Vipasszana
A vipasszana (páli) vagy vipasjana (विपश्यना, szanszkrit; kínai: 觀 guān; tibeti: ལྷག་མཐོང་, lhaktong; wylie: lhag mthong) a buddhizmusban belátást jelent a valóság igaz természetébe, azaz a létezés három jellemzőjébe: mulandóság, szenvedés vagy kielégíthetetlenség, és az éntelenség vagy én-nélküliség.

A vipasszana meditáció egy modern théraváda gyakorlat, amelyet Lédi Szejádó és Mogok Szejádó vezetett be újra Srí Lankában, majd Mahászí Szejádó, S. N. Goenka és a vipasszaná mozgalom  népszerűsítette, amelyben a légzés, a gondolatok, az érzelmek és a cselekedetek tudatosságát használják a belátáshoz a lét három ismérvébe. A vipasszaná meditációnak köszönhetően a légzés tudatossága nagy népszerűségre tett szert a Nyugaton.

Belátás meditáció

Eredete
A Szutta-pitakában a "vipasszana" kifejezés alig szerepel. A nyugalom kifejezésére a szamatha kifejezést használják, a vipasszanát pedig a tisztán látásra. Sokkal gyakrabban használatos a dhjánák fogalma. Amikor Buddha a tanítványainak azt tanácsolta, hogy meditáljanak, nem a vipasszana kifejezést használta, hanem a dhjánát - és soha nem szerepelt a vipasszana a tudatosság egyik technikájaként.

Egyszerű belátás
A szuttákban szerepelnek ősi viták a tanok és a belátás kifejlesztésének mahájána és a théraváda értelmezése között. Ebből alakult ki az az ideológia, hogy a megvilágosodás egyszerű belátáson keresztül is elérhető, ha alaposan megfigyeljük a létezés három jellemzőjét (tilakkhana), azaz a szenvedést, az éntelenséget és az mulandóságot. Ez a négy nemes igazság tudása és belátása, amelyet csak a nemes nyolcrétű ösvényen keresztül lehet elérni. A théraváda hagyomány szerint a megvilágosodás vagy a nibbána (nirvána) csak az összes vipasszana belátási szint tanulmányozásaival lehetséges, a nemes nyolcrétű ösvény gyakorlása közben.

A mahájána hagyományok a pradnyá, a súnjata, a dharmata és a két igazság tana belátását hangsúlyozzák:

Vipasszana és szamatha

A théraváda hagyományban kétfajta meditációs gyakorlatot végeznek, a szamatha (páli; szanszkrit: śamatha; "nyugodt") és vipasszana (belátás) meditációt. A szamatha a tudat lecsillapításának legfőbb meditációs gyakorlata.

A kortárs théraváda egyházakban a szamathát a vipasszana előkészítésének tartják, amely lecsillapítja a tudatot és megerősíti a koncentrációt, hogy a belátás megtörténhessen. Ez vezet el a megvilágosodáshoz. Ezzel szemben a Vipasszana mozgalomban úgy tartják, hogy a belátás nem érhető el anélkül, hogy továbbfejlesztenék a szamathát. Emiatt az újítás miatt a Vipasszana mozgalmat sok kritika érte, főleg Srí Lankán.

Gyakorlat

A vipasszanát elmélyedéssel, befelé figyeléssel, a testrészek érzéseire való figyeléssel, az elmúláson való elemző meditációval és megfigyelésekkel lehet gyakorolni. A gyakorlatok a különböző modern buddhista hagyományokban eltérőek lehetnek, ám a fő célja mindegyiknek a belátás kialakítása.

Théraváda

Vipasszana mozgalom

A vipasszana kifejezés a Vipasszana mozgalomnak köszönhetően vált népszerűvé az 1950-es években Burmában. A nyugati elvont társadalmakban a vipasszana az érzelmek kezelésének gyakorlati módjává vált. A Vipasszana mozgalom, vagy más néven a „belátás meditáció mozgalom” egyszerre több modern théraváda buddhista iskolára vonatkozik, elsősorban a thai erdei hagyományra és az "Új Burmai módszerre", amelyek a létezés három jellemzőjébe való belátást hangsúlyozzák, ahhoz, hogy a gyakorló elérje a megvilágosodást és belépjen az ún. folyamba (szotápanna).

A Vipasszana mozgalomban a hangsúly a Szatipatthana-szuttán és a tudatosság használatán van, ahhoz, hogy elérjék a belátást az önkép állandótlan természetébe.

Vipasszana meditáció
A vipasszana meditációban a légzés tudatossága technikát használják, amit ötvöznek az mulandóságon való elmélyüléssel. Minden jelenséget megvizsgálnak és következtetnek a lét három ismérvére: dukkha, anatta, és aniccsa.

A légzés tudatosságát többször is leírja a Szutta-pitaka. A Szatipatthana-szutta úgy jellemzi, mint az erdőben leülni egy fa alá és egyszerűen megfigyelni a légzést. Ha a légzés hosszú, akkor megfigyelni, hogy a légzés hosszú, ha a légzés rövid, akkor megfigyelni, hogy a légzés rövid. A légzés megfigyelésével tudatosul a légzés okozta folyamatos változás, valamint a tudatosság folyamatos keletkezése és elmúlása. Bepillantást lehet nyerni az állandótlanság természetébe a testrészek érzéseire való összpontosítás által, illetve az érzések keletkezésébe és elmúlásába.

Szintek a gyakorlatban

A vipasszana dhjánák olyan szintek, amelyek a vipasszna meditáció fejlődését jelzik, a burmai vipasszana meditáció alapján.
Mahászí Szejádó tanítványa Szejádó Ú Pandita a következőképpen jellemzi a négy vipasszana dhjánát:
 A meditáló először feltérképezi a testét, majd a tudatát, és felfedezi a három ismérvet. Az első dhjána ezeknek a pontoknak, valamint a vitakka és a vicsára jelenlétének a meglátása. A jelenségek felfedik tulajdonságaikat, miképp keletkeznek és múlnak el.
 A második dhjánában a gyakorlat erőlködés nélkülinek tűnik. A vitakka és a vicsára is eltűnik.
 A harmadik dhjánában az öröm is elmúlik: csak a boldogság érzete van és a koncentráció.
 A negyedik dhjánában az egyhegyűség következtében megjelenik a tudat tisztasága. A gyakorlat közvetlen tudáshoz vezet. A komfortérzet megszűnik, ahogy a jelenségek láthatóvá válnak. A jelenségek átmenetiek, nem stabilak és ezáltal kiábrándítók. A szabadság vágya lép fel.

A vipasszana meditáció végül a belátáshoz vezet a jelenségek mulandóságába, azaz a megszabaduláshoz.

Mahájána

Vadzsrajána

Az indiai mahájána buddhizmusban a vipasszanával kapcsolatban egyaránt használták a deduktív és az induktív érvelést. Leah Zahler szerint ebből csak a deduktív hagyomány került át a tibeti buddhizmusba a szútrajána kontextusában.

Kapcsolódó szócikkek
Ánápánaszati
Buddhizmus
Buddhista meditáció
Dhjána
Meditáció
Szamatha
Szatipatthána
Tipitaka

Megjegyzések

Jegyzetek

Források
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Buddhista meditáció
Buddhista filozófia
Buddhista gyakorlatok
A vipasszana ( páli ) vagy vipasjana ( विपश्यना , szanszkrit ; kínai : 觀 guān ; tibeti : ལྷག་ མཐོང ་ , lhaktong ; wylie : lhag mthong ) a buddhizmusban belátást jelent a valóság igaz természetébe , azaz a létezés három jellemzőjébe : mulandóság , szenvedés vagy kielégíthetetlenség , és az éntelenség vagy én-nélküliség . A vipasszana meditáció egy modern théraváda gyakorlat , amelyet Lédi Szejádó és Mogok Szejádó vezetett be újra Srí Lankában , majd Mahászí Szejádó , S. N. Goenka és a vipasszaná mozgalom népszerűsítette , amelyben a légzés , a gondolatok , az érzelmek és a cselekedetek tudatosságát használják a belátáshoz a lét három ismérvébe . A vipasszaná meditációnak köszönhetően a légzés tudatossága nagy népszerűségre tett szert a Nyugaton . Belátás meditáció Eredete A Szutta-pitakában a " vipasszana " kifejezés alig szerepel . A nyugalom kifejezésére a szamatha kifejezést használják , a vipasszanát pedig a tisztán látásra . Sokkal gyakrabban használatos a dhjánák fogalma . Amikor Buddha a tanítványainak azt tanácsolta , hogy meditáljanak , nem a vipasszana kifejezést használta , hanem a dhjánát - és soha nem szerepelt a vipasszana a tudatosság egyik technikájaként . Egyszerű belátás A szuttákban szerepelnek ősi viták a tanok és a belátás kifejlesztésének mahájána és a théraváda értelmezése között . Ebből alakult ki az az ideológia , hogy a megvilágosodás egyszerű belátáson keresztül is elérhető , ha alaposan megfigyeljük a létezés három jellemzőjét ( tilakkhana ) , azaz a szenvedést , az éntelenséget és az mulandóságot . Ez a négy nemes igazság tudása és belátása , amelyet csak a nemes nyolcrétű ösvényen keresztül lehet elérni . A théraváda hagyomány szerint a megvilágosodás vagy a nibbána ( nirvána ) csak az összes vipasszana belátási szint tanulmányozásaival lehetséges , a nemes nyolcrétű ösvény gyakorlása közben . A mahájána hagyományok a pradnyá , a súnjata , a dharmata és a két igazság tana belátását hangsúlyozzák : Vipasszana és szamatha A théraváda hagyományban kétfajta meditációs gyakorlatot végeznek , a szamatha ( páli ; szanszkrit : śamatha ; " nyugodt " ) és vipasszana ( belátás ) meditációt . A szamatha a tudat lecsillapításának legfőbb meditációs gyakorlata . A kortárs théraváda egyházakban a szamathát a vipasszana előkészítésének tartják , amely lecsillapítja a tudatot és megerősíti a koncentrációt , hogy a belátás megtörténhessen . Ez vezet el a megvilágosodáshoz . Ezzel szemben a Vipasszana mozgalomban úgy tartják , hogy a belátás nem érhető el anélkül , hogy továbbfejlesztenék a szamathát . Emiatt az újítás miatt a Vipasszana mozgalmat sok kritika érte , főleg Srí Lankán . Gyakorlat A vipasszanát elmélyedéssel , befelé figyeléssel , a testrészek érzéseire való figyeléssel , az elmúláson való elemző meditációval és megfigyelésekkel lehet gyakorolni . A gyakorlatok a különböző modern buddhista hagyományokban eltérőek lehetnek , ám a fő célja mindegyiknek a belátás kialakítása . Théraváda Vipasszana mozgalom A vipasszana kifejezés a Vipasszana mozgalomnak köszönhetően vált népszerűvé azes években Burmában . A nyugati elvont társadalmakban a vipasszana az érzelmek kezelésének gyakorlati módjává vált . A Vipasszana mozgalom , vagy más néven a „ belátás meditáció mozgalom” egyszerre több modern théraváda buddhista iskolára vonatkozik , elsősorban a thai erdei hagyományra és az " Új Burmai módszerre " , amelyek a létezés három jellemzőjébe való belátást hangsúlyozzák , ahhoz , hogy a gyakorló elérje a megvilágosodást és belépjen az ún . folyamba ( szotápanna ) . A Vipasszana mozgalomban a hangsúly a Szatipatthana-szuttán és a tudatosság használatán van , ahhoz , hogy elérjék a belátást az önkép állandótlan természetébe . Vipasszana meditáció A vipasszana meditációban a légzés tudatossága technikát használják , amit ötvöznek az mulandóságon való elmélyüléssel . Minden jelenséget megvizsgálnak és következtetnek a lét három ismérvére : dukkha , anatta , és aniccsa . A légzés tudatosságát többször is leírja a Szutta-pitaka . A Szatipatthana-szutta úgy jellemzi , mint az erdőben leülni egy fa alá és egyszerűen megfigyelni a légzést . Ha a légzés hosszú , akkor megfigyelni , hogy a légzés hosszú , ha a légzés rövid , akkor megfigyelni , hogy a légzés rövid . A légzés megfigyelésével tudatosul a légzés okozta folyamatos változás , valamint a tudatosság folyamatos keletkezése és elmúlása . Bepillantást lehet nyerni az állandótlanság természetébe a testrészek érzéseire való összpontosítás által , illetve az érzések keletkezésébe és elmúlásába . Szintek a gyakorlatban A vipasszana dhjánák olyan szintek , amelyek a vipasszna meditáció fejlődését jelzik , a burmai vipasszana meditáció alapján . Mahászí Szejádó tanítványa Szejádó Ú Pandita a következőképpen jellemzi a négy vipasszana dhjánát : A meditáló először feltérképezi a testét , majd a tudatát , és felfedezi a három ismérvet . Az első dhjána ezeknek a pontoknak , valamint a vitakka és a vicsára jelenlétének a meglátása . A jelenségek felfedik tulajdonságaikat , miképp keletkeznek és múlnak el . A második dhjánában a gyakorlat erőlködés nélkülinek tűnik . A vitakka és a vicsára is eltűnik . A harmadik dhjánában az öröm is elmúlik : csak a boldogság érzete van és a koncentráció . A negyedik dhjánában az egyhegyűség következtében megjelenik a tudat tisztasága . A gyakorlat közvetlen tudáshoz vezet . A komfortérzet megszűnik , ahogy a jelenségek láthatóvá válnak . A jelenségek átmenetiek , nem stabilak és ezáltal kiábrándítók . A szabadság vágya lép fel . A vipasszana meditáció végül a belátáshoz vezet a jelenségek mulandóságába , azaz a megszabaduláshoz . Mahájána Vadzsrajána Az indiai mahájána buddhizmusban a vipasszanával kapcsolatban egyaránt használták a deduktív és az induktív érvelést . Leah Zahler szerint ebből csak a deduktív hagyomány került át a tibeti buddhizmusba a szútrajána kontextusában . Kapcsolódó szócikkek Ánápánaszati Buddhizmus Buddhista meditáció Dhjána Meditáció Szamatha Szatipatthána Tipitaka Megjegyzések Jegyzetek Források Buddhista meditáció Buddhista filozófia Buddhista gyakorlatok