Arequipa
Arequipa egy nagyváros Peru déli részén, az azonos nevű tartomány és megye székhelye. Lakossága 2012-ben körülbelül 861 000 fő volt.

Peru harmadik legnagyobb városa, de a legnagyobb azok közül, amelyek nem tartoznak a fővárosi agglomerációhoz. Ipari, kereskedelmi és kulturális központ.

A város történelmi központját, amelynek legtöbb régi épülete tégla formájúra faragott, vulkanikus eredetű kövekből épült, az UNESCO 2000-ben a kulturális világörökség részévé nyilvánította.

Története
A mai város területén a spanyol hódítás előtt csak néhány inka nemes és letepeített lakó (mitma) élt. Az első spanyolok, akik ide érkeztek és itt telepedtek le, a Domonkos-rendhez tartozó Pedro de Ulloa, Diego Manso és Bartolomé de Ojeda voltak. A várost azonban nem ők, hanem az 1540. augusztus 15-én Francisco Pizarro helytartójának, García Manuel de Carbajalnak a vezetésével ide érkező telepesek (szám szerint 96-an) alapították meg Villa Hermosa de Arequipa néven. A városi címet hivatalosan a következő évben kapták meg I. Károly spanyol királytól, csakúgy, mint a Misti vulkánt is ábrázoló címert: ez utóbbit 1541. október 7-én. 1575-ben Francisco de Toledo alkirály a lakók spanyol koronához való hűségének elismeréséül a Muy noble y muy leal ciudad („nagyon nemes és nagyon hűséges város”) címet adományozta a településnek, ezt pedig II. Fülöp és III. Fülöp király is megerősítette.

A lakók legfontosabb tevékenységévé a mezőgazdaság vált: hamar meghonosították a szőlőt és az olajbogyót, így (főként a Yauca vidékén) fellendült az olívaolaj, a bor és a szőlőből készült pálinka gyártása. A környéken nagy mennyiségben fellelhető vulkáni kőzetet felhasználva templomok, kolostorok és gazdag haciendatulajdonosok nagy házai épültek fel, amelyek mára értékes műemlékekké váltak. Az 1790-es években a város lakossága 37 000 volt, ebből 22 000 spanyol származású, 6000 indián, 5000 mesztic és 3700 afrikai (köztük 1200 rabszolga), így Arequipa a spanyolok egyik legfontosabb bástyájának számított (a fővárosban, Limában például 30% alatt volt a spanyolok aránya ugyanebben az időszakban). Többek között ennek volt köszönhető, hogy az élet nyugodtan, például lázadások nélkül telt a városban, bár földrengések (1582-ben, 1687-ben és 1784-ben) többször is nagy pusztítást végeztek itt.

Amikor a 19. század elején Latin-Amerikában sokhelyütt függetlenségi mozgalmak alakultak, a város kreol lakói közül is számosan ezen eszmék mellé álltak, de a város vezetése spanyolhű maradt. 1814-ben a függetlenségpárti cuzcói Mateo Pumacahua 5000 emberével legyőzte Francisco Picoaga seregeit, és bevonult Arequipába, ahol ideiglenes kormányzati juntát alakított. A várost azonban hamarosan visszaszerezték a spanyolpártiak, Pumacahua is elmenekült, de az umachiri csata után elfogták és 1815-ben kivégezték. Ugyancsak fontos szereplője volt a függetlenségi harcnak az arequipai költő, Mariano Melgar, aki szintén erre a sorsra jutott.

1856 végén Manuel Ignacio de Vivanco hívei (kezdetben egy Masías és egy Gamio nevű fiatal) felkelést indítottak a városban Ramón Castilla kormányzása ellen, aki szerintük a vidéki tartományok kárára használta fel az ország pénzügyi forrásait. A környéken állomásozó katonák többsége csatlakozott a felkeléshez, és kikiáltották a chilei száműzetéséből hazatérő Vivancót elnöknek. Ő azonban hiába járta végig a kikötőket, nem kapott segítséget, Castilla pedig Aricában maga köré gyűjtött egy kisebb sereget, és elvágta velük az Arequipát a kikötővel összekötő utat, megszüntetve ezzel a felkelők utánpótlási lehetőségeit, majd nyolc hónapig tartó ostrom alá vette a várost, amelyet végül 1858 márciusában vett be.

Ezután azonban a békésebb fejlődés évei köszöntöttek a városra: a déli vasút megnyitása és az Angliába irányuló egyre növekvő gyapjúexport fellendítette Arequipa iparát. 1931-ben újabb forradalom tört ki a településen, ezúttal Luis Sánchez Cerro pártján, Augusto Leguía elnök ellen, akit, miután a felkelés túlterjedt a város határain, meg is döntöttek.

Látnivalók 

 Szent Mária-székesegyház
 Sziénai Szent Katalin-kolostor
 Iglesia de la Compañía (templom)
 Múzeumok
 Mercado San Camillo (piac)

A környéken
 Colca Cañón
 Templomok (Iglesia y convento La Merced, Iglesia de San Francisco)

Sport
A város legjelentősebb sportklubja az 1915-ben alapított FBC Melgar labdarúgócsapat, amely 1981-ben és 2015-ben is bajnoki címet szerzett. A Melgarnak nincs saját stadionja, hazai mérkőzéseiket a város legnagyobb, 60 000 férőhelyes pályáján, az Estadio Monumental de la UNSA-ban játsszák.

A főtér látképe

Források 

Peru települései
Peru világörökségi helyszínei
Arequipa megye
Arequipa egy nagyváros Peru déli részén , az azonos nevű tartomány és megye székhelye . Lakosságaben körülbelül000 fő volt . Peru harmadik legnagyobb városa , de a legnagyobb azok közül , amelyek nem tartoznak a fővárosi agglomerációhoz . Ipari , kereskedelmi és kulturális központ . A város történelmi központját , amelynek legtöbb régi épülete tégla formájúra faragott , vulkanikus eredetű kövekből épült , az UNESCOben a kulturális világörökség részévé nyilvánította . Története A mai város területén a spanyol hódítás előtt csak néhány inka nemes és letepeített lakó ( mitma ) élt . Az első spanyolok , akik ide érkeztek és itt telepedtek le , a Domonkos-rendhez tartozó Pedro de Ulloa , Diego Manso és Bartolomé de Ojeda voltak . A várost azonban nem ők , hanem az augusztusén Francisco Pizarro helytartójának , García Manuel de Carbajalnak a vezetésével ide érkező telepesek ( szám szerintan ) alapították meg Villa Hermosa de Arequipa néven . A városi címet hivatalosan a következő évben kapták meg I. Károly spanyol királytól , csakúgy , mint a Misti vulkánt is ábrázoló címert : ez utóbbit októberén.ben Francisco de Toledo alkirály a lakók spanyol koronához való hűségének elismeréséül a Muy noble y muy leal ciudad ( „ nagyon nemes és nagyon hűséges város” ) címet adományozta a településnek , ezt pedig II. Fülöp és III. Fülöp király is megerősítette . A lakók legfontosabb tevékenységévé a mezőgazdaság vált : hamar meghonosították a szőlőt és az olajbogyót , így ( főként a Yauca vidékén ) fellendült az olívaolaj , a bor és a szőlőből készült pálinka gyártása . A környéken nagy mennyiségben fellelhető vulkáni kőzetet felhasználva templomok , kolostorok és gazdag haciendatulajdonosok nagy házai épültek fel , amelyek mára értékes műemlékekké váltak . Azes években a város lakossága000 volt , ebből000 spanyol származású,indián, mesztic ésafrikai ( köztükrabszolga ) , így Arequipa a spanyolok egyik legfontosabb bástyájának számított ( a fővárosban , Limában például alatt volt a spanyolok aránya ugyanebben az időszakban ) . Többek között ennek volt köszönhető , hogy az élet nyugodtan , például lázadások nélkül telt a városban , bár földrengésekben, ben ésben ) többször is nagy pusztítást végeztek itt . Amikor a század elején Latin-Amerikában sokhelyütt függetlenségi mozgalmak alakultak , a város kreol lakói közül is számosan ezen eszmék mellé álltak , de a város vezetése spanyolhű maradt.ben a függetlenségpárti cuzcói Mateo Pumacahuaemberével legyőzte Francisco Picoaga seregeit , és bevonult Arequipába , ahol ideiglenes kormányzati juntát alakított . A várost azonban hamarosan visszaszerezték a spanyolpártiak , Pumacahua is elmenekült , de az umachiri csata után elfogták ésben kivégezték . Ugyancsak fontos szereplője volt a függetlenségi harcnak az arequipai költő , Mariano Melgar , aki szintén erre a sorsra jutott . 1856 végén Manuel Ignacio de Vivanco hívei ( kezdetben egy Masías és egy Gamio nevű fiatal ) felkelést indítottak a városban Ramón Castilla kormányzása ellen , aki szerintük a vidéki tartományok kárára használta fel az ország pénzügyi forrásait . A környéken állomásozó katonák többsége csatlakozott a felkeléshez , és kikiáltották a chilei száműzetéséből hazatérő Vivancót elnöknek . Ő azonban hiába járta végig a kikötőket , nem kapott segítséget , Castilla pedig Aricában maga köré gyűjtött egy kisebb sereget , és elvágta velük az Arequipát a kikötővel összekötő utat , megszüntetve ezzel a felkelők utánpótlási lehetőségeit , majd nyolc hónapig tartó ostrom alá vette a várost , amelyet végülmárciusában vett be . Ezután azonban a békésebb fejlődés évei köszöntöttek a városra : a déli vasút megnyitása és az Angliába irányuló egyre növekvő gyapjúexport fellendítette Arequipa iparát.ben újabb forradalom tört ki a településen , ezúttal Luis Sánchez Cerro pártján , Augusto Leguía elnök ellen , akit , miután a felkelés túlterjedt a város határain , meg is döntöttek . Látnivalók Szent Mária-székesegyház Sziénai Szent Katalin-kolostor Iglesia de la Compañía ( templom ) Múzeumok Mercado San Camillo ( piac ) A környéken Colca Cañón Templomok ( Iglesia y convento La Merced , Iglesia de San Francisco ) Sport A város legjelentősebb sportklubja azben alapított FBC Melgar labdarúgócsapat , amelyben ésben is bajnoki címet szerzett . A Melgarnak nincs saját stadionja , hazai mérkőzéseiket a város legnagyobb,000 férőhelyes pályáján , az Estadio Monumental de la UNSA-ban játsszák . A főtér látképe Források Peru települései Peru világörökségi helyszínei Arequipa megye