Csanádi György (közlekedéspolitikus)
Csanádi György (Laibach, 1905. július 28. – Budapest, 1974. április 27.) Kossuth- és állami díjas közlekedéspolitikus, vasútépítő mérnök, közlekedésmérnök, közgazdász, egyetemi tanár, a műszaki tudományok doktora, a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja. 1956-ban, majd 1963-tól 1974-ig Magyarország közlekedésügyi minisztere volt.

Életútja 
A budapesti József Műegyetemet 1927-ben végezte el gépészmérnöki képesítéssel. 1927 után a műegyetemen oktatott tanársegédként, majd 1929-ben közgazdászi oklevelet is szerzett. 1929-ben a Magyar Királyi Államvasutak (MÁV) kaposvári igazgatóságánál helyezkedett el, ahol 1944-ig pályafenntartási és pályaépítési mérnökként tevékenykedett. 1941 után hadapród-őrmesteri rangban a dombóvári vasúti felépítményi századnál teljesített katonai szolgálatot.

1945-ben rövid ideig a MÁV központi üzemi bizottságának elnöke lett, csakhamar azonban a MÁV pécsi üzletigazgatójává nevezték ki. 1947-ben megbízták a közlekedésügyi minisztérium vasúti műszaki főosztályának vezetésével. Két év elteltével, 1949-ben elfogadta a felkérést a MÁV vezérigazgatói székére. Az 1956-os forradalomig vezette az állami vasúti vállalatot, akkor csatlakozott a Nagy Imre-kormányhoz, és október 29–31-én a közlekedési és postaügyi miniszteri tárcát vezette. A forradalom leverését követően is a helyén maradhatott, és 1956. november 12-étől 1957. május 17-éig a Kádár-kormány közlekedés- és postaügyi kormánybiztosaként (1957 márciusa után megbízott miniszterként) tevékenykedett. Ezt követően 1963-ig a közlekedés- és postaügyi miniszter első helyettese volt, időközben 1962–1963-ban ismét a MÁV vezérigazgatói posztján irányította az állami vasúttársaság munkáját. 1963. december 7-én közlekedés- és postaügyi miniszterré nevezték ki, s haláláig, 1974-ig látta el ezt a közfeladatot.

Szakpolitikusi pályafutásával párhuzamosan tudományos-egyetemi karrierjét is építette. 1951-től 1963-ig volt a Budapesti Műszaki Egyetem – 1955 után Építőipari és Közlekedési Műszaki Egyetem – vasútépítési és vasútüzemtani tanszékének tanszékvezető egyetemi tanára. 1952-ben a műszaki tudományok kandidátusa, 1955-ben doktora lett.

Munkássága 
Vasútépítő mérnöki munkássága homlokterében a vasúti üzemtan közgazdasági és műszaki problémái álltak. Közlekedésmérnöki és közlekedéspolitikusi pályája során jelentősen hozzájárult a nagy teljesítőképességű magyarországi vasúti hálózat 1945 utáni újjáépítéséhez és fejlesztéséhez, a vasúti pályafenntartás korszerűsítéséhez, a villamos- és dízelüzemű mozdony- és vasútikocsi-park megteremtéséhez. Közlekedési miniszterként 1968-ban terjesztette be átfogó közlekedéspolitikai koncepcióját, amely a fennálló tervgazdasági kereteken belül a teljes közlekedési vertikum átszervezését, a vasúti és közúti teher- és személyforgalom közötti munkamegosztását gazdasági racionalizálását célozta meg.

Nevéhez fűződik a vasútiüzemtan-oktatás bevezetése a mérnökképzésbe, az okleveles közlekedési mérnökök képzésének elindítása, valamint a MÁV-on belüli Vasúti Tudományos Intézet (Vatuki, ma MÁV Fejlesztési és Kísérleti Intézet) 1951-es megalapítása.

Társasági tagságai és elismerései 
Tudományos eredményei elismeréseként 1958-ban a Magyar Tudományos Akadémia levelező, 1970-ben pedig rendes tagjává választották. 1958-tól látta el az Akadémia közlekedéstudományi főbizottságának elnöki tisztét. 1951-től a Közlekedéstudományi Egyesület elnöke volt, valamint elnökként irányította a Műszaki és Természettudományi Egyesületek Szövetségének (MTESZ) munkáját is.  1970-ben a drezdai Közlekedéstudományi Főiskola, 1974-ben a Moszkvai Állami Vasúti Mérnöki Egyetem díszdoktorává avatták.

Közlekedéstudomány munkásságáért 1956-ban megkapta a Kossuth-díj harmadik fokozatát. Ugyancsak a közlekedéstudomány elméletének fejlesztéséért 1973-ban az Állami Díj első fokozatát vehette át. 1969-ben a finn Oroszlán Érdemrend nagykeresztjét vehette át. Emellett díjazottja volt a Köztársasági Elnök Elismerésének Ezüst Koszorúja elismerésnek (1948), a Magyar Népköztársasági Érdemérem arany fokozatának (1950), a Magyar Népköztársasági Érdemrend ötödik fokozatának (1951), a Munka Vörös Zászló Érdemrendjének (1954), a Munka érdemrend arany fokozatának (1965, 1970), a Felszabadulási Jubileumi Emlékéremnek (1970).

Főbb művei 
 
 
 
 
  (Kecskés Sándorral)

Források 
 
 
 
 
 

Magyarország közlekedésügyi miniszterei
Magyar közlekedésmérnökök
Magyar közgazdászok
Magyar egyetemi, főiskolai oktatók
MTA-tagok
Ljubljanaiak
Kossuth-díjasok
Állami díjasok
1905-ben született személyek
1974-ben elhunyt személyek
Családi nevüket magyarosított személyek
Csanádi György ( Laibach , július – Budapest , április ) Kossuth- és állami díjas közlekedéspolitikus , vasútépítő mérnök , közlekedésmérnök , közgazdász , egyetemi tanár , a műszaki tudományok doktora , a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja.ban , majdtólig Magyarország közlekedésügyi minisztere volt . Életútja A budapesti József Műegyetemetben végezte el gépészmérnöki képesítéssel.után a műegyetemen oktatott tanársegédként , majdben közgazdászi oklevelet is szerzett.ben a Magyar Királyi Államvasutak ( MÁV ) kaposvári igazgatóságánál helyezkedett el , aholig pályafenntartási és pályaépítési mérnökként tevékenykedett.után hadapród-őrmesteri rangban a dombóvári vasúti felépítményi századnál teljesített katonai szolgálatot . 1945-ben rövid ideig a MÁV központi üzemi bizottságának elnöke lett , csakhamar azonban a MÁV pécsi üzletigazgatójává nevezték ki.ben megbízták a közlekedésügyi minisztérium vasúti műszaki főosztályának vezetésével . Két év elteltével,ben elfogadta a felkérést a MÁV vezérigazgatói székére . Azos forradalomig vezette az állami vasúti vállalatot , akkor csatlakozott a Nagy Imre-kormányhoz , és október31-én a közlekedési és postaügyi miniszteri tárcát vezette . A forradalom leverését követően is a helyén maradhatott , és novemberétől májuséig a Kádár-kormány közlekedés- és postaügyi kormánybiztosakéntmárciusa után megbízott miniszterként ) tevékenykedett . Ezt követőenig a közlekedés- és postaügyi miniszter első helyettese volt , időközben1963-ban ismét a MÁV vezérigazgatói posztján irányította az állami vasúttársaság munkáját. decemberén közlekedés- és postaügyi miniszterré nevezték ki , s haláláig,ig látta el ezt a közfeladatot . Szakpolitikusi pályafutásával párhuzamosan tudományos-egyetemi karrierjét is építette.tőlig volt a Budapesti Műszaki Egyetem –után Építőipari és Közlekedési Műszaki Egyetem – vasútépítési és vasútüzemtani tanszékének tanszékvezető egyetemi tanára.ben a műszaki tudományok kandidátusa, ben doktora lett . Munkássága Vasútépítő mérnöki munkássága homlokterében a vasúti üzemtan közgazdasági és műszaki problémái álltak . Közlekedésmérnöki és közlekedéspolitikusi pályája során jelentősen hozzájárult a nagy teljesítőképességű magyarországi vasúti hálózatutáni újjáépítéséhez és fejlesztéséhez , a vasúti pályafenntartás korszerűsítéséhez , a villamos- és dízelüzemű mozdony- és vasútikocsi-park megteremtéséhez . Közlekedési miniszterkéntban terjesztette be átfogó közlekedéspolitikai koncepcióját , amely a fennálló tervgazdasági kereteken belül a teljes közlekedési vertikum átszervezését , a vasúti és közúti teher- és személyforgalom közötti munkamegosztását gazdasági racionalizálását célozta meg . Nevéhez fűződik a vasútiüzemtan-oktatás bevezetése a mérnökképzésbe , az okleveles közlekedési mérnökök képzésének elindítása , valamint a MÁV-on belüli Vasúti Tudományos Intézet ( Vatuki , ma MÁV Fejlesztési és Kísérleti Intézet) es megalapítása . Társasági tagságai és elismerései Tudományos eredményei elismerésekéntban a Magyar Tudományos Akadémia levelező, ben pedig rendes tagjává választották.tól látta el az Akadémia közlekedéstudományi főbizottságának elnöki tisztét.től a Közlekedéstudományi Egyesület elnöke volt , valamint elnökként irányította a Műszaki és Természettudományi Egyesületek Szövetségének ( MTESZ ) munkáját is. ben a drezdai Közlekedéstudományi Főiskola, ben a Moszkvai Állami Vasúti Mérnöki Egyetem díszdoktorává avatták . Közlekedéstudomány munkásságáértban megkapta a Kossuth-díj harmadik fokozatát . Ugyancsak a közlekedéstudomány elméletének fejlesztéséértban az Állami Díj első fokozatát vehette át.ben a finn Oroszlán Érdemrend nagykeresztjét vehette át . Emellett díjazottja volt a Köztársasági Elnök Elismerésének Ezüst Koszorúja elismerésnek a Magyar Népköztársasági Érdemérem arany fokozatának a Magyar Népköztársasági Érdemrend ötödik fokozatának a Munka Vörös Zászló Érdemrendjének a Munka érdemrend arany fokozatának a Felszabadulási Jubileumi Emlékéremnek Főbb művei ( Kecskés Sándorral ) Források Magyarország közlekedésügyi miniszterei Magyar közlekedésmérnökök Magyar közgazdászok Magyar egyetemi , főiskolai oktatók MTA-tagok Ljubljanaiak Kossuth-díjasok Állami díjasok 1905-ben született személyek 1974-ben elhunyt személyek Családi nevüket magyarosított személyek