Sinden-zukuri
A sinden-zukuri (寝殿造) egy japán építészeti stílusra utal, ami az arisztokrata paloták stílusából fejlődött ki Heiankjóban (平安京, a mai Kiotóban), ami a Heian-korban (794-1185), különösen a 10. században virágzott. Jellemző volt a fővárosi nemesek birtokán, s kétségtelenül vidéken is követték ezt a stílust.

Egy központi fő épület, ami mindig dél felé nézett, és a különböző fedett folyosókkal és hidakkal összekötött melléképületek jellemezték. A központi épület, ami sinden, a sinden-zukuri szóból származik. A jelentése szó szerint „alvó terem”, ami a funkcióját is jelzi. Ez volt valószínűleg a családfő tartózkodási helye. Az épület földszintes, viszont faoszlopokra emelt fadeszkás padlózata volt. Nem volt általános a tatami (畳) padló, mert a tatamit a Heian-korban kezdték csak el alváshoz és ülőalkalmatosságként használni. A tetőt fából építették, a jobb épületeknél ciprus zsindelyt használtak, miközben néhány még mindig nádfedeles volt. Az egyik nehézség a sinden-zukuri vizsgálatánál az, hogy nincsen szigorú szabály arra, hogy mit is kell tartalmaznia.

A kulcsfontosságú mértékegység a japán építészetben, ami különféle sinden-zukuri struktúrák leírásában megjelenik, a két oszlop közötti távolságot jelölő ken (間). A ken meghatározza a szoba vagy az épület nagyságát, egyfajta kötött oszlophálózatot alkotva. A kent az egyik oszlop középpontjától a mellette lévő oszlop középpontjáig mérik. Ami a sinden-zukuri építészeti szabványokat illeti a Heian-kori Japánban, ez a mértékegység 1 dzsónak (10 lábnak) felelt meg. De a két oszlop közötti valós távol távolság 9 lábnak felel meg.

Felépítése

A sinden-zukuri fő részei a sinden, a tai-no-ja (másodlagos épületek vagy kísérő pavilonok), a vataridono (fedett épület-összekötő folyosók), a szukivatadono (fedett, épület összekötő hidak), a ró (folyosók, szárnyak) és a curidono (horgász pavilonok).
Természetesen voltak más külső-és melléképületek, mint például raktárak, konyhák, istállók, mellékhelyiségek, fürdő épületek, de ezek nem meghatározó elemei ennek az építészeti stílusnak. Sokkal inkább az előbb említett fő elemek elrendezése a kulcsfontosságú.

Sinden
A sinden-zukuri épület szíve maga a sinden (寝殿). A középső részén a moja (母屋) található, ami két oszlopköz szélességű és öt oszlopköz hosszúságú volt. A moja két részre oszlott, az egyik végében a 2 oszlopköz széles és 2 oszlopköz hosszú nurigome (塗篭) volt található. Ez az otthon belső szentélye, ahol általában a család összes kincsét tartották, ugyanakkor a családfő magán hálószobájaként is funkcionálhatott. A nurigome nem úgy, mint a sinden-zukuri többi részeinél, rögzített, szilárd és vakolt falakkal volt körülvéve, aminek csak egy ajtója volt. A nurigome általában a moja nyugati oldalán helyezkedett el. A moja többi része pedig a családfő elsődleges életterét szolgálta. Ez a hely általában északi oldala felől zárt volt és a nyitott oldala pedig festett sódzsi (障子) tolóajtóval volt határolva. Meg kell jegyezni azt, hogy amit ma fuszumaként (襖) ismerünk, az a mindkét oldalát papír (gyakran festett vagy mintás) borította tolóajtó, amit régen sódzsinak neveztek. Ekkor a sódzsi kifejezéssel a tömör és nem átlátszó ajtóra utaltak. A fényáteresztő papír panelek nem voltak elterjedve az építészetben, amikor a sinden-zukuri stílus megjelent.

A moja egy oszlopköz széles területtel van körülvéve, ami a hiszasi (廂). A hiszasi egy lépésnyivel mélyebben helyezkedett el a mojatól. A négy égtáj szerint voltak a részei elnevezve, vagyis kitabiszasi (北廂, ami északi fekvésű), minamibiszasi (南廂, ami déli fekvésű), higasibiszasi (東廂, ami keleti fekvésű) és nisibiszasi (西廂, ami nyugati fekvésű). A hiszasit szobaként is használhatták, ha függönnyel elválasztották a tereket és tatamit terítettek le ülőalkalmatosságként. A mojaval és a két higaszasival a sinden teljes szélessége 7 oszlopköz vagy 70 láb lehetett, míg a hosszúsága körülbelül 5 oszlopköz vagy 50 láb lehetett. Néha a sident nagyobbra építették, amit a fa tartóoszlopok számának növelésével értek el, bár ez nem volt gyakori. 

Lehetett második hiszasi is, a magobiszasi (孫廂), ami egy oszlopköznyi szélességben ölelte körbe az épületet. Hogyha egy magobiszasi volt, akkor a kerttől eső legtávolabbi oldalon helyezkedett el (ami a sinden északi oldala, a keleti pavilon nyugati oldala, és a nyugati pavilon keleti oldala). A magobiszasi a többi oldalt is körbeölelhette, de általában a kert felőli oldal szabadon maradt. A magobiszasit a többi hiszasitól sódzsival, paravánnal vagy függönnyel választották el.

Ritka esetekben a második hiszasi 2 oszlopköz széles volt (például egy nagyobb sinden esetén), s ezt hirohiszasi (広廂) kifejezéssel illették. Ez a magobiszasi helyét váltotta fel a hiszasi és a szunoko (veranda) között. Úgy, mint a magobiszasi, a hirobiszasi se vette feltétlenül körbe a teljes épületet. A sinden a hirobiszasival körülvéve az épület kiterjedését 11 oszlopköz hosszúságúra és 8 oszlopköz szélességűre bővítette ki.
A hiroszasi (vagy a magoszashi, vagy a hirohiszasi) általában még egy lépésnyivel lentebb süllyesztett padlórésszel volt körülvéve, ami a szunoko (簀子), ami gyakorlatilag már az épületen kívülre esik, de még az eresz alatt volt. A szunoko padlódeszkái között gyakran vékony kis réseket hagytak, hogy eső esetén az ereszről lecsepegő vizet átengedje. Továbbá ülőhelyként és galériaként is funkcionált, ha a kertben valamilyen ünnepség volt.

A fő lépcső a szunoko középső részéről ereszkedik le. Ez a lépcső, egy oszlopköz széles, és a talajon egy lepadlózott rész, a kizahasi (階) volt a végén. Innen szálltak be a vendégek a szekereikbe és hintóikba. A lépcső tetejétől bentebb, a szunokon túl, a hiszasi középénél található a hasigakusi-no-ma. Ez a terület egyfajta recepcióként szolgált, ahol a családfő köszönteni tudta a vendégeket vagy a kertben történő eseményeket tudta végigkísérni. Néhány tatami volt elhelyezve itt ülőhely gyanánt és ezeket paravánok, polcok vagy függönyök választották el egymástól.

Gyakran volt a hiszasi és a szunoko találkozásánál zsanérokon lengő kétszárnyas tömör faajtó. Ez volt a cumado (妻戸), amit párosával, a hiszasi mindkét oldalára rakták, kelet és nyugat felé, ami összekötötte a sindent a tai-no-javal. Ha északon is volt tai-no-ja, akkor oda is került egy cumado.

Tai-no-ya

A Tai-no-ya (対の屋), amit általában pavilonnak fordítunk, bár szó szerint szemben álló épületeket jelenet, a sindenhez vataridono vagy szukivatadono vagy a kettő kombinációjával hozzákötött melléképület. A melléképületeket a sindenhez viszonyított elhelyezkedésük szerint nevezhetjük higasi-no-tai (東の対, keleti pavilon), nisi-no-tai (西の対, nyugati pavilon) és kita-no-tai (北の対, északi paviolon). A shiden-zukuri alaprajza tiltja a déli pavilon építését. Ha második melléképületet építettek a keleti oldalra, akkor higashi-ni-tai (東二対) volt a megnevezése, ha a nyugati oldalra, akkor nisi-ni-tai (西二対) volt.

A keleti és a déli pavilon általában 90 fokos szöget zárt be a shidennel, és a keskenyebb oldaluk nézett dél felé. Az északi pavilon párhuzamos volt a sindennel. Ez nem egy szigorúan rögzített szabály volt, de a legtöbb megmaradt alaprajzon ez az elrendezés figyelhető meg.
Ha pavilonok a sinden irányával megegyezően helyezkedtek el, mint a kita-no-tai, akkor a sindennel megegyező elvekkel építették meg.

Nem voltak kötött szabályai annak, hogy mennyi tai-no-ja lehetett a sinden-zukuri épületnek. Némelyik építkezés során csak egy tai-no-jat tudtak megengeni maguknak, vagy a keleti vagy a nyugati oldalán a sindennek. Bár, ha egy tai-no-jat építettek, akkor a keleti oldalt részesítették előnyben. Máskor pedig a shinden mindkét oldalához kapcsolat egy-egy tai-no-jat. Az északi pavilont általában utoljára csatolhatták az épülethez, annak ellenére, hogy gyakran utaltak rá kita-no-kata kifejezéssel, ami arra utalt, hogy a ház asszonyának a lakrésze volt.

Vataridono

A vataridono (渡殿) az egy olyan veranda, amik hátulról falazott helyiségekkel voltak ellátva. Lényegében nyitott és zárt folyosók kombinációja, ami összekötötte a sinden és a tai-no-ja épületét.
A vataridono hosszát a sinden és a tai-no-ja közötti távolság határozza meg, a 4-5 oszlopköz hosszúság számított általánosnak. A szélessége 2 oszlopköz, egy oszlopköznyi rész a dél felé nyitott folyosó, miközben a második oszlopközt mind a négy irányból falakkal volt körbevéve, ami egy cumadoval vagy egy tolóajtóval nyílt a folyosóra.
A vataridono zárt részét személyi irodának használták vagy még gyakrabban várakozó hölgyek lakhelyeként szolgált. Muraszaki Sikibu naplójából tudhatjuk, hogy ő is egy ilyen vataridonoban lakott.
A helyiség északi oldala szilárd, vakolt fal volt, miközben a déli oldala pedig a paraván és a vakolt fal kombinációja, ami mozgatható volt.

Sukivatadono

A sukivatadono (透渡殿) egyfajta fedett híd volt, ami a sinden és a tai-no-ja között helyezkedett el. Gyakran ívelt vagy lépcsőzetes volt, aminek csak vizuális funkciója volt. Amikor kettő sukivatadono kapcsolódott a sindenhez, akkor az egyik lehetett ívelt, a másik pedig lapos. A déli vataridonoval párhuzamosan feküdt.

Mint a vataridono, a sukivatadono se rendelkezett megszabott hosszúsággal, de a szélessége egy oszlopköz szélességnyi volt.
A nyitott tér a sukivatadono és a vataridono között a cubo, ami egy négy oldalról körbevett kicsi kertet formált. Nem találtak eddig bizonyítékot arra, hogy vezetett-e ebbe a körbezárt kertbe lépcső, de ha mégis volt, akkor valószínűleg a vataridononál lehetett.

Ró

A melléképületekből déli irányba, a kert felé haladó kettő folyosó a ró (廊). Mint a legtöbb shinden épületrésznek, ezeknek is emelt padlózatuk volt. A folyosó zárt, vakolt fallal volt körbevéve azon az oldalon, ahol a birtok fő bejárata volt. Továbbá a folyosó mentén lehettek a személyzet különböző szobái és helyiségek.
Akárhogyan is, a főbejárat felőli ró teljes hosszán egy szunoko futott végig (az udvar felé nézve) és talán a külső oldalon is (a birtok külső falaira nézve). A ró közepe táján volt egy három oszlopköz hosszúságú rés, ami a csúmont (中門, belső kapukat) alkotta.
Ez szolgált bejáratként az ingatlan külső részéből a belső udvarba. Ez szükségessé tette a lépcsők északi és déli irányba való megépítését, hogy az emberek fel-és lemehessenek a folyosóról.
Nincs meghatározott hossza a rónak, olyan hosszú, amilyennek építik. Némelyek a mesterséges tó széléig tartottak, míg máskor pedig át is íveltek rajta. Sok esetben a hosszuk se egyezik meg. A ró végén található kicsi pavilonokat curidononak hívták.

Curidono

A curidono (釣殿) a melléképületekből dél felé kinyúló folyosók végén elhelyezkedő nyitott pavilon volt. Egy vagy kettő volt belőlük, és általában mindegyik folyosó egy curidonoval ért véget. A kert déli részén, mesterséges tavak fölé vagy mellé építettek, így horgászáshoz is használhatták. Továbbá a curidonot gyakran használták holdnéző összejövetelekkor.

Létező példák

Nem maradt fenn eredeti sinden-zukuri stílusú épület, de néhány, a mai napig is fennálló épület őrzi a sajátosságait.

Bjódóin
Heian-palota
Hódzsó-dzsi

Források
"The Rise and Decline of Bukezukuri" P. D. Perkins, Monumenta Nipponica, Vol. 2, No. 2. (Jul., 1939), pp. 596-608.
"The Phoenix Hall at Uji and the Symmetries of Replication Mimi Hall" Yiengpruksawan, The Art Bulletin, Vol. 77, No. 4. (Dec., 1995), pp. 647-672.
"Shinden-zukuri no kokyu" (The Study of Shinden-zukuri) Dr. Shoin Maeda, Nippon Kenchiku Zasshi (The Japan Architectural Journal)
"Shinden-zukuri Estates of the Heian Period" Anthony J. Bryant, Indiana University, 2000.
AISF|Japanese Architecture and Art Net Users System

Fordítás
 

Japán építészet
A sinden-zukuri ( 寝殿造 ) egy japán építészeti stílusra utal , ami az arisztokrata paloták stílusából fejlődött ki Heiankjóban ( 平安京 , a mai Kiotóban ) , ami a Heian-korban különösen a században virágzott . Jellemző volt a fővárosi nemesek birtokán , s kétségtelenül vidéken is követték ezt a stílust . Egy központi fő épület , ami mindig dél felé nézett , és a különböző fedett folyosókkal és hidakkal összekötött melléképületek jellemezték . A központi épület , ami sinden , a sinden-zukuri szóból származik . A jelentése szó szerint „ alvó terem” , ami a funkcióját is jelzi . Ez volt valószínűleg a családfő tartózkodási helye . Az épület földszintes , viszont faoszlopokra emelt fadeszkás padlózata volt . Nem volt általános a tatami ( 畳 ) padló , mert a tatamit a Heian-korban kezdték csak el alváshoz és ülőalkalmatosságként használni . A tetőt fából építették , a jobb épületeknél ciprus zsindelyt használtak , miközben néhány még mindig nádfedeles volt . Az egyik nehézség a sinden-zukuri vizsgálatánál az , hogy nincsen szigorú szabály arra , hogy mit is kell tartalmaznia . A kulcsfontosságú mértékegység a japán építészetben , ami különféle sinden-zukuri struktúrák leírásában megjelenik , a két oszlop közötti távolságot jelölő ken ( 間 ) . A ken meghatározza a szoba vagy az épület nagyságát , egyfajta kötött oszlophálózatot alkotva . A kent az egyik oszlop középpontjától a mellette lévő oszlop középpontjáig mérik . Ami a sinden-zukuri építészeti szabványokat illeti a Heian-kori Japánban , ez a mértékegységdzsónaklábnak ) felelt meg . De a két oszlop közötti valós távol távolságlábnak felel meg . Felépítése A sinden-zukuri fő részei a sinden , a tai-no-ja ( másodlagos épületek vagy kísérő pavilonok ) , a vataridono ( fedett épület-összekötő folyosók ) , a szukivatadono ( fedett , épület összekötő hidak ) , a ró ( folyosók , szárnyak ) és a curidono ( horgász pavilonok ) . Természetesen voltak más külső-és melléképületek , mint például raktárak , konyhák , istállók , mellékhelyiségek , fürdő épületek , de ezek nem meghatározó elemei ennek az építészeti stílusnak . Sokkal inkább az előbb említett fő elemek elrendezése a kulcsfontosságú . Sinden A sinden-zukuri épület szíve maga a sinden ( 寝殿 ) . A középső részén a moja ( 母屋 ) található , ami két oszlopköz szélességű és öt oszlopköz hosszúságú volt . A moja két részre oszlott , az egyik végében aoszlopköz széles ésoszlopköz hosszú nurigome ( 塗篭 ) volt található . Ez az otthon belső szentélye , ahol általában a család összes kincsét tartották , ugyanakkor a családfő magán hálószobájaként is funkcionálhatott . A nurigome nem úgy , mint a sinden-zukuri többi részeinél , rögzített , szilárd és vakolt falakkal volt körülvéve , aminek csak egy ajtója volt . A nurigome általában a moja nyugati oldalán helyezkedett el . A moja többi része pedig a családfő elsődleges életterét szolgálta . Ez a hely általában északi oldala felől zárt volt és a nyitott oldala pedig festett sódzsi ( 障子 ) tolóajtóval volt határolva . Meg kell jegyezni azt , hogy amit ma fuszumaként ( 襖 ) ismerünk , az a mindkét oldalát papír ( gyakran festett vagy mintás ) borította tolóajtó , amit régen sódzsinak neveztek . Ekkor a sódzsi kifejezéssel a tömör és nem átlátszó ajtóra utaltak . A fényáteresztő papír panelek nem voltak elterjedve az építészetben , amikor a sinden-zukuri stílus megjelent . A moja egy oszlopköz széles területtel van körülvéve , ami a hiszasi ( 廂 ) . A hiszasi egy lépésnyivel mélyebben helyezkedett el a mojatól . A négy égtáj szerint voltak a részei elnevezve , vagyis kitabiszasi ( 北廂 , ami északi fekvésű ) , minamibiszasi ( 南廂 , ami déli fekvésű ) , higasibiszasi ( 東廂 , ami keleti fekvésű ) és nisibiszasi ( 西廂 , ami nyugati fekvésű ) . A hiszasit szobaként is használhatták , ha függönnyel elválasztották a tereket és tatamit terítettek le ülőalkalmatosságként . A mojaval és a két higaszasival a sinden teljes szélességeoszlopköz vagyláb lehetett , míg a hosszúsága körülbelüloszlopköz vagyláb lehetett . Néha a sident nagyobbra építették , amit a fa tartóoszlopok számának növelésével értek el , bár ez nem volt gyakori . Lehetett második hiszasi is , a magobiszasi ( 孫廂 ) , ami egy oszlopköznyi szélességben ölelte körbe az épületet . Hogyha egy magobiszasi volt , akkor a kerttől eső legtávolabbi oldalon helyezkedett el ( ami a sinden északi oldala , a keleti pavilon nyugati oldala , és a nyugati pavilon keleti oldala ) . A magobiszasi a többi oldalt is körbeölelhette , de általában a kert felőli oldal szabadon maradt . A magobiszasit a többi hiszasitól sódzsival , paravánnal vagy függönnyel választották el . Ritka esetekben a második hiszasioszlopköz széles volt ( például egy nagyobb sinden esetén ) , s ezt hirohiszasi ( 広廂 ) kifejezéssel illették . Ez a magobiszasi helyét váltotta fel a hiszasi és a szunoko ( veranda ) között . Úgy , mint a magobiszasi , a hirobiszasi se vette feltétlenül körbe a teljes épületet . A sinden a hirobiszasival körülvéve az épület kiterjedésétoszlopköz hosszúságúra ésoszlopköz szélességűre bővítette ki . A hiroszasi ( vagy a magoszashi , vagy a hirohiszasi ) általában még egy lépésnyivel lentebb süllyesztett padlórésszel volt körülvéve , ami a szunoko ( 簀子 ) , ami gyakorlatilag már az épületen kívülre esik , de még az eresz alatt volt . A szunoko padlódeszkái között gyakran vékony kis réseket hagytak , hogy eső esetén az ereszről lecsepegő vizet átengedje . Továbbá ülőhelyként és galériaként is funkcionált , ha a kertben valamilyen ünnepség volt . A fő lépcső a szunoko középső részéről ereszkedik le . Ez a lépcső , egy oszlopköz széles , és a talajon egy lepadlózott rész , a kizahasi ( 階 ) volt a végén . Innen szálltak be a vendégek a szekereikbe és hintóikba . A lépcső tetejétől bentebb , a szunokon túl , a hiszasi középénél található a hasigakusi-no-ma . Ez a terület egyfajta recepcióként szolgált , ahol a családfő köszönteni tudta a vendégeket vagy a kertben történő eseményeket tudta végigkísérni . Néhány tatami volt elhelyezve itt ülőhely gyanánt és ezeket paravánok , polcok vagy függönyök választották el egymástól . Gyakran volt a hiszasi és a szunoko találkozásánál zsanérokon lengő kétszárnyas tömör faajtó . Ez volt a cumado ( 妻戸 ) , amit párosával , a hiszasi mindkét oldalára rakták , kelet és nyugat felé , ami összekötötte a sindent a tai-no-javal . Ha északon is volt tai-no-ja , akkor oda is került egy cumado . Tai-no-ya A Tai-no-ya ( 対の屋 ) , amit általában pavilonnak fordítunk , bár szó szerint szemben álló épületeket jelenet , a sindenhez vataridono vagy szukivatadono vagy a kettő kombinációjával hozzákötött melléképület . A melléképületeket a sindenhez viszonyított elhelyezkedésük szerint nevezhetjük higasi-no-tai ( 東の対 , keleti pavilon ) , nisi-no-tai ( 西の対 , nyugati pavilon ) és kita-no-tai ( 北の対 , északi paviolon ) . A shiden-zukuri alaprajza tiltja a déli pavilon építését . Ha második melléképületet építettek a keleti oldalra , akkor higashi-ni-tai ( 東二対 ) volt a megnevezése , ha a nyugati oldalra , akkor nisi-ni-tai ( 西二対 ) volt . A keleti és a déli pavilon általábanfokos szöget zárt be a shidennel , és a keskenyebb oldaluk nézett dél felé . Az északi pavilon párhuzamos volt a sindennel . Ez nem egy szigorúan rögzített szabály volt , de a legtöbb megmaradt alaprajzon ez az elrendezés figyelhető meg . Ha pavilonok a sinden irányával megegyezően helyezkedtek el , mint a kita-no-tai , akkor a sindennel megegyező elvekkel építették meg . Nem voltak kötött szabályai annak , hogy mennyi tai-no-ja lehetett a sinden-zukuri épületnek . Némelyik építkezés során csak egy tai-no-jat tudtak megengeni maguknak , vagy a keleti vagy a nyugati oldalán a sindennek . Bár , ha egy tai-no-jat építettek , akkor a keleti oldalt részesítették előnyben . Máskor pedig a shinden mindkét oldalához kapcsolat egy-egy tai-no-jat . Az északi pavilont általában utoljára csatolhatták az épülethez , annak ellenére , hogy gyakran utaltak rá kita-no-kata kifejezéssel , ami arra utalt , hogy a ház asszonyának a lakrésze volt . Vataridono A vataridono ( 渡殿 ) az egy olyan veranda , amik hátulról falazott helyiségekkel voltak ellátva . Lényegében nyitott és zárt folyosók kombinációja , ami összekötötte a sinden és a tai-no-ja épületét . A vataridono hosszát a sinden és a tai-no-ja közötti távolság határozza meg , aoszlopköz hosszúság számított általánosnak . A szélességeoszlopköz , egy oszlopköznyi rész a dél felé nyitott folyosó , miközben a második oszlopközt mind a négy irányból falakkal volt körbevéve , ami egy cumadoval vagy egy tolóajtóval nyílt a folyosóra . A vataridono zárt részét személyi irodának használták vagy még gyakrabban várakozó hölgyek lakhelyeként szolgált . Muraszaki Sikibu naplójából tudhatjuk , hogy ő is egy ilyen vataridonoban lakott . A helyiség északi oldala szilárd , vakolt fal volt , miközben a déli oldala pedig a paraván és a vakolt fal kombinációja , ami mozgatható volt . Sukivatadono A sukivatadono ( 透渡殿 ) egyfajta fedett híd volt , ami a sinden és a tai-no-ja között helyezkedett el . Gyakran ívelt vagy lépcsőzetes volt , aminek csak vizuális funkciója volt . Amikor kettő sukivatadono kapcsolódott a sindenhez , akkor az egyik lehetett ívelt , a másik pedig lapos . A déli vataridonoval párhuzamosan feküdt . Mint a vataridono , a sukivatadono se rendelkezett megszabott hosszúsággal , de a szélessége egy oszlopköz szélességnyi volt . A nyitott tér a sukivatadono és a vataridono között a cubo , ami egy négy oldalról körbevett kicsi kertet formált . Nem találtak eddig bizonyítékot arra , hogy vezetett-e ebbe a körbezárt kertbe lépcső , de ha mégis volt , akkor valószínűleg a vataridononál lehetett . Ró A melléképületekből déli irányba , a kert felé haladó kettő folyosó a ró ( 廊) . Mint a legtöbb shinden épületrésznek , ezeknek is emelt padlózatuk volt . A folyosó zárt , vakolt fallal volt körbevéve azon az oldalon , ahol a birtok fő bejárata volt . Továbbá a folyosó mentén lehettek a személyzet különböző szobái és helyiségek . Akárhogyan is , a főbejárat felőli ró teljes hosszán egy szunoko futott végig ( az udvar felé nézve ) és talán a külső oldalon is ( a birtok külső falaira nézve ) . A ró közepe táján volt egy három oszlopköz hosszúságú rés , ami a csúmont ( 中門 , belső kapukat ) alkotta . Ez szolgált bejáratként az ingatlan külső részéből a belső udvarba . Ez szükségessé tette a lépcsők északi és déli irányba való megépítését , hogy az emberek fel-és lemehessenek a folyosóról . Nincs meghatározott hossza a rónak , olyan hosszú , amilyennek építik . Némelyek a mesterséges tó széléig tartottak , míg máskor pedig át is íveltek rajta . Sok esetben a hosszuk se egyezik meg . A ró végén található kicsi pavilonokat curidononak hívták . Curidono A curidono ( 釣殿 ) a melléképületekből dél felé kinyúló folyosók végén elhelyezkedő nyitott pavilon volt . Egy vagy kettő volt belőlük , és általában mindegyik folyosó egy curidonoval ért véget . A kert déli részén , mesterséges tavak fölé vagy mellé építettek , így horgászáshoz is használhatták . Továbbá a curidonot gyakran használták holdnéző összejövetelekkor . Létező példák Nem maradt fenn eredeti sinden-zukuri stílusú épület , de néhány , a mai napig is fennálló épület őrzi a sajátosságait . Bjódóin Heian-palota Hódzsó-dzsi Források " The Rise and Decline of Bukezukuri " P. D. Perkins , Monumenta Nipponica , Vol . No . ( Jul . , pp. " The Phoenix Hall at Uji and the Symmetries of Replication Mimi Hall " Yiengpruksawan , The Art Bulletin , Vol . No . ( Dec . , pp. " Shinden-zukuri no kokyu " ( The Study of Shinden-zukuri ) Dr . Shoin Maeda , Nippon Kenchiku Zasshi ( The Japan Architectural Journal ) " Shinden-zukuri Estates of the Heian Period " Anthony J. Bryant , Indiana University , AISF|Japanese Architecture and Art Net Users System Fordítás Japán építészet