Bajkálontúl
A Bajkálontúl () tájegység (nagytáj) Oroszországban; földrajzi szempontból Szibéria déli hegyvidékeihez tartozik.

Neve 
Az orosz Zabajkalje (magyarul Bajkálontúl) régóta használt elnevezés. Általában a délnyugat–északkeleti irányú, ívben elnyúló Bajkál-tó és a déli, délkeleti országhatár közötti, – tehát a központi Oroszországtól távolabbi, „túlsó” – területet jelölte. A 19. század közepétől az Orosz Birodalom egyik nagy közigazgatási egységét is így nevezték (Zabajkalszkaja oblaszty, vagyis Bajkálontúli terület).

A Szovjetunió létrejötte után nem volt ilyen nevű közigazgatási egység, (csak Burjátföld és Csitai terület), de a Bajkálontúl nevet nem hivatalosan továbbra is használták. A 2008-ban létrehozott Bajkálontúli határterületet a sajtóban sokszor szintén csak Zabajkalje (Bajkálontúl) néven említik, holott a földrajzi értelemben vett Bajkálon túli országrésznek csak kb. a felét foglalja el; a másik fele közigazgatásilag Burjátföldhöz, egy kisebb darabja pedig az Irkutszki területhez tartozik.

A Bajkálontúl területének egy kisebb része már jóval korábban Dauria néven vált ismertté. A mongol népcsaládhoz tartozó daur (dahúr) népcsoport a Silka, Arguny, Amur folyók partján élt. A 17. század közepétől cári fennhatóság alá került, majd a nyercsinszki szerződés (1689) a Mandzsu-dinasztiának juttatta. 

Ez a szócikk a továbbiakban csak a természetföldrajzi tájegységgel foglalkozik.

Bajkálontúl 
A Bajkálontúl (Zabajkalje) – óriási hegyvidék, mely a Bajkálmelléktől dél és délkelet felé az országhatárig, kelet felé az Oljokma völgyéig és a Silka torkolatáig terjed. Domborzatát délnyugat–északkelet csapásirányú hegyláncok és hegyközi medencék váltakozása jellemzi. Hegységei általában középhegységek, egy részük fennsík; néhány magashegységének csúcsa 2500 m fölé emelkedik.

Kialakításában nyugaton és középső részén jelentős szerepet játszott az archaikum végén lezajlott bajkál gyűrődés, később a kaledóniai és a variszkuszi hegységképződés. Ennek megfelelően nyugaton kemény kristályos kőzetek, illetve óidei pala, kvarcit építik fel. A pliocénban lezajlott vulkánosság nyomai a bazaltfennsíkokon láthatók. Keleti része fiatalabb gyűrődések hatására alakult ki, paleozoikumi és harmadidőszaki különféle kőzetekből áll.

Általában nyugati, központi és keleti részre osztják.
 Nyugati részéhez, a Szelenga és a Vityim vízgyűjtő területéhez tartozik:
 délnyugaton a Cagan-Daban, a Cagan-Hurtej és más középhegységek
 északkeleten a Vityim-felföld
 Központi részének (melyet néha Dauriának is neveznek) délnyugat–északkelet irányú legnagyobb hegységei:
 a Jablonovij-hegyvonulat
 és a vele párhuzamos Cserszkij-hegyvonulat (vagy Cserszkij-hegység)
 az Oljokmai-hegylánc (Oljokminszkij Sztanovik) a Cserszkij folytatása a Nyercsa folyón túl 
 a Cserszkijtől délkeletre húzódik a Daur-hegység, valamint 
 a Mogojtuj-hegység
 A keleti rész széles völgyekkel elválasztott, párhuzamosan futó alacsony középhegységei:
 Erman-, Gazimur-, Nyercsa-, Klicska-hegyvonulat 
 legnagyobb a Silka jobb partja mentén elnyúló Borscsovocsnij-hegység.

Bajkál-Sztanovoj-hegyvidék 
A Bajkál-Sztanovoj-hegyvidék (vagy egyszerűen Sztanovoj-hegyvidék) – Szibéria déli hegyvidékeinek legészakibb tagja; oroszul: Bajkalszko-Sztanovaja oblaszty, de előfordul a Szevero-Zabajkalje, vagyis Észak-Bajkálontúl elnevezés is. 

Nagyjából az északi szélesség 55° és 60° között terül el. A Bajkál-tó északi-északkeleti csücskétől kelet felé a Maja forrásvidékéig terjed, északon a Felső-Léna völgye határolja.

A hegyvidék három vagy négy nagyobb részre osztható:
 Három északnyugati felföldje a hegyvidék legalacsonyabb és legkevésbé tagolt része: 
 Észak-bajkáli-felföld
 Patom-felföld
 Oljokma–Csara-felföld 
A tőlük délebbre elterülő Sztanovoj-felföldet erősen tagolt, magas hegységek alkotják, mély völgyek szabdalják, a hegyoldalakat sűrű tajga borítja:
 Észak-mujai-hegység (a Muja a Vityim mellékfolyója)
 Dél-mujai-hegység
 Kodar-hegység, itt van a Bajkál-vidék legmagasabb csúcsa (3073 m)
 Kalar-hegység
 Udokan-hegység
 Az Oljokmától keletre hosszan nyúlik el a Sztanovoj-hegylánc; jelentős (de nem a teljes) része tartozik a hegyvidékhez.
 A legkeletebbre fekvő Aldan-felföldet, melynek szerkezeti alapja is eltérő (Aldan-őspajzs), nem mindig sorolják a Bajkál-vidékhez.

Jegyzetek

Források

Kapcsolódó szócikkek 
Dauriai tájak

Oroszország hegyei, hegységei
Oroszország tájegységei
A Bajkálontúl ( ) tájegység ( nagytáj ) Oroszországban ; földrajzi szempontból Szibéria déli hegyvidékeihez tartozik . Neve Az orosz Zabajkalje ( magyarul Bajkálontúl ) régóta használt elnevezés . Általában a délnyugat–északkeleti irányú , ívben elnyúló Bajkál-tó és a déli , délkeleti országhatár közötti , – tehát a központi Oroszországtól távolabbi , „ túlsó” – területet jelölte . A század közepétől az Orosz Birodalom egyik nagy közigazgatási egységét is így nevezték ( Zabajkalszkaja oblaszty , vagyis Bajkálontúli terület ) . A Szovjetunió létrejötte után nem volt ilyen nevű közigazgatási egység , ( csak Burjátföld és Csitai terület ) , de a Bajkálontúl nevet nem hivatalosan továbbra is használták . Aban létrehozott Bajkálontúli határterületet a sajtóban sokszor szintén csak Zabajkalje ( Bajkálontúl ) néven említik , holott a földrajzi értelemben vett Bajkálon túli országrésznek csak kb. a felét foglalja el ; a másik fele közigazgatásilag Burjátföldhöz , egy kisebb darabja pedig az Irkutszki területhez tartozik . A Bajkálontúl területének egy kisebb része már jóval korábban Dauria néven vált ismertté . A mongol népcsaládhoz tartozó daur ( dahúr ) népcsoport a Silka , Arguny , Amur folyók partján élt . A század közepétől cári fennhatóság alá került , majd a nyercsinszki szerződésa Mandzsu-dinasztiának juttatta . Ez a szócikk a továbbiakban csak a természetföldrajzi tájegységgel foglalkozik . Bajkálontúl A Bajkálontúl ( Zabajkalje ) – óriási hegyvidék , mely a Bajkálmelléktől dél és délkelet felé az országhatárig , kelet felé az Oljokma völgyéig és a Silka torkolatáig terjed . Domborzatát délnyugat–északkelet csapásirányú hegyláncok és hegyközi medencék váltakozása jellemzi . Hegységei általában középhegységek , egy részük fennsík ; néhány magashegységének csúcsam fölé emelkedik . Kialakításában nyugaton és középső részén jelentős szerepet játszott az archaikum végén lezajlott bajkál gyűrődés , később a kaledóniai és a variszkuszi hegységképződés . Ennek megfelelően nyugaton kemény kristályos kőzetek , illetve óidei pala , kvarcit építik fel . A pliocénban lezajlott vulkánosság nyomai a bazaltfennsíkokon láthatók . Keleti része fiatalabb gyűrődések hatására alakult ki , paleozoikumi és harmadidőszaki különféle kőzetekből áll . Általában nyugati , központi és keleti részre osztják . Nyugati részéhez , a Szelenga és a Vityim vízgyűjtő területéhez tartozik : délnyugaton a Cagan-Daban , a Cagan-Hurtej és más középhegységek északkeleten a Vityim-felföld Központi részének ( melyet néha Dauriának is neveznek ) délnyugat–északkelet irányú legnagyobb hegységei : a Jablonovij-hegyvonulat és a vele párhuzamos Cserszkij-hegyvonulat ( vagy Cserszkij-hegység ) az Oljokmai-hegylánc ( Oljokminszkij Sztanovik ) a Cserszkij folytatása a Nyercsa folyón túl a Cserszkijtől délkeletre húzódik a Daur-hegység , valamint a Mogojtuj-hegység A keleti rész széles völgyekkel elválasztott , párhuzamosan futó alacsony középhegységei : Erman- , Gazimur- , Nyercsa- , Klicska-hegyvonulat legnagyobb a Silka jobb partja mentén elnyúló Borscsovocsnij-hegység . Bajkál-Sztanovoj-hegyvidék A Bajkál-Sztanovoj-hegyvidék ( vagy egyszerűen Sztanovoj-hegyvidék ) – Szibéria déli hegyvidékeinek legészakibb tagja ; oroszul : Bajkalszko-Sztanovaja oblaszty , de előfordul a Szevero-Zabajkalje , vagyis Észak-Bajkálontúl elnevezés is . Nagyjából az északi szélesség és között terül el . A Bajkál-tó északi-északkeleti csücskétől kelet felé a Maja forrásvidékéig terjed , északon a Felső-Léna völgye határolja . A hegyvidék három vagy négy nagyobb részre osztható : Három északnyugati felföldje a hegyvidék legalacsonyabb és legkevésbé tagolt része : Észak-bajkáli-felföld Patom-felföld Oljokma–Csara-felföld A tőlük délebbre elterülő Sztanovoj-felföldet erősen tagolt , magas hegységek alkotják , mély völgyek szabdalják , a hegyoldalakat sűrű tajga borítja : Észak-mujai-hegység ( a Muja a Vityim mellékfolyója ) Dél-mujai-hegység Kodar-hegység , itt van a Bajkál-vidék legmagasabb csúcsam ) Kalar-hegység Udokan-hegység Az Oljokmától keletre hosszan nyúlik el a Sztanovoj-hegylánc ; jelentős ( de nem a teljes ) része tartozik a hegyvidékhez . A legkeletebbre fekvő Aldan-felföldet , melynek szerkezeti alapja is eltérő ( Aldan-őspajzs ) , nem mindig sorolják a Bajkál-vidékhez . Jegyzetek Források Kapcsolódó szócikkek Dauriai tájak Oroszország hegyei , hegységei Oroszország tájegységei