Codogno
Codogno település Olaszországban, Lombardia régióban, Lodi megyében.

Földrajz
A település Olaszország északi, Lombardia régió déli részén fekszik a Pó folyó síkságán, a folyó partjától néhány kilométer távolságra. Történelmi belvárosának központja egy téglalap alakú, parkosított tér, illetve annak közelében egy kisebb, szintén négyszögű, térburkolatos tér, a Szeptember 20. tér. Iparterületei főként a város nyugati peremén épültek ki.

Vasútállomását érinti a Milánó–Bologna- és a Pavia–Cremona-vasútvonal is.

Története
Nevének eredetére két különböző magyarázat létezik: az egyik szerint a régi Cothoneum név a időszámításunk előtti 2. és 1. évszázadokban élt Gaius Aurelius Cotta római államférfi, a térségben lakó insuberek legyőzőjének nevéből származik, a másik szerint a környék jellegzetes gyümölcse, a birsalma (cydonio vagy cotogno) állhat a Cogodno név mögött.

A település eredete nem ismert, de valószínűleg a római korra tehető. A következő évszázadok barbár behatolásai során a település nyomai eltűntek, de a 10. század végén, 997-ben III. Ottó német-római császár egy oklevelében már említik. A 11. század során több dokumentumban is megjelent a neve, a lodi püspökség birtokának részeként. 1441-ben a Fagnani, 1450-ben a Trivulzio család tulajdona lett, 1453-ban Francesco Sforza borgo rangra emelte. Már ebben az évszázadban jellemző volt, hogy a helyiek ki akartak szakadni a Trivulziók befolyása alól, és inkább Piacenza városának irányába kívánták erősíteni kötődésüket. 1492. április 21-én végül jóváhagyásra került egy olyan megállapodás, miszerint a codognóiak piacenzai polgároknak tekintendők: hálájuk jeléül a település címerébe is bevették a Piacenza címerében szereplő farkast, méghozzá egy aranylánccal egy birsalmafához kötve.

A 16. század elején Franciaország és Spanyolország itáliai háborúja során a Pizzighettone irányába tartó Bourbon gróf csapatai kifosztották a várost, 1516-ben pedig pestisjárvány sújtotta Codognót. Ezután azonban újabb fejlődési és növekedési időszak következett: míg 1584-ben csak 3500 lakója volt Codognónak, addig 1609-re ez a szám 5300-ra nőtt, a század végére pedig annak ellenére is elérte a 6500-at, hogy 1630-ban újabb pestisjárvány pusztított a településen, aminek következtében a lakosság akkor ötödével csökkent.

A feudális kötöttségek azonban továbbra is nyomasztották a város lakóit. Végül 1678-ban, amikor Antonio Teodoro Trivulzio fiúutód nélkül elhunyt, a codognóiak megragadták a lehetőséget, és közvetlenül az uralkodónak esküdtek hűséget. Bár Trivulzio özvegye megpróbált férje örököséül fellépni, de a helyiek elérték, hogy 1672. június 6-án II. Károly kiadott egy oklevelet, amelyben örökös szabadságukat biztosította, a települést pedig királyi (regio borgo) ranggal látta el.

Ezekben az időkben a város gazdasága jól teljesített, köszönhetően leginkább a mezőgazdaságnak, a textil- és selyemiparnak, valamint legfőképpen a tejiparnak, amely fénykorát a 17. és a 18. században élte. A 18. században volt, hogy évi 40 000 tömbnyi sajtot exportáltak, a központi utcák kivételével pedig minden utcában nyíltak olyan épületek, ahol ezrével tárolták a sajtokat. A községi levéltár 1772-es leégése miatt nincsenek pontos információk a városban tevékenykedő műhelyek számáról, de bizonyára minden fontos mesterség képviselői jelen voltak a településen. Az itt működő cégek közül a selyemfonók voltak a legjelentősebbek, valamint 1900 után a tejiparral foglalkozó Polenghi–Lombardo és a Zazzera, valamint a paszományárukat készítő Felisi.

Az Itália egyesítése érdekében zajló mozgalmakban és konfliktusokban a codognóiak közül legalább 283 önkéntes is részt vett. A községi palota udvarán elhelyezett emléktábla szerint 10-en soha nem tértek vissza a háborúkból. 1860-ban 64 helyi társult Giuseppe Garibaldihoz Szicíliában, néhányan pedig az Ezrek expedíciójában is részt vettek.

Az első világháborúban sokan vesztették életüket, a második világháború során pedig egyesek a közeli erős fasiszta bázishoz, Piacenzához, mások az ellenük fellépő ellenállókhoz csatlakoztak. A település 1955-ben città rangra emelkedett, több mint 150 éves vágyat teljesítve így: 1796. október 5-én ugyanis már folyamodtak ezért a rangért Napóleonhoz, ám akkor hiába.

2020 februárjáig a Kínából indult Covid19-pandémia csak néhány elszórt megbetegedést okozott Európában, ám ekkor a codognói kórházból tömeges fertőzés indult ki, ami az első feltételezések szerint innen terjedt el az egész földrészen. Arról sokáig folyt a vita, hogy hibázott-e valaki a kórházban.

Nevezetességek
A településen több mint 100 régi építészeti érték található, többségében lakóépületek, kápolnák és templomok. A város központi temploma a Szent Balázs-templom, amelyet már 1025-ben is említ egy írásos forrás, de 1491-ben reneszánsz stílusban teljesen újjáépítették. Plébániájához még további 5 másik templom tartozik. További jelentős építészeti emlék még az 1779 és 1781 között épült Soave kórház.

Népesség
A település lakossága az elmúlt években az alábbi módon változott:

Híres szülöttjei 
Stefano Baraldo (1992–) labdarúgó

Képek

Jegyzetek

További információk

Lodi megye települései
Bottal létrehozott olasz település cikkek
Codogno település Olaszországban , Lombardia régióban , Lodi megyében . Földrajz A település Olaszország északi , Lombardia régió déli részén fekszik a Pó folyó síkságán , a folyó partjától néhány kilométer távolságra . Történelmi belvárosának központja egy téglalap alakú , parkosított tér , illetve annak közelében egy kisebb , szintén négyszögű , térburkolatos tér , a Szeptember tér . Iparterületei főként a város nyugati peremén épültek ki . Vasútállomását érinti a Milánó–Bologna- és a Pavia–Cremona-vasútvonal is . Története Nevének eredetére két különböző magyarázat létezik : az egyik szerint a régi Cothoneum név a időszámításunk előtti és évszázadokban élt Gaius Aurelius Cotta római államférfi , a térségben lakó insuberek legyőzőjének nevéből származik , a másik szerint a környék jellegzetes gyümölcse , a birsalma ( cydonio vagy cotogno ) állhat a Cogodno név mögött . A település eredete nem ismert , de valószínűleg a római korra tehető . A következő évszázadok barbár behatolásai során a település nyomai eltűntek , de a század végén, ben III. Ottó német-római császár egy oklevelében már említik . A század során több dokumentumban is megjelent a neve , a lodi püspökség birtokának részeként.ben a Fagnani, ben a Trivulzio család tulajdona lett, ban Francesco Sforza borgo rangra emelte . Már ebben az évszázadban jellemző volt , hogy a helyiek ki akartak szakadni a Trivulziók befolyása alól , és inkább Piacenza városának irányába kívánták erősíteni kötődésüket. áprilisén végül jóváhagyásra került egy olyan megállapodás , miszerint a codognóiak piacenzai polgároknak tekintendők : hálájuk jeléül a település címerébe is bevették a Piacenza címerében szereplő farkast , méghozzá egy aranylánccal egy birsalmafához kötve . A század elején Franciaország és Spanyolország itáliai háborúja során a Pizzighettone irányába tartó Bourbon gróf csapatai kifosztották a várost, ben pedig pestisjárvány sújtotta Codognót . Ezután azonban újabb fejlődési és növekedési időszak következett : mígben csaklakója volt Codognónak , addigre ez a számra nőtt , a század végére pedig annak ellenére is elérte aat , hogyban újabb pestisjárvány pusztított a településen , aminek következtében a lakosság akkor ötödével csökkent . A feudális kötöttségek azonban továbbra is nyomasztották a város lakóit . Végülban , amikor Antonio Teodoro Trivulzio fiúutód nélkül elhunyt , a codognóiak megragadták a lehetőséget , és közvetlenül az uralkodónak esküdtek hűséget . Bár Trivulzio özvegye megpróbált férje örököséül fellépni , de a helyiek elérték , hogy júniusán II. Károly kiadott egy oklevelet , amelyben örökös szabadságukat biztosította , a települést pedig királyi ( regio borgo ) ranggal látta el . Ezekben az időkben a város gazdasága jól teljesített , köszönhetően leginkább a mezőgazdaságnak , a textil- és selyemiparnak , valamint legfőképpen a tejiparnak , amely fénykorát a és a században élte . A században volt , hogy évi000 tömbnyi sajtot exportáltak , a központi utcák kivételével pedig minden utcában nyíltak olyan épületek , ahol ezrével tárolták a sajtokat . A községi levéltáres leégése miatt nincsenek pontos információk a városban tevékenykedő műhelyek számáról , de bizonyára minden fontos mesterség képviselői jelen voltak a településen . Az itt működő cégek közül a selyemfonók voltak a legjelentősebbek , valamintután a tejiparral foglalkozó Polenghi–Lombardo és a Zazzera , valamint a paszományárukat készítő Felisi . Az Itália egyesítése érdekében zajló mozgalmakban és konfliktusokban a codognóiak közül legalábbönkéntes is részt vett . A községi palota udvarán elhelyezett emléktábla szerinten soha nem tértek vissza a háborúkból.banhelyi társult Giuseppe Garibaldihoz Szicíliában , néhányan pedig az Ezrek expedíciójában is részt vettek . Az első világháborúban sokan vesztették életüket , a második világháború során pedig egyesek a közeli erős fasiszta bázishoz , Piacenzához , mások az ellenük fellépő ellenállókhoz csatlakoztak . A településben città rangra emelkedett , több mintéves vágyat teljesítve így : októberén ugyanis már folyamodtak ezért a rangért Napóleonhoz , ám akkor hiába . 2020 februárjáig a Kínából indult Covid19-pandémia csak néhány elszórt megbetegedést okozott Európában , ám ekkor a codognói kórházból tömeges fertőzés indult ki , ami az első feltételezések szerint innen terjedt el az egész földrészen . Arról sokáig folyt a vita , hogy hibázott-e valaki a kórházban . Nevezetességek A településen több mintrégi építészeti érték található , többségében lakóépületek , kápolnák és templomok . A város központi temploma a Szent Balázs-templom , amelyet márben is említ egy írásos forrás , deben reneszánsz stílusban teljesen újjáépítették . Plébániájához még továbbimásik templom tartozik . További jelentős építészeti emlék még azésközött épült Soave kórház . Népesség A település lakossága az elmúlt években az alábbi módon változott : Híres szülöttjei Stefano Baraldo ) labdarúgó Képek Jegyzetek További információk Lodi megye települései Bottal létrehozott olasz település cikkek