Foltosfarkú cápa
A foltosfarkú cápa (Carcharhinus sorrah) a porcos halak (Chondrichthyes) osztályának kékcápaalakúak (Carcharhiniformes) rendjébe, ezen belül a kékcápafélék (Carcharhinidae) családjába tartozó faj.

Előfordulása 
A foltosfarkú cápa előfordulási területe az Indiai- és a Csendes-óceánokban, valamint a Vörös-tengerben van. Afrika keleti partjaitól (beleértve Madagaszkárt, Mauritiust és a Seychelle-szigeteket) kezdve egészen a Fülöp-szigetekig, Kínáig és Ausztráliáig sokfelé megtalálható. A Salamon- és a Santa Cruz-szigeteknél is vannak állományai. Az ádeni-öböli, az ománi-öböli és a srí lankai előfordulása ezidáig csak feltételezett.

Megjelenése 
Ez a cápafaj legfeljebb 160 centiméter hosszú és 28 kilogramm testtömegű. Ennek a kisméretű cápának a testalkata orsó alakú és hosszúkás; a feje lekerekített orrban végződik. Szemei nagyok és kerekek. Fűrészes fogain kiemelkedés látható. A második hátúszója nagyon alacsonyan fekszik; a két hátúszó között kiemelkedés van. A második hátúszó, a mellúszók és a farokúszó alsó nyúlványának a végén jól kivehető sötét folt van; az első hátúszón ez a folt vékonyabb; a hasúszókon és a farokúszó felső nyúlványán hiányzanak a foltok. Háti része szürke vagy szürkésbarna; hasi része fehér. A szemek és a kopoltyúnyílások között aranybarna árnyalat van, amely az elpusztult példányoknál eltűnik. Az oldalain a hasúszók és a farokúszó között egy sötét sáv húzódik.

Életmódja 
Trópusi cápafaj, amely főleg a tengervízben él, de a brakkvízbe is beúszik. Főleg a korallzátonyok közelében tartózkodik; 140 méter mélyre is leúszhat, bár általában csak 1-73 méter mélyen található meg. Habár általában a kontinentális selfeken és a szigetek környékén figyelhető meg, amely általában csontos halakból, fejlábúakból és rákokból áll. Nappal a tengerfenék közelében tartózkodik; éjszaka pedig feljön a felszínre. Gyakran a partoktól 50 kilométeres távolságra is kiúszik; 1000 kilométeres távolságban is megfigyelték már.

Legfeljebb 8 évig él.

Szaporodása 
Elevenszülő cápafaj; a peték kiürülő szikzacskója méhlepényszerűen kapcsolódik a nőstény szöveteihez. Egy alomban általában 3 kölyökcápa van; de 1, vagy akár 8 is lehet. Születésekor a kis foltosfarkú cápa 50 centiméter hosszú; első életévében 25 centimétert nő. Párosodáskor a hím és a nőstény egymáshoz simul. A vemhesség 10 hónapig tart; az ellések többsége januárban zajlik le. Évente egyszer szaporodik.

Felhasználása 
Ezt a szirticápát csak kisebb mértékben halásszák. Mellékfogásként is belekerülhet a hálókba. Frissen, szárítva és sózva árusítják. Az úszóit az cápauszonyleveshez használják fel. Májából vitamindús májolajokat készítenek. Tenyésztett halak táplálékául is szolgálhat.

Képek

Források 
Carcharhinus sorrah (Müller & Henle, 1839) FishBase
Compagno, L.J.V., 1984. FAO Species Catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Rome: FAO.
Müller, J. and Henle, F. G. J. 1838-41. Systematische Beschreibung der Plagiostomen. Berlin. Plagiostomen i-xxii + 1-200.

Szirticápák
Halfajok
A Csendes-óceán halai
Az Indiai-óceán halai
A Vörös-tenger halai
A foltosfarkú cápa ( Carcharhinus sorrah ) a porcos halak ( Chondrichthyes ) osztályának kékcápaalakúak ( Carcharhiniformes ) rendjébe , ezen belül a kékcápafélék ( Carcharhinidae ) családjába tartozó faj. Előfordulása A foltosfarkú cápa előfordulási területe az Indiai- és a Csendes-óceánokban , valamint a Vörös-tengerben van . Afrika keleti partjaitól ( beleértve Madagaszkárt , Mauritiust és a Seychelle-szigeteket ) kezdve egészen a Fülöp-szigetekig , Kínáig és Ausztráliáig sokfelé megtalálható . A Salamon- és a Santa Cruz-szigeteknél is vannak állományai . Az ádeni-öböli , az ománi-öböli és a srí lankai előfordulása ezidáig csak feltételezett . Megjelenése Ez a cápafaj legfeljebbcentiméter hosszú éskilogramm testtömegű . Ennek a kisméretű cápának a testalkata orsó alakú és hosszúkás ; a feje lekerekített orrban végződik . Szemei nagyok és kerekek . Fűrészes fogain kiemelkedés látható . A második hátúszója nagyon alacsonyan fekszik ; a két hátúszó között kiemelkedés van . A második hátúszó , a mellúszók és a farokúszó alsó nyúlványának a végén jól kivehető sötét folt van ; az első hátúszón ez a folt vékonyabb ; a hasúszókon és a farokúszó felső nyúlványán hiányzanak a foltok . Háti része szürke vagy szürkésbarna ; hasi része fehér . A szemek és a kopoltyúnyílások között aranybarna árnyalat van , amely az elpusztult példányoknál eltűnik . Az oldalain a hasúszók és a farokúszó között egy sötét sáv húzódik . Életmódja Trópusi cápafaj , amely főleg a tengervízben él , de a brakkvízbe is beúszik . Főleg a korallzátonyok közelében tartózkodik;méter mélyre is leúszhat , bár általában csakméter mélyen található meg . Habár általában a kontinentális selfeken és a szigetek környékén figyelhető meg , amely általában csontos halakból , fejlábúakból és rákokból áll . Nappal a tengerfenék közelében tartózkodik ; éjszaka pedig feljön a felszínre . Gyakran a partoktólkilométeres távolságra is kiúszik;kilométeres távolságban is megfigyelték már . Legfeljebbévig él . Szaporodása Elevenszülő cápafaj ; a peték kiürülő szikzacskója méhlepényszerűen kapcsolódik a nőstény szöveteihez . Egy alomban általábankölyökcápa van ; de vagy akáris lehet . Születésekor a kis foltosfarkú cápacentiméter hosszú ; első életévébencentimétert nő . Párosodáskor a hím és a nőstény egymáshoz simul . A vemhességhónapig tart ; az ellések többsége januárban zajlik le . Évente egyszer szaporodik . Felhasználása Ezt a szirticápát csak kisebb mértékben halásszák . Mellékfogásként is belekerülhet a hálókba . Frissen , szárítva és sózva árusítják . Az úszóit az cápauszonyleveshez használják fel . Májából vitamindús májolajokat készítenek . Tenyésztett halak táplálékául is szolgálhat . Képek Források Carcharhinus sorrah ( Müller & Henle,FishBase Compagno , L.J.V . , FAO Species Catalogue . Vol . Sharks of the world . An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date . Part- Carcharhiniformes . FAO Fish. Synop.4/2):251-655. Rome : FAO. Müller , J. and Henle , F. G. J. Systematische Beschreibung der Plagiostomen . Berlin . Plagiostomen i-xxii + Szirticápák Halfajok A Csendes-óceán halai Az Indiai-óceán halai A Vörös-tenger halai