Márton-napi népszokások
Tours-i Szent Márton ünnepnapjához, november 11-hez számos népszokás, néphit kapcsolódik Magyarországon.

A Márton-napi népszokások egyrészt az év végéhez, a mezőgazdasági munkák befejeződéséhez, illetve az advent közeledtéhez kötődnek, másrészt ahhoz a legendához, amely szerint Szent Márton egy libaólban próbált elrejtőzni, amikor püspökké akarták megválasztani, de a ludak elárulták gágogásukkal.

Eredete
A római időkben november 11. a téli évnegyed kezdő napja volt, ekkor az új termésből és az újborból tartottak nagy lakomát. Általában ludat, vagyis a hadisten, Mars szent madarát fogyasztották, ami latinul „avis Martis” (Mars isten madara). Ebből lett népies szófejtéssel „Márton madara”.

Szent Mártont már a honfoglalás előtt tisztelték Pannóniában. A hagyomány szerint Márton álmában segítette Szent Istvánt és az országot, ezért Szűz Mária után Tours-i Szent Márton lett Magyarország patrónusa.

Márton-napi lakoma
Márton napja a karácsony előtti 40 napos böjt előtti utolsó ünnepnap, ezért ezen a napon rendszeresek voltak a lakomák, bálok, vásárok. Ilyenkor nagy evés-ivást rendeztek, hogy a következő esztendőben is bőven legyen mit fogyasztani. A lakmározásnak kedvezett az is, hogy a hagyomány szerint ilyenkor nem volt szabad takarítani, mosni, teregetni, mert ez a jószág pusztulását okozta. Novemberben már le lehet vágni a tömött libát, ezért a Márton-napi ételek jellemzően libafogások, így például libaleves, libasült párolt káposztával és zsemle- vagy burgonyagombóccal, mert a rigmus szerint: „Aki Márton napon libát nem eszik, egész éven át éhezik”. Szokás volt, hogy a liba húsából, különösen a hátsó részéből, küldenek a papnak is, innen ered a „püspökfalat” kifejezés.

A Márton-napi lúdvacsora után „Márton poharával”, vagyis a novemberre éppen kiforrott újborral szokás koccintani. Úgy tartották, a minél több ivással egyre több erőt és egészséget töltenek magukba. A bor és a liba néha össze is kapcsolódott, német nyelvterületen a 12. században a Márton-napi ludat „szüreti vagy préslibának” is nevezték.

Márton-napi időjóslás
A sült liba mellcsontjából az időjárásra jósoltak: ha a csont barna és rövid, akkor sáros lesz a tél, ha viszont hosszú és fehér, akkor havas. Az aznapi időjárásnak viszont az ellenkezője várható: „Ha Márton fehér lovon jön, enyhe tél, ha barnán, kemény tél várható.” Másik megfogalmazásban: „Márton napján, ha a lúd jégen jár, akkor karácsonykor vízben poroszkál.” Sokfelé úgy vélik, hogy az aznapi idő a márciusi időt mutatja. A néphit szerint a Márton-napi eső utána rendszerint fagy, majd szárazság következik. Az őszi időjárás a bor minőségére is hatással van: „A bornak szent Márton a bírája”, amit lehet úgy is érteni, hogy ilyenkor már iható az újbor.

Márton-napi ajándékozás

A 14. századi krónikákban Szent Márton napja határnapként szerepelt, ez volt a tisztújítás, a fizetés, a jobbágytartozás lerovásának napja. A Márton-napi járandóság szerepelt a papok, a tanítók és a pásztorok javadalmai között. A korábbi kötelezettségeket később elfelejtették, vagy ajándékozássá alakultak át.

Márton-napon fizette meg a gazda a pásztoroknak az ún. bélesadót vagy rétespénzt, míg a pásztorok többágú vesszőt (Szent Márton vesszejét) ajándékoztak a gazdáknak. Úgy tartották, ahány ága van, annyit fial a disznó. Tavasszal ezzel a vesszővel hajtották ki az állatokat. A Dunántúlon az volt a szokás, hogy Szent Márton napjának estéjén a pásztorok végigjárták a házakat, köszöntőt mondtak és dús lombú nyírfavesszőt tartottak a kezükben, melyből a gazdának is adtak.

Márton-napi felvonulás
Német nyelvterületről terjedt el a fáklyás felvonulás (Martinsumzug), amely Szent Márton emlékét őrzi, és a jó cselekedeteket szimbolizáló fényt juttatja el az emberekhez.

Magyarországon általában német nemzetiségű települések, iskolák, óvodák és egyházközösségek szervezésében a gyerekek, kisgyerekes családok járják az utcákat maguk készített lámpásokkal és közben Márton-napi dalokat énekelnek. Ha megoldható, a vonulókat római katonák piros köntösébe öltözött lovagló Szent Márton vezeti. A megemlékezés központi helyszínére érve a gyerekek rövid műsort adnak elő, melyben eljátsszák Szent Márton és a koldus történetét. A megemlékezés a Márton-napi tűz meggyújtásával, liba (vagy ember) formájú sütemény és meleg italok fogyasztásával végződik.

Források

Márton napja (nov. 11.)

További információk 

 
 
 Barokk kori prédikációk és népénekek Szent Márton püspökről; vál., sajtó alá rend., bev. Szelestei N. László; MTA-PPKE Irodalom és Lelkiség Kutatócsoport, Bp., 2016 (Pázmány irodalmi műhely. Lelkiségtörténeti források)
 Énekek Szent Márton püspök tiszteletére; szerk. Kovács Andrea, Medgyesy S. Norbert, Rétfalvi Balázs; Írott Szó Alapítvány, KÉSZ Szombathelyi Csoport, Szombathely, 2017 + CD

Magyar népszokások
Ünnepek novemberben
Tours-i Szent Márton ünnepnapjához , novemberhez számos népszokás , néphit kapcsolódik Magyarországon . A Márton-napi népszokások egyrészt az év végéhez , a mezőgazdasági munkák befejeződéséhez , illetve az advent közeledtéhez kötődnek , másrészt ahhoz a legendához , amely szerint Szent Márton egy libaólban próbált elrejtőzni , amikor püspökké akarták megválasztani , de a ludak elárulták gágogásukkal . Eredete A római időkben november a téli évnegyed kezdő napja volt , ekkor az új termésből és az újborból tartottak nagy lakomát . Általában ludat , vagyis a hadisten , Mars szent madarát fogyasztották , ami latinul „ avis Martis” ( Mars isten madara ) . Ebből lett népies szófejtéssel „ Márton madara” . Szent Mártont már a honfoglalás előtt tisztelték Pannóniában . A hagyomány szerint Márton álmában segítette Szent Istvánt és az országot , ezért Szűz Mária után Tours-i Szent Márton lett Magyarország patrónusa . Márton-napi lakoma Márton napja a karácsony előttinapos böjt előtti utolsó ünnepnap , ezért ezen a napon rendszeresek voltak a lakomák , bálok , vásárok . Ilyenkor nagy evés-ivást rendeztek , hogy a következő esztendőben is bőven legyen mit fogyasztani . A lakmározásnak kedvezett az is , hogy a hagyomány szerint ilyenkor nem volt szabad takarítani , mosni , teregetni , mert ez a jószág pusztulását okozta . Novemberben már le lehet vágni a tömött libát , ezért a Márton-napi ételek jellemzően libafogások , így például libaleves , libasült párolt káposztával és zsemle- vagy burgonyagombóccal , mert a rigmus szerint : „ Aki Márton napon libát nem eszik , egész éven át éhezik” . Szokás volt , hogy a liba húsából , különösen a hátsó részéből , küldenek a papnak is , innen ered a „ püspökfalat” kifejezés . A Márton-napi lúdvacsora után „ Márton poharával” , vagyis a novemberre éppen kiforrott újborral szokás koccintani . Úgy tartották , a minél több ivással egyre több erőt és egészséget töltenek magukba . A bor és a liba néha össze is kapcsolódott , német nyelvterületen a században a Márton-napi ludat „ szüreti vagy préslibának” is nevezték . Márton-napi időjóslás A sült liba mellcsontjából az időjárásra jósoltak : ha a csont barna és rövid , akkor sáros lesz a tél , ha viszont hosszú és fehér , akkor havas . Az aznapi időjárásnak viszont az ellenkezője várható : „ Ha Márton fehér lovon jön , enyhe tél , ha barnán , kemény tél várható.” Másik megfogalmazásban : „ Márton napján , ha a lúd jégen jár , akkor karácsonykor vízben poroszkál.” Sokfelé úgy vélik , hogy az aznapi idő a márciusi időt mutatja . A néphit szerint a Márton-napi eső utána rendszerint fagy , majd szárazság következik . Az őszi időjárás a bor minőségére is hatással van : „ A bornak szent Márton a bírája” , amit lehet úgy is érteni , hogy ilyenkor már iható az újbor . Márton-napi ajándékozás A századi krónikákban Szent Márton napja határnapként szerepelt , ez volt a tisztújítás , a fizetés , a jobbágytartozás lerovásának napja . A Márton-napi járandóság szerepelt a papok , a tanítók és a pásztorok javadalmai között . A korábbi kötelezettségeket később elfelejtették , vagy ajándékozássá alakultak át . Márton-napon fizette meg a gazda a pásztoroknak az ún. bélesadót vagy rétespénzt , míg a pásztorok többágú vesszőt ( Szent Márton vesszejét ) ajándékoztak a gazdáknak . Úgy tartották , ahány ága van , annyit fial a disznó . Tavasszal ezzel a vesszővel hajtották ki az állatokat . A Dunántúlon az volt a szokás , hogy Szent Márton napjának estéjén a pásztorok végigjárták a házakat , köszöntőt mondtak és dús lombú nyírfavesszőt tartottak a kezükben , melyből a gazdának is adtak . Márton-napi felvonulás Német nyelvterületről terjedt el a fáklyás felvonulás ( Martinsumzug ) , amely Szent Márton emlékét őrzi , és a jó cselekedeteket szimbolizáló fényt juttatja el az emberekhez . Magyarországon általában német nemzetiségű települések , iskolák , óvodák és egyházközösségek szervezésében a gyerekek , kisgyerekes családok járják az utcákat maguk készített lámpásokkal és közben Márton-napi dalokat énekelnek . Ha megoldható , a vonulókat római katonák piros köntösébe öltözött lovagló Szent Márton vezeti . A megemlékezés központi helyszínére érve a gyerekek rövid műsort adnak elő , melyben eljátsszák Szent Márton és a koldus történetét . A megemlékezés a Márton-napi tűz meggyújtásával , liba ( vagy ember ) formájú sütemény és meleg italok fogyasztásával végződik . Források Márton napja ( nov . ) További információk Barokk kori prédikációk és népénekek Szent Márton püspökről ; vál . , sajtó alá rend . , bev . Szelestei N. László ; MTA-PPKE Irodalom és Lelkiség Kutatócsoport , Bp.,( Pázmány irodalmi műhely . Lelkiségtörténeti források ) Énekek Szent Márton püspök tiszteletére ; szerk . Kovács Andrea , Medgyesy S. Norbert , Rétfalvi Balázs ; Írott Szó Alapítvány , KÉSZ Szombathelyi Csoport , Szombathely,+ CD Magyar népszokások Ünnepek novemberben