François l’Olonnais
François l'Olonnais vagy eredeti nevén Jean-David Nau (kb. 1635 – kb. 1668) kegyetlenségéről hírhedt, 17. századi karibi kalóz.

Korai évei
Jean-David Nau a franciaországi Les Sables-d'Olonne-ban született 1635 körül. Szerződéses szolgaként (aki útiköltsége fejében adott számú évet volt köteles ledolgozni) érkezett a karibi térségbe az 1650-es években. 1660-ban szabadult és egyik szigetről a másikra került, míg végül Hispaniola szigetén csatlakozott a tengeri rablókhoz, akik elsősorban a spanyol kereskedőhajókra vadásztak.

Egy (vagy két) évnyi kalózkodás után hajótörést szenvedett a mexikói Campeche közelében. A partrajutott legénységre rátámadtak a spanyolok és szinte az egész csapatot lemészárolták. Maga l'Olonnais is csak úgy menekült meg, hogy vérrel kente be magát és elrejtőzött a halottak között. A katonák távozása után rabszolgák segítségével sikerült tengerre szállnia és eljutnia Tortuga szigetére. Valamivel később társaival együtt megszállt egy várost és váltságdíjat követelt érte a spanyol hatóságoktól. A havannai kormányzó hajót küldött a kalózok kifüstölésére, de a francia kapitány fogságba ejtette a támadókat, majd valamennyit lefejezték, egy kivételével, akit visszaküldött Havannába azzal az üzenettel, hogy "ezentúl egyetlen spanyolnak sem irgalmazok".

Maracaibo kifosztása
1667-ben ő vezette a Maracaibo elleni kalózexpedíciót, melyben nyolc hajó és hatszáz ember vett részt. Útközben elfogtak egy spanyol hajót, melyen értékes kakaó- és drágakőrakományt, valamint 260 ezer ezüstpénzt találtak.

Maracaibo a hasonló nevű öböl bejáratánál fekszik és a hozzá vezető szűk szorost a bevehetetlennek gondolt, tizenhat ágyús San Carlos de la Barra erőd védte. L'Olonnais embereivel partra szállt és a kevésbé védett szárazföld felőli részen támadta meg az erődöt, melyet néhány órás ostrom után elfoglalt. Ezután hozzákezdtek a város kifosztásának, de ekkorra a lakosok többsége elmenekült, értékeiket elrejtették vagy magukkal vitték. A kalózok két hónapig tartották megszállva a spanyol várost, összegyűjtötték a zsákmányt, összefogták a városlakókat és megkínozták őket, hogy elárulják értékeik rejtekhelyét. Közben leszerelték az erőd ágyúit és lerombolták a városfal egy részét, hogy szükség esetén gyorsan elmenekülhessenek.

L'Olonnais-ról leírták, hogy szadista kéjjel kínozta az embereket, új módszereket talált ki a vallatásukra, darabokat vágott ki a húsukból a kardjával vagy kötélhurokkal addig szorította a fejüket, míg szemgolyóik kiugrottak a helyükből.

Miután Maracaiabót teljesen kifosztották, a kalózok az öböl délkeleti partján fekvő Gibraltar városára támadtak. Legyőzték a túlerőben lévő, ötszáz fős helyőrséget, majd a spanyol hatóságoktól 20 ezer ezüstpénzből és 500 marhából álló váltságdíjat követeltek ki a városért cserébe. Bár a kormányzó kifizette a váltságdíjat, I'Olonnais és emberei teljesen kirabolták Gibraltart és mintegy 260 ezer ezüstpénzt, drágaköveket, selmyet és rabszolgákat zsákmányoltak. Gibraltar soha nem heverte ki a támadást és a korábbi virágzó kereskedőváros 1680-re szinte teljesen megszűnt létezni.

Utolsó útja
L'Olonnais hatalmas zsákmánnyal tért vissza Tortugára, ahol vadsága és kegyetlensége miatt nagy hírnévre tett szert és elnyerte a "spanyolok ostora" (Fléau des Espagnols) melléknevet. Következő expedíciójára hétszázan jelentkeztek és valamivel később áthajóztak Közép-Amerikába. Kifosztották Puerto Cabellót, de miután útra keltek San Pedro felé, egy nagyobb spanyol kontingens rajtuk ütött és megfutamította őket. Visszavonulás közben l'Olonnais elfogott két spanyolt. Alexander Exquemelin leírása szerint: Előhúzta a kardját, felvágta vele az egyik szerencsétlen spanyol mellkasát és szentségtörő kezeivel kitépte a szívét és kiéhezett farkas módjára fogaival harapdálni és marcangolni kezdte, azután azt mondta: Mind így jártok, ha nem mutatsz egy másik útvonalat.

Az elszörnyedt spanyol másik ösvényt mutatott a kalózoknak, de a maradék csapat támadását a helyőrség visszaverte és vissza kellett érniük a hajóikhoz. A csapat itt kettévált, a rablók egy része visszatért Tortugára, míg l'Olonnais további zsákmányoló útra indult. Panama tartomány sekély parti vizein hajója zátonyra futott egy homokpadon. Egy összeácsolt bárkával l'Olonnais és emberei kijutottak a szárazföldre, ahol elfogták őket a helyi kuna indiánok és megették őket. Exquemelin szemléletesen írta: ...elevenen darabokra tépték, testének tagjait a tűzbe dobták és hamvait a levegőbe szórták, hogy híre se maradjon egy ilyen gyalázatos, embertelen lénynek. Az indiánok támadását állítólag csak egy ember élte túl, aki később elmesélte Alexander Exquemelin-nek l'Olonnais végzetét.

Források
Exquemelin, Alexander: The History of the Bucaniers of America, 1684.
Talty, Stephan. Empire of Blue Water: Captain Morgan's Great Pirate Army, the Epic Battle for the Americas, and the Catastrophe That Ended the Outlaws' Bloody Reign, 2007.
Flail of the Spaniards Pirates and Privateers

Fordítás 

Kalózok
17. századi személyek
Az 1630-as években született személyek
Az 1660-as években elhunyt személyek
Francia bűnözők
François l'Olonnais vagy eredeti nevén Jean-David Nau ( kb.– kb.kegyetlens égéről hírhedt , századi karibi kalóz . Korai évei Jean-David Nau a franciaországi Les Sables-d'Olonne-ban születettkörül . Szerződéses szolgaként ( aki útiköltsége fejében adott számú évet volt köteles ledolgozni ) érkezett a karibi térségbe azes években.ban szabadult és egyik szigetről a másikra került , míg végül Hispaniola szigetén csatlakozott a tengeri rablókhoz , akik elsősorban a spanyol kereskedőhajókra vadásztak . Egy ( vagy két ) évnyi kalózkodás után hajótörést szenvedett a mexikói Campeche közelében . A partrajutott legénységre rátámadtak a spanyolok és szinte az egész csapatot lemészárolták . Maga l'Olonnais is csak úgy menekült meg , hogy vérrel kente be magát és elrejtőzött a halottak között . A katonák távozása után rabszolgák segítségével sikerült tengerre szállnia és eljutnia Tortuga szigetére . Valamivel később társaival együtt megszállt egy várost és váltságdíjat követelt érte a spanyol hatóságoktól . A havannai kormányzó hajót küldött a kalózok kifüstölésére , de a francia kapitány fogságba ejtette a támadókat , majd valamennyit lefejezték , egy kivételével , akit visszaküldött Havannába azzal az üzenettel , hogy " ezentúl egyetlen spanyolnak sem irgalmazok " . Maracaibo kifosztása 1667-ben ő vezette a Maracaibo elleni kalózexpedíciót , melyben nyolc hajó és hatszáz ember vett részt . Útközben elfogtak egy spanyol hajót , melyen értékes kakaó- és drágakőrakományt , valamintezer ezüstpénzt találtak . Maracaibo a hasonló nevű öböl bejáratánál fekszik és a hozzá vezető szűk szorost a bevehetetlennek gondolt , tizenhat ágyús San Carlos de la Barra erőd védte . L'Olonnais embereivel partra szállt és a kevésbé védett szárazföld felőli részen támadta meg az erődöt , melyet néhány órás ostrom után elfoglalt . Ezután hozzákezdtek a város kifosztásának , de ekkorra a lakosok többsége elmenekült , értékeiket elrejtették vagy magukkal vitték . A kalózok két hónapig tartották megszállva a spanyol várost , összegyűjtötték a zsákmányt , összefogták a városlakókat és megkínozták őket , hogy elárulják értékeik rejtekhelyét . Közben leszerelték az erőd ágyúit és lerombolták a városfal egy részét , hogy szükség esetén gyorsan elmenekülhessenek . L'Olonnais-ról leírták , hogy szadista kéjjel kínozta az embereket , új módszereket talált ki a vallatásukra , darabokat vágott ki a húsukból a kardjával vagy kötélhurokkal addig szorította a fejüket , míg szemgolyóik kiugrottak a helyükből . Miután Maracaiabót teljesen kifosztották , a kalózok az öböl délkeleti partján fekvő Gibraltar városára támadtak . Legyőzték a túlerőben lévő , ötszáz fős helyőrséget , majd a spanyol hatóságoktólezer ezüstpénzből ésmarhából álló váltságdíjat követeltek ki a városért cserébe . Bár a kormányzó kifizette a váltságdíjat , I'Olonnais és emberei teljesen kirabolták Gibraltart és mintegyezer ezüstpénzt , drágaköveket , selmyet és rabszolgákat zsákmányoltak . Gibraltar soha nem heverte ki a támadást és a korábbi virágzó kereskedővárosre szinte teljesen megszűnt létezni . Utolsó útja L'Olonnais hatalmas zsákmánnyal tért vissza Tortugára , ahol vadsága és kegyetlensége miatt nagy hírnévre tett szert és elnyerte a " spanyolok ostora " ( Fléau des Espagnols ) melléknevet . Következő expedíciójára hétszázan jelentkeztek és valamivel később áthajóztak Közép-Amerikába . Kifosztották Puerto Cabellót , de miután útra keltek San Pedro felé , egy nagyobb spanyol kontingens rajtuk ütött és megfutamította őket . Visszavonulás közben l'Olonnais elfogott két spanyolt . Alexander Exquemelin leírása szerint : Előhúzta a kardját , felvágta vele az egyik szerencsétlen spanyol mellkasát és szentségtörő kezeivel kitépte a szívét és kiéhezett farkas módjára fogaival harapdálni és marcangolni kezdte , azután azt mondta : Mind így jártok , ha nem mutatsz egy másik útvonalat . Az elszörnyedt spanyol másik ösvényt mutatott a kalózoknak , de a maradék csapat támadását a helyőrség visszaverte és vissza kellett érniük a hajóikhoz . A csapat itt kettévált , a rablók egy része visszatért Tortugára , míg l'Olonnais további zsákmányoló útra indult . Panama tartomány sekély parti vizein hajója zátonyra futott egy homokpadon . Egy összeácsolt bárkával l'Olonnais és emberei kijutottak a szárazföldre , ahol elfogták őket a helyi kuna indiánok és megették őket . Exquemelin szemléletesen írta: \...elevenen darabokra tépték , testének tagjait a tűzbe dobták és hamvait a levegőbe szórták , hogy híre se maradjon egy ilyen gyalázatos , embertelen lénynek . Az indiánok támadását állítólag csak egy ember élte túl , aki később elmesélte Alexander Exquemelin-nek l'Olonnais végzetét . Források Exquemelin , Alexander : The History of the Bucaniers of America , Talty , Stephan . Empire of Blue Water : Captain Morgan's Great Pirate Army , the Epic Battle for the Americas , and the Catastrophe That Ended the Outlaws' Bloody Reign , Flail of the Spaniards Pirates and Privateers Fordítás Kalózok 17. századi személyek Azas években született személyek Azas években elhunyt személyek Francia bűnözők