Kabo-reformok
A  a koreai  államban 1894 és 1896 között végrehajtott reformok összefoglaló neve. A  uralkodása alatti reformokat a japánok kényszerítették ki, megpróbálva minél nagyobb irányítás alá vonni Koreát.

Közvetlen előzményei
A -reformokat az első kínai–japán háború alatt vitték véghez, mely a -lázadás nyomán tört ki. A lázongó parasztoktól tartva  király kínai katonai segítséget kért, amire válaszul a japánok megjelentek saját katonáikkal, a két fél között pedig kitört a háború, Japán pedig megrohanta a  palotát és gyakorlatilag foglyul ejtette a királyt. Ótori Keiszuke Koreába delegált japán miniszter 1894. augusztus 20-án rávette a koreai kormányt, hogy fogadja el a japán reformjavaslatokat, japán konstrukcióban építsen új vasútvonalat és további kikötőket nyisson meg a birodalom előtt kereskedelem céljára. A japán katonai fölény ellenében tehetetlen koreai kormány kénytelen volt engedni a japán reformköveteléseknek, melyek célja Korea politikai irányítása volt.

A reformok végrehajtása

1894. július 27-én a japánok által „tanácsolt” reformok kidolgozására és végrehajtására létrejött a ,  vezetésével. A kormányt teljesen kicserélték, formális fejévé pedig a Kína-ellenes  nagyherceget, a király apját tették meg. Összesen 208 új törvényt hoztak. Új minisztériumokat hoztak létre és korlátozták a király rendelkezési hatásköreit is, melyek egy része a miniszterelnökre, illetve a miniszterekre szállt. Bírósági hierarchiát alkottak meg, megtiltották az elítéltek kínzását, családtagjaik megbüntetését. Új fővárosi és vidéki csendőrség alakult. Átalakították az adórendszert és megszüntették a kereskedelmi monopóliumokat.

A reformok jelentős társadalmi változásokat irányoztak elő. 1886-ban felszámolták a rabszolgaságot és a kasztokat: a  réteg elvesztette kiváltságát. A reform kimondta az egyenlőséget a törvény szemében, azaz társadalmi státustól függetlenül lehetett hivatali pozícióra jelentkezni. A férfiak 20, anők 16 évesen köthettek házasságot, ezzel megszüntették a gyermekmenyasszonyság intézményét; az özvegyek újraházasodási tilalmát is feloldották. A kínai naptár helyett elfogadták a Gergely-naptárat és bevezették az alapfokú nyugati oktatási intézményt, az általános iskolát. Idegennyelv-oktatási törvény keretében japán nyelviskolák nyíltak. A  vizsgarendszert eltörölték.

Novemberben Inoue Kaoru váltotta Ótorit és egy húsz elemből álló új reformlistát prezentált a királynak. Decemberben megszüntették a t és létrejött a . 1895-ben az  megszűnt, helyét a modern , a „kabinet” vette át. A nyolc tartomány helyett 23 prefektúrát (부, ) és 336 járást (군, ) alakítottak ki. Új pénzügyi rendszert vezettek be, elfogadták a nyugati mértékegységeket és az árucsere helyett a pénzzel való fizetés lett a kötelező. Nem volt azonban földreform, így a parasztságnak semmilyen haszna nem származott a változásokból.

A reformok vége
1895-ben olyasmi történt, ami miatt összeomlott a japánok frissen megszerzett hatalma Korea felett. A kínai–japán háborút lezáró simonoszeki béke nem tetszett az Orosz Birodalomnak, akik Franciaországhoz és Németországhoz fordultak. A három állam közösen követelte Japántól, hogy mondjon le a Liaotung-félszigetről. Japán kénytelen volt teljesíteni a követeléseket, amit Korea úgy vett, hogy a japánok meggyengültek. Újra fellángoltak a japán-ellenes érzelmek az országban, a kabinet tagjait oroszbarátokra cserélték, az udvarban gyorsan csökkent a japánbarátok száma. Miura Goró, aki Inouét váltotta szeptemberben, úgy vélte, radikális eszközökre van szükség, a japánellenes tábort el kell távolítani az udvarból. Miura megnyerte magának a Nagyherceget, aki ugyan nem volt japánbarát, de gyűlölte az oroszokhoz húzó Min királynét. A japánok 1895. október 8-án meggyilkolták a királynét és még néhány embert a palotából, miközben a királyt és a trónörököst fogva tartották. A japán kormány próbálta menteni a menthetőt, Miurát és segítőit visszahívták és bíróság elé állították, Komura Dzsutaró diplomatát küldték rendezni a helyzetet, azonban a királyné meggyilkolása miatt még inkább fellángoló japánellenes hangulatot már nem lehetett kordában tartani, és a -reformok véget értek.

Megítélése
A történészek részéről a reformok megítélése vegyes. Michael J. Seth szerint „a -reformok lépést jelentettek a koreai társadalom átalakulása felé”,, míg Andrew Nahm úgy véli, „csak szerény sikereket ért el a koreai társadalom modernizálását illetően.” 

Arról sincs egyetértés, hogy mennyire voltak a japánok befolyással a reformokra.  professzor véleménye szerint „Japánnak kevés köze volt a -reformok lényegéhez, mely olyan mélyen gyökerező problémákra keresett választ, amelyeket csak koreaiak tudtak beazonosítani és megfelelően kezelni.” Nahm szerint azonban „a japánok rákényszerítették Koreára a reformintézkedéseiket”, Seth úgy gondolja, „bár ezeket az erőfeszítéseket Korea legtehetségesebb és legfelvilágosultabb vezetői vitték véghez, és nagyon fontosak voltak a modernizációhoz szükséges lépések megtételéhez, az a tény, hogy mindezt japán katonai nyomás alatt tették, valamint a japán beavatkozás súlya kétértelművé teszik a megítélését.” Bruce Cumings szerint „a gyenge Nagyherceg és a -vezette új kormány megfelelő fedezéket biztosított Ótori Keiszukénak, a japán nagykövetnek, valamint a többi japán és koreai segítőnek ahhoz, hogy reformot reform után küldözgessenek nak aláírásra.”

Jegyzetek

Források
  
  
  

Csoszon történelme
A a koreai állambanésközött végrehajtott reformok összefoglaló neve . A uralkodása alatti reformokat a japánok kényszerítették ki , megpróbálva minél nagyobb irányítás alá vonni Koreát . Közvetlen előzményei A -reformokat az első kínai–japán háború alatt vitték véghez , mely a -lázadás nyomán tört ki . A lázongó parasztoktól tartva király kínai katonai segítséget kért , amire válaszul a japánok megjelentek saját katonáikkal , a két fél között pedig kitört a háború , Japán pedig megrohanta a palotát és gyakorlatilag foglyul ejtette a királyt . Ótori Keiszuke Koreába delegált japán miniszter augusztusán rávette a koreai kormányt , hogy fogadja el a japán reformjavaslatokat , japán konstrukcióban építsen új vasútvonalat és további kikötőket nyisson meg a birodalom előtt kereskedelem céljára . A japán katonai fölény ellenében tehetetlen koreai kormány kénytelen volt engedni a japán reformköveteléseknek , melyek célja Korea politikai irányítása volt . A reformok végrehajtása 1894. júliusén a japánok által „ tanácsolt” reformok kidolgozására és végrehajtására létrejött a , vezetésével . A kormányt teljesen kicserélték , formális fejévé pedig a Kína-ellenes nagyherceget , a király apját tették meg . Összesenúj törvényt hoztak . Új minisztériumokat hoztak létre és korlátozták a király rendelkezési hatásköreit is , melyek egy része a miniszterelnökre , illetve a miniszterekre szállt . Bírósági hierarchiát alkottak meg , megtiltották az elítéltek kínzását , családtagjaik megbüntetését . Új fővárosi és vidéki csendőrség alakult . Átalakították az adórendszert és megszüntették a kereskedelmi monopóliumokat . A reformok jelentős társadalmi változásokat irányoztak elő.ban felszámolták a rabszolgaságot és a kasztokat : a réteg elvesztette kiváltságát . A reform kimondta az egyenlőséget a törvény szemében , azaz társadalmi státustól függetlenül lehetett hivatali pozícióra jelentkezni . A férfiak anőkévesen köthettek házasságot , ezzel megszüntették a gyermekmenyasszonyság intézményét ; az özvegyek újraházasodási tilalmát is feloldották . A kínai naptár helyett elfogadták a Gergely-naptárat és bevezették az alapfokú nyugati oktatási intézményt , az általános iskolát . Idegennyelv-oktatási törvény keretében japán nyelviskolák nyíltak . A vizsgarendszert eltörölték . Novemberben Inoue Kaoru váltotta Ótorit és egy húsz elemből álló új reformlistát prezentált a királynak . Decemberben megszüntették a t és létrejött a\.ben az megszűnt , helyét a modern , a „ kabinet” vette át . A nyolc tartomány helyettprefektúrát ( 부 , ) ésjárást ( 군 , ) alakítottak ki . Új pénzügyi rendszert vezettek be , elfogadták a nyugati mértékegységeket és az árucsere helyett a pénzzel való fizetés lett a kötelező . Nem volt azonban földreform , így a parasztságnak semmilyen haszna nem származott a változásokból . A reformok vége 1895-ben olyasmi történt , ami miatt összeomlott a japánok frissen megszerzett hatalma Korea felett . A kínai–japán háborút lezáró simonoszeki béke nem tetszett az Orosz Birodalomnak , akik Franciaországhoz és Németországhoz fordultak . A három állam közösen követelte Japántól , hogy mondjon le a Liaotung-félszigetről . Japán kénytelen volt teljesíteni a követeléseket , amit Korea úgy vett , hogy a japánok meggyengültek . Újra fellángoltak a japán-ellenes érzelmek az országban , a kabinet tagjait oroszbarátokra cserélték , az udvarban gyorsan csökkent a japánbarátok száma . Miura Goró , aki Inouét váltotta szeptemberben , úgy vélte , radikális eszközökre van szükség , a japánellenes tábort el kell távolítani az udvarból . Miura megnyerte magának a Nagyherceget , aki ugyan nem volt japánbarát , de gyűlölte az oroszokhoz húzó Min királynét . A japánok októberán meggyilkolták a királynét és még néhány embert a palotából , miközben a királyt és a trónörököst fogva tartották . A japán kormány próbálta menteni a menthetőt , Miurát és segítőit visszahívták és bíróság elé állították , Komura Dzsutaró diplomatát küldték rendezni a helyzetet , azonban a királyné meggyilkolása miatt még inkább fellángoló japánellenes hangulatot már nem lehetett kordában tartani , és a -reformok véget értek . Megítélése A történészek részéről a reformok megítélése vegyes . Michael J. Seth szerint „ a -reformok lépést jelentettek a koreai társadalom átalakulása felé” , , míg Andrew Nahm úgy véli , „ csak szerény sikereket ért el a koreai társadalom modernizálását illetően.” Arról sincs egyetértés , hogy mennyire voltak a japánok befolyással a reformokra . professzor véleménye szerint „ Japánnak kevés köze volt a -reformok lényegéhez , mely olyan mélyen gyökerező problémákra keresett választ , amelyeket csak koreaiak tudtak beazonosítani és megfelelően kezelni.” Nahm szerint azonban „ a japánok rákényszerítették Koreára a reformintézkedéseiket” , Seth úgy gondolja , „ bár ezeket az erőfeszítéseket Korea legtehetségesebb és legfelvilágosultabb vezetői vitték véghez , és nagyon fontosak voltak a modernizációhoz szükséges lépések megtételéhez , az a tény , hogy mindezt japán katonai nyomás alatt tették , valamint a japán beavatkozás súlya kétértelművé teszik a megítélését. ” Bruce Cumings szerint „ a gyenge Nagyherceg és a -vezette új kormány megfelelő fedezéket biztosított Ótori Keiszukénak , a japán nagykövetnek , valamint a többi japán és koreai segítőnek ahhoz , hogy reformot reform után küldözgessenek nak aláírásra.” Jegyzetek Források Csoszon történelme