkretette a fákat.

Élővilág

Növényvilág
A tó környékét többféle növénytársulás jellemzi. Előfordulnak a lebegőhínár-vegetáció úszó lápszigetei, a zsombékos, gyékényes ingólápok, a tőzegmohás fűz-ingólápok, a tőzegmohás égerlápok és a genyőtés cseres-tölgyesek egyaránt. Egyik különlegessége a csalános égerláp. Az égerfák lápi viszonyoknak megfelelően fejlődött gyökérzete a talaj fölött szétágazik, jelezve az egy-egy időszakban mérhető legmagasabb vízszintet. Érdekességek még a keskenylevelű gyékényből és vízi harmatkásából kialakult úszó szigetek is. Ezek úgy jönnek létre, hogy a vízinövények sűrű, összefonódó gyökereire por és lomb hull, amin már megtelepszenek egyéb növények is.

Fajai közül a legjelentősebb ritkaság a rovaremésztő növény, az aldrovanda, de fontos értéket képvisel a szíveslevelű hídőr, a tőzegeper, a vidrafű, a tőzegmoha, a kárpáti sáfrány, a tóalma és az újabban megjelent fehér tündérrózsa.

Állatvilág
A terület legértékesebb állatfajai a keresztes vipera (a fekete változat is), a csalitjáró pocok, a mocsári teknős és a vidra, valamint fészkel itt fekete gólya, cigányréce, rétisas és barna rétihéja is. A partvidékeken megél a vízityúk, a pettyes vízicsibe, a jégmadár, a szürke gém, valamint szárcsák, vöcskök és kacsák is. Halfaunája szegényes, de sokféle kétéltű megtalálható a tóban, így például számos békafaj mellett a pettyes gőte is.

Képek

Források

Magyarország tavai
Somogy megye földrajza
Magyarország erdőrezervátumai
Duna–Dráva Nemzeti Park természetvédelmi területei
A Baláta-tó és a körülötte elterülő Baláta-tó természetvédelmi terület és erdőrezervátum Somogy vármegye egyik kiemelkedő természeti értéke . A lefolyástalan , elláposodott tavat élővilágának megőrzése érdekében márben védetté nyilvánították , így ez lett a megye első természetvédelmi területe, ban pedig a környéket felvették az erdőrezervátumok sorába is . A terület nemzetközi egyezmények hatálya alá tartozó kijelölései : a Szentai erdő kiemelt jelentőségű különleges természetmegőrzési terület , Belső-Somogy különleges madárvédelmi terület . Elhelyezkedés , megközelítés A tó Somogy vármegye nyugati részén , Kaszó , Somogycsicsó és Szenta között terül el . A Kaszó és Szenta között közlekedő kisvasút egyik megállója a tó közelében található , innen rövid gyalogúton érhető el a tó közelében felépült kilátó ( madármegfigyelő torony ) . Látogathatóság Az erdőrezervátum védőzónájának az a része , ami nem szigorúan védett , szabadon látogatható , kivéve március és július között azok a területek , ahol fokozottan védett madár fészkel . A szigorúan védett részek a kisvasút megállója és a madármegfigyelő torony közötti sétaút kivételével nem látogathatók , csak a természetvédelmi hatóság engedélyével , de gépjárművel behajtani még ilyen engedély birtokában is tilos . 2014. májusén adták át a tó kutatójáról , azes években az ősláp gerinces élővilágáról doktori disszertációt is író dr. Marián Miklósról elnevezett , mintegyméter összhosszúságú stégrendszert , amelyen járva a látogató az eddig lehetségesnél közelebbről is megismerheti a tavat . A tó és környéke A Baláta-tó keletkezésének magyarázata , hogy a területen jelen levő agyagborítású , pleisztocén kori eredetű homokbuckák mélyedései nem engedik elszivárogni a vizet , így az összegyűlik . Ma a tó lefolyástalan , de a múltban feltételezések szerint volt lefolyása . A csapadék és a párolgás mennyisége erősen befolyásolja a vízszintet , így a tó területe is gyorsan tud változni . A nyílt vízfelület általában kicsi , a legnagyobb rész zsombékos , nádas . A legbelső lápterületet azonban még a legnagyobb aszály idején is nehéz megközelíteni , csak keskeny , kanyargós vadcsapásokon lehet , ahol a magas nád miatt nehéz a tájékozódás . Idős kaszóiak mesélték , hogy egyszer azas években , egy száraz időszakban , egy kéményseprő rövidebb utat keresvén nekivágott a tónak , de többé nem került elő . Története A tónak és környékének első írásos említéseből származik , ekkor Balátafőnek nevezték és Balatafew alakban írták . Ekkor a magyar királyné tulajdonában állt , a században a Festeticseké , majd közelévtizeden át , egészenig Hohenlohe Oehringen Keresztély hercegé . Az ő idejében a hatalmas erdészetet csak vadászatra használták , utakat nem is alakítottak ki , csak nyiladékokat a vadászat számára.tőlig szovjet kezelésben állt a terület , majd a Magyar Állami Erdészeté lett , később pedig a Kaszó Erdőgazdasági Rt-hez került . Védelmét máróta tervezték , de csakben hoztak róla rendeletet , a gyakorlatban pedig csakben valósult meg . Régebben csónakáztak is a tavon , illetve Hohenlohe herceg idejében pallósort is építettek a tóba kacsavadászat céljára , sőt , azas években még a lecsapolás gondolata is felvetődött , hogy tátrai ( javorinai ) birtokairól a herceg bölényeket telepíthessen az erdőbe . Mivel a számítások kimutatták , hogy lecsapolás esetén a környék kútjai is elvesztették volna vizüket , az ötletet elvetették . Veszélyt jelentett még az élővilágra , amikor azes években a megfigyelő torony előtti sásréten csemetekert létrehozását tervezték : ez amiatt hiúsult meg , hogy a szeszélyes vízjárás tönkretette a fákat . Élővilág Növényvilág A tó környékét többféle növénytársulás jellemzi . Előfordulnak a lebegőhínár-vegetáció úszó lápszigetei , a zsombékos , gyékényes ingólápok , a tőzegmohás fűz-ingólápok , a tőzegmohás égerlápok és a genyőtés cseres-tölgyesek egyaránt . Egyik különlegessége a csalános égerláp . Az égerfák lápi viszonyoknak megfelelően fejlődött gyökérzete a talaj fölött szétágazik , jelezve az egy-egy időszakban mérhető legmagasabb vízszintet . Érdekességek még a keskenylevelű gyékényből és vízi harmatkásából kialakult úszó szigetek is . Ezek úgy jönnek létre , hogy a vízinövények sűrű , összefonódó gyökereire por és lomb hull , amin már megtelepszenek egyéb növények is . Fajai közül a legjelentősebb ritkaság a rovaremésztő növény , az aldrovanda , de fontos értéket képvisel a szíveslevelű hídőr , a tőzegeper , a vidrafű , a tőzegmoha , a kárpáti sáfrány , a tóalma és az újabban megjelent fehér tündérrózsa . Állatvilág A terület legértékesebb állatfajai a keresztes vipera ( a fekete változat is ) , a csalitjáró pocok , a mocsári teknős és a vidra , valamint fészkel itt fekete gólya , cigányréce , rétisas és barna rétihéja is . A partvidékeken megél a vízityúk , a pettyes vízicsibe , a jégmadár , a szürke gém , valamint szárcsák , vöcskök és kacsák is . Halfaunája szegényes , de sokféle kétéltű megtalálható a tóban , így például számos békafaj mellett a pettyes gőte is . Képek Források Magyarország tavai Somogy megye földrajza Magyarország erdőrezervátumai Duna–Dráva Nemzeti Park természetvédelmi területei