Reye-szindróma
A Reye-szindrómára az akut nem gyulladásos enkefalopátia és a zsíros zsírmáj jellemző. A szindrómát 1963-ban írta le az ausztrál patológus, Ralph Douglas Kenneth Reye. A betegség általában virális fertőzés után jelenik meg, és összefügg az acetilszalicilsav szedésével is.

Patomechanizmus
Még nem teljesen tisztázott, de feltételezések szerint a betegség károsodott mitokondriumfunkció miatt alakul ki, melyben gátoltak az oxidatív foszforilációs, illetve a zsírsavak béta-oxidációja a vírusfertőzött személyekben. Az esetek több mint 80%-ban szalicilátok által okozott mitokondrium károsodást lehet kimutatni.

Klinikai kép
Ritka betegség, általában 4 évesnél fiatalabb gyerekekben alakul ki. A betegséget intenzív hányás vezeti be, amit ingerlékenység vagy letargia követ. A szérumbilirubin-, ammónia- és transzaminázok szintje a normális tartományba esnek ebben a szakaszban. A betegek többsége meggyógyul, azonban kb 25%-ukban kóma alakul ki. A halál oka általában súlyos idegrendszeri károsodás vagy májelégtelenség. A súlyosabb lefolyású esetek túlélőiben neurológiai károsodás maradhat vissza.

Források
 
 Robbins - A patológia alapjai, 2014 (9. kiadás)

Szindrómák
A Reye-szindrómára az akut nem gyulladásos enkefalopátia és a zsíros zsírmáj jellemző . A szindrómátban írta le az ausztrál patológus , Ralph Douglas Kenneth Reye . A betegség általában virális fertőzés után jelenik meg , és összefügg az acetilszalicilsav szedésével is . Patomechanizmus Még nem teljesen tisztázott , de feltételezések szerint a betegség károsodott mitokondriumfunkció miatt alakul ki , melyben gátoltak az oxidatív foszforilációs , illetve a zsírsavak béta-oxidációja a vírusfertőzött személyekben . Az esetek több mint-ban szalicilátok által okozott mitokondrium károsodást lehet kimutatni . Klinikai kép Ritka betegség , általábanévesnél fiatalabb gyerekekben alakul ki . A betegséget intenzív hányás vezeti be , amit ingerlékenység vagy letargia követ . A szérumbilirubin- , ammónia- és transzaminázok szintje a normális tartományba esnek ebben a szakaszban . A betegek többsége meggyógyul , azonban kb-ukban kóma alakul ki . A halál oka általában súlyos idegrendszeri károsodás vagy májelégtelenség . A súlyosabb lefolyású esetek túlélőiben neurológiai károsodás maradhat vissza . Források Robbins - A patológia alapjai,( 9. kiadás ) Szindrómák