Bánat
A bánat vagy szomorúság egy bizonyos emberi lelki állapot, érzelem, pszichikai fájdalomérzet, amelyet valamely veszteség, kilátástalan állapot vagy az egyén tehetetlenségérzete idézhet elő.

A bánat vagy lelki fájdalom a velünk született emberi alapérzelmek egyike, a talán legklasszikusabb ekmani meghatározásban is a hat alapvető érzelem egyike, az öröm, a harag, a meglepődés, a félelem és az undor mellett. A többi primer, azaz az emberiségre egyetemlegesen jellemző érzelemhez hasonlóan a bánatélmény is spontán módon és jól felismerhetően tükröződik az ember arckifejezésén, mimikáján, gesztusain, testtartásán, viselkedésén, illetve a beszéd hangszínén, hanglejtésén, ha ezen megnyilvánulási formák némelyikét kulturális hatások és hagyományok korlátozottan szabályozzák (szabályozhatják) is. A bánat gyakori szomatológiai kísérőjelensége a sírás.

A bánat szó nyelvi vonatkozásai 
A bánat szó első említése nyelvemlékeinkben a Jókai Kódexből ismert, azaz a 14. század végére, a 15. század elejére datálható. A szó eredete ismeretlen, de a ’megbánást érez’ jelentésű bán alapigére vezethető vissza, amelynek korai jelentése talán ’bajnak tart’ lehetett. Egyes szomszédos népek ezt az alapigét átvették a magyarból és beépült szókészletükbe, pl. a szlovák banovať (’sajnál’), népnyelvi ukrán банувати (’epedezik, bánkódik’), román bănuí (’haragszik’).

A bánat szóval nem pusztán magát a belső érzelmet, de annak külső jegyeit, manifesztálódását, a magányt kereső, céltalan búslakodás folyamatát is leírhatjuk. A magyar nyelv választékosabb regiszterében nemegyszer a bánat kifejezéssel jelöljük a jelentésében a fentiektől eltérő megbánás érzületét, azaz amikor valaki bizonyos tette vagy döntése felett utólag sajnálkozik (lásd „Késő bánat, eb gondolat!”). Régies szóhasználatban és vallási kontextusban ugyancsak ismert a bánat szó használata annak a lelki folyamatnak a leírására, amelynek során a bűnös ember megigazul (bűnbánat).

Jegyzetek

Források 
 

Érzelem
A bánat vagy szomorúság egy bizonyos emberi lelki állapot , érzelem , pszichikai fájdalomérzet , amelyet valamely veszteség , kilátástalan állapot vagy az egyén tehetetlenségérzete idézhet elő . A bánat vagy lelki fájdalom a velünk született emberi alapérzelmek egyike , a talán legklasszikusabb ekmani meghatározásban is a hat alapvető érzelem egyike , az öröm , a harag , a meglepődés , a félelem és az undor mellett . A többi primer , azaz az emberiségre egyetemlegesen jellemző érzelemhez hasonlóan a bánatélmény is spontán módon és jól felismerhetően tükröződik az ember arckifejezésén , mimikáján , gesztusain , testtartásán , viselkedésén , illetve a beszéd hangszínén , hanglejtésén , ha ezen megnyilvánulási formák némelyikét kulturális hatások és hagyományok korlátozottan szabályozzák ( szabályozhatják ) is . A bánat gyakori szomatológiai kísérőjelensége a sírás . A bánat szó nyelvi vonatkozásai A bánat szó első említése nyelvemlékeinkben a Jókai Kódexből ismert , azaz a század végére , a század elejére datálható . A szó eredete ismeretlen , de a ’megbánást érez’ jelentésű bán alapigére vezethető vissza , amelynek korai jelentése talán ’bajnak tart’ lehetett . Egyes szomszédos népek ezt az alapigét átvették a magyarból és beépült szókészletükbe , pl. a szlovák banovať ( ’sajnál’ ) , népnyelvi ukrán банувати ( ’epedezik , bánkódik’ ) , román bănuí ( ’haragszik’ ) . A bánat szóval nem pusztán magát a belső érzelmet , de annak külső jegyeit , manifesztálódását , a magányt kereső , céltalan búslakodás folyamatát is leírhatjuk . A magyar nyelv választékosabb regiszterében nemegyszer a bánat kifejezéssel jelöljük a jelentésében a fentiektől eltérő megbánás érzületét , azaz amikor valaki bizonyos tette vagy döntése felett utólag sajnálkozik ( lásd „ Késő bánat , eb gondolat!” ) . Régies szóhasználatban és vallási kontextusban ugyancsak ismert a bánat szó használata annak a lelki folyamatnak a leírására , amelynek során a bűnös ember megigazul ( bűnbánat ) . Jegyzetek Források Érzelem