Rodéziai bozótháború
A rodéziai bozótháború afrikai polgárháború, amely 1964 júliusa és 1979 decembere között zajlott le a mai Zimbabwe, akkor, el nem ismert államként Rodézia (későbbi nevén Zimbabwe-Rodézia) területén. Ismert még második csimurenga, vagy zimbabwei függetlenségi háború néven is.

A konfliktus három hatalom egymás elleni küzdelmével jellemezhető: az egyik a rodéziai kormányzat volt Ian Smith vezetésével (majd a későbbi Zimbabwe-Rodézia püspöke, Abel Muzorewa által). A másik a Zimbabwei Afrikai Nemzeti Függetlenségi Hadsereg (Zimbabwe African National Liberation Army, ZANLA), mely a Robert Mugabe vezette Zimbabwei Afrikai Nemzeti Unió (Zimbabwe African National Union, ZANU) fegyveres szárnya volt, illetve a harmadik hatalom a Zimbabwei Népi Forradalmi Hadsereg (Zimbabwe People's Revolutionary Army, ZIPRA), ami a Joshua Nkomo vezette Zimbabwei Afrikai Népi Unió (Zimbabwe African People's Union, ZAPU) fegyveres szárnya volt.

A háborúban változást hozott az 1978-ban Smith és Muzorewa által aláírt megállapodás, ami az 1979 júniusi általános választójogok megadásához vezetett és véget vetett a fehér kisebbség uralmának Rodéziában. Az országot átnevezték Zimbabwe-Rodéziának, melyet fekete többségű kormányzat vezetett. Azonban ez az új rend sem nyerte el a nemzetközi közvélemény elismerését és a háború tovább folytatódott még közel fél évig.

A Zimbabwe-rodéziai kormányzat, a brit kormányzat és az immár Mugabe–Nkomo egyesült pártja, a ZANU-PF között lefolytatott tárgyalások vezettek el a Lancaster házban a tűzszüneti megállapodások aláírásához 1979 decemberében. Az ország formálisan visszatért a Brit Birodalomba és új választásokat tartottak meg brit és nemzetközösségének felügyelete alatt 1980 márciusában. A ZANU megnyerte a választásokat, és Mugabe lett így Zimbabwe első miniszterelnöke 1980. április 18-án. Az ország ezzel elérte, hogy a nemzetközi közösség is elismerje függetlenségét.

A térség destabilizált állapotára jellemző, hogy Dél-Afrika is aktívan szerepet vállalt ebben az időszakban 1966-tól 1990-ig namíbiai, angolai és zimbabwei területeken katonai hadműveletekkel. Ezt a dél-afrikai határháborúnak (vagy angolai bozótháborúnak) nevezik, mely a huszonhat évig tartó angolai polgárháborúhoz szervesen kapcsolódik.

Zimbabwe belpolitikai élete nem volt mentes a zavargásoktól, egészen 1987 decemberéig Mugabe és Nkomo csapatai harcban álltak egymással. Ezt követően Mugabe egypártrendszerű elnöki köztársasággá alakította át az országot, amit azóta gazdasági hanyatlás, infláció és korrupció, lakossági emigráció jellemez. A The Economist szerint a főváros, Harare a 2011-re az egyik legélhetetlenebb várossá vált a Földön.

Megjegyzések

Jegyzetek

Fordítás

Források 
 
 
 
 
 
 
 
 

Weboldalak
 

Afrika történelme
Idegen nyelvű térképet tartalmazó szócikkek
A rodéziai bozótháború afrikai polgárháború , amelyjúliusa ésdecembere között zajlott le a mai Zimbabwe , akkor , el nem ismert államként Rodézia ( későbbi nevén Zimbabwe-Rodézia ) területén . Ismert még második csimurenga , vagy zimbabwei függetlenségi háború néven is . A konfliktus három hatalom egymás elleni küzdelmével jellemezhető : az egyik a rodéziai kormányzat volt Ian Smith vezetésével ( majd a későbbi Zimbabwe-Rodézia püspöke , Abel Muzorewa által ) . A másik a Zimbabwei Afrikai Nemzeti Függetlenségi Hadsereg ( Zimbabwe African National Liberation Army , ZANLA ) , mely a Robert Mugabe vezette Zimbabwei Afrikai Nemzeti Unió ( Zimbabwe African National Union , ZANU ) fegyveres szárnya volt , illetve a harmadik hatalom a Zimbabwei Népi Forradalmi Hadsereg ( Zimbabwe People's Revolutionary Army , ZIPRA ) , ami a Joshua Nkomo vezette Zimbabwei Afrikai Népi Unió ( Zimbabwe African People's Union , ZAPU ) fegyveres szárnya volt . A háborúban változást hozott azban Smith és Muzorewa által aláírt megállapodás , ami azjúniusi általános választójogok megadásához vezetett és véget vetett a fehér kisebbség uralmának Rodéziában . Az országot átnevezték Zimbabwe-Rodéziának , melyet fekete többségű kormányzat vezetett . Azonban ez az új rend sem nyerte el a nemzetközi közvélemény elismerését és a háború tovább folytatódott még közel fél évig . A Zimbabwe-rodéziai kormányzat , a brit kormányzat és az immár Mugabe–Nkomo egyesült pártja , a ZANU-PF között lefolytatott tárgyalások vezettek el a Lancaster házban a tűzszüneti megállapodások aláírásáhozdecemberében . Az ország formálisan visszatért a Brit Birodalomba és új választásokat tartottak meg brit és nemzetközösségének felügyelete alattmárciusában . A ZANU megnyerte a választásokat , és Mugabe lett így Zimbabwe első miniszterelnöke áprilisán . Az ország ezzel elérte , hogy a nemzetközi közösség is elismerje függetlenségét . A térség destabilizált állapotára jellemző , hogy Dél-Afrika is aktívan szerepet vállalt ebben az időszakbantólig namíbiai , angolai és zimbabwei területeken katonai hadműveletekkel . Ezt a dél-afrikai határháborúnak ( vagy angolai bozótháborúnak ) nevezik , mely a huszonhat évig tartó angolai polgárháborúhoz szervesen kapcsolódik . Zimbabwe belpolitikai élete nem volt mentes a zavargásoktól , egészendecemberéig Mugabe és Nkomo csapatai harcban álltak egymással . Ezt követően Mugabe egypártrendszerű elnöki köztársasággá alakította át az országot , amit azóta gazdasági hanyatlás , infláció és korrupció , lakossági emigráció jellemez . A The Economist szerint a főváros , Harare are az egyik legélhetetlenebb várossá vált a Földön . Megjegyzések Jegyzetek Fordítás Források Weboldalak Afrika történelme Idegen nyelvű térképet tartalmazó szócikkek