Pszeudo-Geber
Pszeudo-Geber („hamis Geber”) néven egy névtelen 13. századi születésű európai alkimista ismert (időnként tarantói Pállal azonosítják<ref>William R. Newman. New Light on the Identity of Geber", Sudhoffs Archiv 69 (1985): 79-90</ref>), aki vegyészeti és kohászati témákban írt könyveket „Geber” álnéven.

A „Geber” eredetileg Dzsábir ibn Hajján 9. századi alkimista rövidített és latinizált neve volt. Európában a 14. századtól évszázadokon át úgy hitték, hogy „Geber” azonos volt Dzsábir ibn Hajjánnal, és hogy „Geber” könyveit arabról fordították. A 13. századi európai alkimisták nagyra tartották az arab vegyészetet, így Pszeudo-Geber felvette híres elődjének nevét, hogy több megbecsülést nyerjenek a munkái. Egy-egy nagy előd nevének felvételét pszeudoepigráfiának nevezik, és a középkorban gyakori jelenség volt. A középkori írásoknak széles palettáját terjesztették például Pszeudo-Arisztotelész szerzőségével.

Pszeudo-Geber igen nagy hatással volt a vegyészetre és a kohászatra a késő középkori Európában – alighanem nagyobb hatással, mint bármely más szerző.

A Pszeudo-Geber Gyűjtemény és a Geber-probléma 
Az alábbi könyveket „Pseudo-Geber Corpus” (Pszeudo-Geber Gyűjtemény) néven ismerik. A 16. század első felében többféle nyomtatásban is kiadták őket. ezt megelőzően pedig nagyjából kétszáz éven át voltak jelen a tudományos életben. A feltüntetett szerző „Geber” vagy „Gebri Arabis” (latinul „az arab Geber”) volt, és egyes változatokban bizonyos Rodogero Hispalensi-t (sevillai Rodogero) tüntették fel fordítóként.Summa perfectionis magisteriiLiber fornacum („Kemencék könyve”)De investigatione perfectionis („A tökély vizsgálatáról”)De inventione veritatis („Az igazság felfedezéséről”).
Illetve:Testamentum GeberiAlchemia GeberiAz alkímiai elmélet és laboratóriumi gyakorlat legvilágosabb addig megjelent kifejtése lévén Pszeudo-Geber munkásságát széles körben olvasták és használták fel az európai alkimisták, miután ezen a területen általában miszticizmus, titokzatosság és többértelműség uralkodtak. A Summa Perfectionis a késő középkori Nyugat-Európa egyik leggyakrabban olvasott alkímiai könyve volt. A következő három könyv rövidebb és jórészt a Summa Perfectionis anyagát tartalmazzák tömörebb változatban. A Testamentum Geberi és az Alchemia Geberi Marcellin Berthelot szerint „vitán felül hamisak, későbbről származnak [a másik négynél]”, és általában nem tekintik őket a Pseudo-Geber Corpus részének. Szerzőjük nem azonos az első négy könyvével, habár az sem bizonyos, hogy azok ugyanattól a szerzőtől származnak.

Az a feltevés, hogy a gyűjteményt arabból fordították volna, a késő 19. században bukott meg Kopp, Hoefer, Berthelot és Lippmann tanulmányai nyomán. A gyűjteményre egyértelműen hatást gyakoroltak a középkori arab írók (főleg Ar-Rázi, nem pedig a névadó Dzsábir). Az első négy könyv valószínűleg 1310-re készülhetett el; ennél nem lehetnek sokkal korábbiak, mert Summa Perfectionis''-nak a világon sehol nincs nyoma a 13. század előtt. Nem említik például Albertus Magnus és Roger Bacon 13. századi munkái sem. Egyetlen arab változat sem ismert. Tartalmuk nagyjából az 1300-as évekbeli Európa tudását tükrözi. Ennek egyik legfontosabb bizonyítéka, hogy a benne szereplő új tudásanyag – többek közt a salétromsav, a királyvíz, a kénsav és az ezüst-nitrát – ismeretlen a korábbi arab művekben.

Források

Fordítás 

Alkimisták
Pszeudo-Geber ( „ hamis Geber” ) néven egy névtelen századi születésű európai alkimista ismert ( időnként tarantói Pállal azonosítják<ref>William R. Newman . New Light on the Identity of Geber " , Sudhoffs Archiv( 1985 ) : /ref> ) , aki vegyészeti és kohászati témákban írt könyveket „ Geber” álnéven . A „ Geber” eredetileg Dzsábir ibn Hajján századi alkimista rövidített és latinizált neve volt . Európában a századtól évszázadokon át úgy hitték , hogy „ Geber” azonos volt Dzsábir ibn Hajjánnal , és hogy „ Geber” könyveit arabról fordították . A századi európai alkimisták nagyra tartották az arab vegyészetet , így Pszeudo-Geber felvette híres elődjének nevét , hogy több megbecsülést nyerjenek a munkái . Egy-egy nagy előd nevének felvételét pszeudoepigráfiának nevezik , és a középkorban gyakori jelenség volt . A középkori írásoknak széles palettáját terjesztették például Pszeudo-Arisztotelész szerzőségével . Pszeudo-Geber igen nagy hatással volt a vegyészetre és a kohászatra a késő középkori Európában – alighanem nagyobb hatással , mint bármely más szerző . A Pszeudo-Geber Gyűjtemény és a Geber-probléma Az alábbi könyveket „ Pseudo-Geber Corpus” ( Pszeudo-Geber Gyűjtemény ) néven ismerik . A század első felében többféle nyomtatásban is kiadták őket. ezt megelőzően pedig nagyjából kétszáz éven át voltak jelen a tudományos életben . A feltüntetett szerző „ Geber” vagy „ Gebri Arabis” ( latinul „ az arab Geber” ) volt , és egyes változatokban bizonyos Rodogero Hispalensi-t ( sevillai Rodogero ) tüntették fel fordítóként. Summa perfectionis magisteriiLiber fornacum ( „ Kemencék könyve”) De investigatione perfectionis ( „ A tökély vizsgálatáról”) De inventione veritatis ( „ Az igazság felfedezéséről” ) . Illetve: Testamentum GeberiAlchemia GeberiAz alkímiai elmélet és laboratóriumi gyakorlat legvilágosabb addig megjelent kifejtése lévén Pszeudo-Geber munkásságát széles körben olvasták és használták fel az európai alkimisták , miután ezen a területen általában miszticizmus , titokzatosság és többértelműség uralkodtak . A Summa Perfectionis a késő középkori Nyugat-Európa egyik leggyakrabban olvasott alkímiai könyve volt . A következő három könyv rövidebb és jórészt a Summa Perfectionis anyagát tartalmazzák tömörebb változatban . A Testamentum Geberi és az Alchemia Geberi Marcellin Berthelot szerint „ vitán felül hamisak , későbbről származnak [ a másik négynél] ” , és általában nem tekintik őket a Pseudo-Geber Corpus részének . Szerzőjük nem azonos az első négy könyvével , habár az sem bizonyos , hogy azok ugyanattól a szerzőtől származnak . Az a feltevés , hogy a gyűjteményt arabból fordították volna , a késő században bukott meg Kopp , Hoefer, Berthelot és Lippmann tanulmányai nyomán . A gyűjteményre egyértelműen hatást gyakoroltak a középkori arab írók ( főleg Ar-Rázi , nem pedig a névadó Dzsábir ) . Az első négy könyv valószínűlegre készülhetett el ; ennél nem lehetnek sokkal korábbiak , mert Summa Perfectionis''-nak a világon sehol nincs nyoma a század előtt . Nem említik például Albertus Magnus és Roger Bacon századi munkái sem . Egyetlen arab változat sem ismert . Tartalmuk nagyjából azas évekbeli Európa tudását tükrözi . Ennek egyik legfontosabb bizonyítéka , hogy a benne szereplő új tudásanyag – többek közt a salétromsav , a királyvíz , a kénsav és az ezüst-nitrát – ismeretlen a korábbi arab művekben . Források Fordítás Alkimisták