Gorica (Sukošan)
Gorica falu Horvátországban Zára megyében. Közigazgatásilag Sukošanhoz tartozik.

Fekvése
Zárától légvonalban 17 km-re, közúton 22 km-re délkeletre, községközpontjától 8 km-re, közúton 14 km-re keletre, Dalmácia északi részén fekszik.

Története
A település nevét onnan kapta, hogy a Gorica nevű domb lejtőin fekszik. Első írásos említései a 14. században 1345-ben és 1389-ben történtek. Akkoriban ez a terület a tkoni Szent Kozma és Damján bencés kolostor birtokai közé tartozott. Plébánosát 1462-ben említik először, de a plébánia ennél valószínűleg sokkal régebbi. Amikor a 16. század első felében a török elfoglalta ezt a területet a lakosság a velencei fennhatóság alatt álló parti területeken és a szigeteken keresett menedéket. Legnagyobb részük Krmčinán és Pašmanon telepedett le. Ez a helyzet 1521-től 1658-ig tartott, amikor az írásos dokumentumok szerint a goricai plébánosok sora megszakadt.
A török veszély elmúltával a 17. század végén megkezdődött a falu újjáépítése. 1797-ig a Velencei Köztársaság része volt, majd miután a francia seregek felszámolták a Velencei Köztársaságot és a campo formiói béke értelmében osztrák csapatok szállták meg. 1806-ban a pozsonyi béke alapján az Első Francia Császárság Illír Tartományának része lett. 1815-ben a bécsi kongresszus újra Ausztriának adta, amely a Dalmát Királyság részeként Zárából igazgatta 1918-ig. A településnek 1857-ben 247, 1910-ben 553 lakosa volt. Az első világháború után a rapallói szerződés értelmében Zára a környező városokkal és településekkel együtt Olaszország fennhatósága alá került. Az 1943. szeptemberi olasz kapituláció után horvát csapatok vonultak be a településre, amely ezzel visszatért Horvátországhoz. A településnek 2011-ben 671 lakosa volt, akik főként mezőgazdasággal, állattenyésztéssel foglalkoztak.

Lakosság

Nevezetességei
Vrcevo vára
Keresztelő Szent János tiszteletére szentelt templomát 1354-ben említik először, 1376-ban megújították. A ciprusi háború során 1570 után valószínűleg ezt a templomot is lerombolta a török. A mai plébániatemplom elődje 1600 körül épült Gorica és Raštane között. Mivel azonban a 19. századra ez is romos állapotba került 1848-ban a régi helyén építették újjá. 1894-ben megújították. A templom egyhajós épület sekrestyével. Főoltára kőből épül fa retablóval, melyen Keresztelő Szent János képe látható. Szentségtartója aranyozott sárgaréz. A szembemiséző oltár fából készült. A templomban talapzatokon Keresztelő Szent János, a Lourdes-i Szűzanya és a Rózsafüzés királynőjének szobrai láthatók. A homlokzat feletti harangtoronyban két harang található.

További információk
 Sukošan község hivatalos oldala 
 Sokošan turisztikai irodájának honlapja 
 A zárai érsekség honlapja

Jegyzetek

Zára megye települései
Gorica falu Horvátországban Zára megyében . Közigazgatásilag Sukošanhoz tartozik . Fekvése Zárától légvonalbankm-re , közútonkm-re délkeletre , községközpontjátólkm-re , közútonkm-re keletre , Dalmácia északi részén fekszik . Története A település nevét onnan kapta , hogy a Gorica nevű domb lejtőin fekszik . Első írásos említései a századbanben ésben történtek . Akkoriban ez a terület a tkoni Szent Kozma és Damján bencés kolostor birtokai közé tartozott . Plébánosátben említik először , de a plébánia ennél valószínűleg sokkal régebbi . Amikor a század első felében a török elfoglalta ezt a területet a lakosság a velencei fennhatóság alatt álló parti területeken és a szigeteken keresett menedéket . Legnagyobb részük Krmčinán és Pašmanon telepedett le . Ez a helyzettőlig tartott , amikor az írásos dokumentumok szerint a goricai plébánosok sora megszakadt . A török veszély elmúltával a század végén megkezdődött a falu újjáépítése.ig a Velencei Köztársaság része volt , majd miután a francia seregek felszámolták a Velencei Köztársaságot és a campo formiói béke értelmében osztrák csapatok szállták meg.ban a pozsonyi béke alapján az Első Francia Császárság Illír Tartományának része lett.ben a bécsi kongresszus újra Ausztriának adta , amely a Dalmát Királyság részeként Zárából igazgattaig . A településnekbenbenlakosa volt . Az első világháború után a rapallói szerződés értelmében Zára a környező városokkal és településekkel együtt Olaszország fennhatósága alá került . Az szeptemberi olasz kapituláció után horvát csapatok vonultak be a településre , amely ezzel visszatért Horvátországhoz . A településnekbenlakosa volt , akik főként mezőgazdasággal , állattenyésztéssel foglalkoztak . Lakosság Nevezetességei Vrcevo vára Keresztelő Szent János tiszteletére szentelt templomátben említik először, ban megújították . A ciprusi háború soránután valószínűleg ezt a templomot is lerombolta a török . A mai plébániatemplom elődjekörül épült Gorica és Raštane között . Mivel azonban a századra ez is romos állapotba kerültban a régi helyén építették újjá.ben megújították . A templom egyhajós épület sekrestyével . Főoltára kőből épül fa retablóval , melyen Keresztelő Szent János képe látható . Szentségtartója aranyozott sárgaréz . A szembemiséző oltár fából készült . A templomban talapzatokon Keresztelő Szent János , a Lourdes-i Szűzanya és a Rózsafüzés királynőjének szobrai láthatók . A homlokzat feletti harangtoronyban két harang található . További információk Sukošan község hivatalos oldala Sokošan turisztikai irodájának honlapja A zárai érsekség honlapja Jegyzetek Zára megye települései