Hjangga
A  koreai irodalmi lírai műfaj, mely jobbára a Silla-korabeli népdalokat jelöli a 6. és a 10. század között. Csupán 25  szövege maradt fenn az utókorra.

Története
A kínaiak már elég korán feljegyezték, hogy a koreaiak szeretnek táncolni és énekelni, olyan kötetekben, mint a  (三國志, „A három királyság története”, 3. század) vagy a  (後漢書, „A kései Han-dinasztia könyve”, 5. század). A kínaiakat meglepte, hogy a koreai államokban mennyire gyakran tartanak táncos-zenés ünnepeket, sámánisztikus rituálékat. A 7. századtól az idu írás bevezetésével a korábban szájhagyomány útján terjedő dalokat le is jegyezték. A 9. század végén, 888-ban  (삼대목, 三代目) címmel gyűjtemény is készült Sillában, azonban a 13. századi mongol invázió idején sok más feljegyzéssel együtt ez is elpusztult. Mára csupán néhány korabeli  maradt fenn. Korabeli leírások szerint az átíráshoz használt kínai írásjegy alapú rendszert a kínaiak nem tudták elolvasni. A mai koreai nyelvészek számára is kihívást jelent az értelmezése, nem csak a rendszerről rendelkezésre álló kevés információ, de a koreai nyelv akkori állapotának hiányos ismerete és a fennmaradt leírásokban a korabeli írnokok által vétett hibák miatt is.

Jellemzői
A  jó része szájhagyomány útján terjedt, más részüket  (향찰) írással írták le, ami kínai írásjegyekkel próbálta meg visszaadni a koreai nyelv kiejtését. A  nem tekinthető egységes, általános szabályok szerint leírható műfajnak, mind formai, mind tartalmi tekintetben nagy változatosságot mutatnak a művek. A fennmaradt  között vannak négy-, nyolc- és tízsoros költemények. Kutatók szerint a sorok növekedése a forma fejlődését mutatja, azonban ezek a változatok nem egymás után, hanem egymás mellett léteztek. A fennmaradt tízsoros költeményeket kivétel nélkül egy-egy személy írta, míg a négy- és nyolcsorosak között vannak népdalok és sámánénekek is. Az általános vélekedés szerint a népi eredetű négysoros kal szemben a tízsorosakat szinte biztosan felsőbb osztálybeliek írták, például ok és buddhista szerzetesek, az utolsó két sorban ugyanis inkább a felsőbb osztályokra jellemző érzelmek és érdekek jelennek meg. A tízsorosak esetében az első négy sor a téma megjelölése, a következő négy az érzelem elmélyítése, az utolsó kettő pedig mély érzelmekkel telt felkiáltás erőteljes befejezéssel. Az utolsó két sor üteme is megváltozik. Ilyen például a  szerzetesnek tulajdonított  (제망매가, „Óda elhunyt húgomhoz”, c. 742–765) című költemény is:

Az élet s halál útja
Előttünk áll rémítően.
El sem köszöntél,
Csak így elmentél?
Az ősz-reggeli szél
felkapja a leveleket.
Bár egy ágról valóak,
Nem tudják, hová lesznek. 
Ó, hugom, míg találkozunk Amitábha kertjében,
Várnom kell, s járnom Buddha útját.

A  énekelve adták elő, így a forma a dallamhoz igazodik. Egy-egy időmértékes szegmens három vagy négy szótagból áll.

Fennmaradt   
Az utókorra fennmaradt :

Jegyzetek

Források
  
  
  

Koreai irodalom
Irodalmi műfajok
Silla
A koreai irodalmi lírai műfaj , mely jobbára a Silla-korabeli népdalokat jelöli a és a század között . Csupán szövege maradt fenn az utókorra . Története A kínaiak már elég korán feljegyezték , hogy a koreaiak szeretnek táncolni és énekelni , olyan kötetekben , mint a ( 三國志 , „ A három királyság története” , század ) vagy a ( 後漢書 , „ A kései Han-dinasztia könyve” , század ) . A kínaiakat meglepte , hogy a koreai államokban mennyire gyakran tartanak táncos-zenés ünnepeket , sámánisztikus rituálékat . A századtól az idu írás bevezetésével a korábban szájhagyomány útján terjedő dalokat le is jegyezték . A század végén, ban ( 삼대목 , 三代目 ) címmel gyűjtemény is készült Sillában , azonban a századi mongol invázió idején sok más feljegyzéssel együtt ez is elpusztult . Mára csupán néhány korabeli maradt fenn . Korabeli leírások szerint az átíráshoz használt kínai írásjegy alapú rendszert a kínaiak nem tudták elolvasni . A mai koreai nyelvészek számára is kihívást jelent az értelmezése , nem csak a rendszerről rendelkezésre álló kevés információ , de a koreai nyelv akkori állapotának hiányos ismerete és a fennmaradt leírásokban a korabeli írnokok által vétett hibák miatt is . Jellemzői A jó része szájhagyomány útján terjedt , más részüket ( 향찰 ) írással írták le , ami kínai írásjegyekkel próbálta meg visszaadni a koreai nyelv kiejtését . A nem tekinthető egységes , általános szabályok szerint leírható műfajnak , mind formai , mind tartalmi tekintetben nagy változatosságot mutatnak a művek . A fennmaradt között vannak négy- , nyolc- és tízsoros költemények . Kutatók szerint a sorok növekedése a forma fejlődését mutatja , azonban ezek a változatok nem egymás után , hanem egymás mellett léteztek . A fennmaradt tízsoros költeményeket kivétel nélkül egy-egy személy írta , míg a négy- és nyolcsorosak között vannak népdalok és sámánénekek is . Az általános vélekedés szerint a népi eredetű négysoros kal szemben a tízsorosakat szinte biztosan felsőbb osztálybeliek írták , például ok és buddhista szerzetesek , az utolsó két sorban ugyanis inkább a felsőbb osztályokra jellemző érzelmek és érdekek jelennek meg . A tízsorosak esetében az első négy sor a téma megjelölése , a következő négy az érzelem elmélyítése , az utolsó kettő pedig mély érzelmekkel telt felkiáltás erőteljes befejezéssel . Az utolsó két sor üteme is megváltozik . Ilyen például a szerzetesnek tulajdonított ( 제망매가 , „ Óda elhunyt húgomhoz” , c.765 ) című költemény is : Az élet s halál útja Előttünk áll rémítően . El sem köszöntél , Csak így elmentél ? Az ősz-reggeli szél felkapja a leveleket . Bár egy ágról valóak , Nem tudják , hová lesznek . Ó , hugom , míg találkozunk Amitábha kertjében , Várnom kell , s járnom Buddha útját . A énekelve adták elő , így a forma a dallamhoz igazodik . Egy-egy időmértékes szegmens három vagy négy szótagból áll . Fennmaradt Az utókorra fennmaradt \ : Jegyzetek Források Koreai irodalom Irodalmi műfajok Silla