PEMŰ Műanyagipari Zrt.
A PEMŰ Műanyagipari Zrt., rövidítve PEMŰ Zrt. vagy csak PEMŰ, korábbi nevén Pest Megyei Műanyagipari Vállalat (még régebben Pest Megyei Műanyag- Játékáru- és Tömegcikkipari Vállalat) Pest vármegye legnagyobb és legrégebbi múltra visszatekintő műanyagipari üzeme. 1959-ben alakult Solymáron, a településen korábban létrejött könnyűipari kisszövetkezetek átszervezésével, fénykorában, az 1980-as években Solymáron kívül Cegléden és Zsámbékon is rendelkezett üzemegységekkel, Budapest V. kerületében pedig mintabolttal is rendelkezett. Szerepe volt a legelső nyugatnémet-magyar vegyesvállalat, a Kemipur Polyuretan Systems Kft. (később Elastogran-Kemipur Kft., majd BASF Hungária Zrt.) létrehozatalában; a rendszerváltás után részvénytársasággá alakult át. Központi üzemei Solymáron ma is működnek.

Története

Létrejöttének előzményei 
1946-ban Solymár túlnyomórészt sváb lakosságának nagyobb részét kitelepítették, helyükre az ország különböző részeiről költöztettek különböző hátterű családokat. A kitelepítést megúszó, illetve az ide költözött családok egy része háziipari, szolgáltatóipari jellegű munkák végzéséből próbált megélni, de a következő években ezeket a tevékenységeket is fokozódó szigorítások sújtották. 1951-ben ezért az ilyen területen működő solymári kisiparosok nagy része úgy döntött, hogy kisipari termelőszövetkezetet (ktsz) alapítanak.

A ktsz. 1951. július 2-i alapító okiratát 9 helyi cipész, 6 szabó illetve női szabó, 2 cipőfelsőrész-készítő és néhány más foglalkozású kisiparos írta alá; a ktsz. eleinte női szandálokat és hasonló termékeket gyártott, később fokozatosan nyílt a profiljuk a gumi- és műanyagtermékek gyártása irányába. 1953-ban már fém-, gumi- és bőrdíszműrészlegük is volt, a dolgozók egy része pedig babafejeket, majd egyéb játékokat készített papírmaséból, később celluloidból.

1954. május 3-án celluloidrobbanás történt a ktsz. egyik helyiségében, a falu központjában (a mai Templom téri élelmiszer-áruház helyén), ezért a tűzrendészeti hatóság megtiltotta a celluloiddal való további tevékenységet a település belterületén. A celluloid feldolgozása viszont rendkívül ígéretes terület volt a ktsz. számára, hiszen országosan is komoly igény volt az ilyen termékekre, miközben csak kevés helyen foglalkoztak ezzel, ezért a községi tanács vállalta, hogy a ktsz. vezetőjének kérésére eladja a szövetkezet számára a volt dögtér területét, amely távol esett az akkori lakóterületektől.

A ktsz. a következő évben szétvált, egyik ágából lett a Solymári Vegyesipari Szövetkezet – ennek székhelye a falu belterületén maradt, később ebből fejlődött ki az Észak-Budai Járási Szolgáltató Ktsz. –, míg a másik ágából fejlődött ki a Solymári Műanyag- Játékáru- és Tömegcikkipari Ktsz., mely az új helyen alakította ki telephelyét. A szövetkezet ezen ága azonban állandósult gazdasági problémákkal küszködött, ráadásul 1957-ben egy újabb tűzeset okozott jelentős károkat. A megyei tanács ezért a szövetkezet felszámolása, vagyonának megvásárlása, és arra alapozva egy új, megyei vállalat alapítása mellett döntött.

A kezdeti évek 
A Pest Megyei Műanyagipari Vállalatot 1959. április 8-i dátummal alapította meg a Pest Megyei Tanács, megvásárolva az előzőleg felszámolt solymári Műanyagipari Szövetkezet teljes vagyonát. A vállalat első elnevezése Pest Megyei Műanyag- Játékáru- és Tömegcikkipari Vállalat volt, amely mintegy 200 emberrel kezdte meg a termelést 1959. nyarán. A cég profilja ekkor még nem volt kiforrott, ezért a különböző részlegek (fröccsöntő, celluloid, filmnyomó, fésű- és gumirészleg, stb.) megannyi új termék bevezetésével kísérleteztek, változó sikerrel. Az országos, majd nemzetközi elismertséghez vezető út egyik fontos korai mérföldkövei voltak a gyár által eleinte kísérletképpen gyártott műanyag vegyszerszivattyúk, melyek 1962-től kerültek gyártásba.

Horváth Ferenc igazgatói évei 

Az első hat évben a vállalat vezetői sűrűn adták egymásnak a kilincset, 1965. október 1-jétől azonban Horváth Ferenc lett a PEMŰ igazgatója (majd az 1980-as években, a felsővezetés átszervezésével vezérigazgatója): ő volt a cég első olyan vezetője, aki néhány évnél hosszabb ideig is meg tudott maradni posztján: egészen 1990-ig volt a vállalat első embere. [Megbecsültségét jelzi, hogy a 2010-es évek elején a portaépületben emléktáblát avattak az emlékére.] Horváth vezetése alatt a gyár végre komoly fejlődésnek indult, szinte minden évben adtak át új üzemrészt, és a termelésben is mind több korszerű, népgazdasági szempontból is fontos gyártmányt vezettek be.

1968. február 6-ával a cég nevét a megyei tanács Pest Megyei Műanyagipari Vállalatra változtatta. Ebben az évben már 1000 fő körül volt a dolgozói létszám, és immár kezdett megmutatkozni a bő két évvel korábban megnyitott saját laboratórium haszna is: sikerült ugyanis kikísérletezni a darált műanyaghulladék újbóli felhasználásának lehetőségeit, aminek révén jelentősen tudták csökkenteni a költséges nyersanyagimportot.

1971-től a gyár bekapcsolódott az országos olefinprogramba is, ennek keretében fagy- és hőálló, savak és lúgok iránt is közömbös műanyagokat állítottak elő, illetve ehhez kapcsolódóan csőhúzó üzemegységet is létrehoztak. Ekkoriban kezdték meg saját teflon gyártását, PEMŰFLON márkanéven – ez a nyersanyag –250 °C-tól +380 °C-ig hőálló –, és különösen intenzív volt ebben az időszakban a cipőalkatrészek gyártása is, ezekkel sokáig az egész magyar cipőipart a PEMŰ látta el.

1972. december 31-ével a PEMŰ átvette a veszteségesen működő Zsámbéki Műanyagipari Vállalatot, ahol szintén jelentős fejlesztésekbe kezdtek, továbbá 1974-ben bemutatótermet és mintaboltot is nyitottak Budapest Belvárosában, a Kecskeméti utca 5. szám alatt. A következő évek további terjeszkedést hoztak, 1977-ben a ceglédi cipőgyárat, 1978-ban pedig a BORFA nevű budapesti könnyűipari gyárat csatolták a PEMŰ-höz. Ezeknek is köszönhetően az 1980-as évekre a vállalat Magyarország második legnagyobb műanyagipari vállalkozása lett.

1981-ben a zsámbéki telephelyen megalapították a Qualiplastik nevű vegyesvállalatot – amely az egész ország egyik legelső vegyesvállalata volt –, majd 1984. november 17-én a PEMŰ, a Chemolimpex Külkereskedelmi Vállalat és a nyugat-németországi BASF vegyi konszern egy poliuretán alapanyagokat gyártó nyugatnémet-magyar vegyesvállalat megalapításáról kötött megállapodást. A PEMŰ üzemi területén létrejött új vállalat, az 1986. május 13-án felavatott Kemipur Poliuretán System Kft. az első nyugatnémet érdekeltségű cég volt egész Magyarországon.

A rendszerváltás után 
1990-ben a leköszönt Horváth Ferenc utódaként Sarlós Bernát lett a vállalat vezérigazgatója, ő vezényelte le a cég privatizációját, az 1992. évi XLIV. törvénnyel lehetővé tett munkavállalói részvénytulajdonosi program (MRP) keretein belül, a részvények 65 százaléka fölött rendelkezik az MRP-szervezet, ami mellett egy vezetői konzorcium is létezik, polgárjogi társulásként. A vállalat így a nem éppen ideális piaci viszonyok között is megúszta a csődeljárást, és magyar kézben tudott maradni; az üzemet 2009 óta irányító elnök-vezérigazgató, Hajdárné Molnár Elvira 2010-ben is azt nyilatkozta, hogy sem a dolgozók, sem a vezetők nem bánták meg, hogy az 1990-es években tulajdonosi jogokra tettek szert a PEMŰ-ben.

Szociális és egyéb beruházások a gyár területén kívül 

A PEMŰ működésének évtizedei alatt rengeteg kisebb-nagyobb beruházással segített jobb körülményeket teremteni dolgozói, illetve a tágabb környezet lakói számára. A vállalatnak jelentős része volt a több mint 500 lakást magában foglaló solymári lakótelep építésének megszervezésében, 1971 és 1986 között több lépcsőben. A PEMŰ-nek köszönhetően került 4 csoportszobás – lényegében ma is az eredeti formájában működő – óvoda is 1977-ben a lakótelepre, miként a cég beruházásában valósult meg az 1987-ben átadott solymári sportcsarnok és az 1981 óta vállalati kezelésben álló sporttelep is; ezek ma is a PEMŰ tulajdonát képezik. Sokáig a sportegyesület is a vállalat neve alatt futott, férfi és női kézilabdacsapatai az 1980-as években több szezonon keresztül az élvonalban játszottak. 1974 óta saját üzemorvost is foglalkoztat a vállalat, valamint 1978-tól egészen 1995-ig, a helyi önkéntes tűzoltó egyesület megalapításáig a PEMŰ üzemi tűzoltósága vállalta Solymáron a községi tűzoltósági feladatokat is.

Források 

 Seres István: Solymár története és néprajza. Solymári Helytörténeti Alapítvány, 1993.
 Seres István: Adalékok és emlékiratok Solymár történetéhez. Solymári Helytörténeti Alapítvány, 2002.
 Milbich Tamás–Hegedűs András: Solymári arcképcsarnok 1266–2000. Magánkiadás, 2011.

Pest megye gazdasága
Magyarországi vegyipari cégek
Solymár
A PEMŰ Műanyagipari Zrt . , rövidítve PEMŰ Zrt. vagy csak PEMŰ , korábbi nevén Pest Megyei Műanyagipari Vállalat ( még régebben Pest Megyei Műanyag- Játékáru- és Tömegcikkipari Vállalat ) Pest vármegye legnagyobb és legrégebbi múltra visszatekintő műanyagipari üzeme.ben alakult Solymáron , a településen korábban létrejött könnyűipari kisszövetkezetek átszervezésével , fénykorában , azas években Solymáron kívül Cegléden és Zsámbékon is rendelkezett üzemegységekkel , Budapest V. kerületében pedig mintabolttal is rendelkezett . Szerepe volt a legelső nyugatnémet-magyar vegyesvállalat , a Kemipur Polyuretan Systems Kft. ( később Elastogran-Kemipur Kft. , majd BASF Hungária Zrt. ) létrehozatalában ; a rendszerváltás után részvénytársasággá alakult át . Központi üzemei Solymáron ma is működnek . Története Létrejöttének előzményei 1946-ban Solymár túlnyomórészt sváb lakosságának nagyobb részét kitelepítették , helyükre az ország különböző részeiről költöztettek különböző hátterű családokat . A kitelepítést megúszó , illetve az ide költözött családok egy része háziipari , szolgáltatóipari jellegű munkák végzéséből próbált megélni , de a következő években ezeket a tevékenységeket is fokozódó szigorítások sújtották.ben ezért az ilyen területen működő solymári kisiparosok nagy része úgy döntött , hogy kisipari termelőszövetkezetet ( ktsz ) alapítanak . A ktsz. júliusi alapító okiratáthelyi cipész, szabó illetve női szabó, cipőfelsőrész-készítő és néhány más foglalkozású kisiparos írta alá ; a ktsz. eleinte női szandálokat és hasonló termékeket gyártott , később fokozatosan nyílt a profiljuk a gumi- és műanyagtermékek gyártása irányába.ban már fém- , gumi- és bőrdíszműrészlegük is volt , a dolgozók egy része pedig babafejeket , majd egyéb játékokat készített papírmaséból , később celluloidból . 1954. májusán celluloidrobbanás történt a ktsz. egyik helyiségében , a falu központjában ( a mai Templom téri élelmiszer-áruház helyén ) , ezért a tűzrendészeti hatóság megtiltotta a celluloiddal való további tevékenységet a település belterületén . A celluloid feldolgozása viszont rendkívül ígéretes terület volt a ktsz. számára , hiszen országosan is komoly igény volt az ilyen termékekre , miközben csak kevés helyen foglalkoztak ezzel , ezért a községi tanács vállalta , hogy a ktsz. vezetőjének kérésére eladja a szövetkezet számára a volt dögtér területét , amely távol esett az akkori lakóterületektől . A ktsz . a következő évben szétvált , egyik ágából lett a Solymári Vegyesipari Szövetkezet – ennek székhelye a falu belterületén maradt , később ebből fejlődött ki az Észak-Budai Járási Szolgáltató Ktsz. – , míg a másik ágából fejlődött ki a Solymári Műanyag- Játékáru- és Tömegcikkipari Ktsz . , mely az új helyen alakította ki telephelyét . A szövetkezet ezen ága azonban állandósult gazdasági problémákkal küszködött , ráadásulben egy újabb tűzeset okozott jelentős károkat . A megyei tanács ezért a szövetkezet felszámolása , vagyonának megvásárlása , és arra alapozva egy új , megyei vállalat alapítása mellett döntött . A kezdeti évek A Pest Megyei Műanyagipari Vállalatot áprilisi dátummal alapította meg a Pest Megyei Tanács , megvásárolva az előzőleg felszámolt solymári Műanyagipari Szövetkezet teljes vagyonát . A vállalat első elnevezése Pest Megyei Műanyag- Játékáru- és Tömegcikkipari Vállalat volt , amely mintegyemberrel kezdte meg a termelést nyarán . A cég profilja ekkor még nem volt kiforrott , ezért a különböző részlegek ( fröccsöntő , celluloid , filmnyomó , fésű- és gumirészleg , stb. ) megannyi új termék bevezetésével kísérleteztek , változó sikerrel . Az országos , majd nemzetközi elismertséghez vezető út egyik fontos korai mérföldkövei voltak a gyár által eleinte kísérletképpen gyártott műanyag vegyszerszivattyúk , melyektől kerültek gyártásba . Horváth Ferenc igazgatói évei Az első hat évben a vállalat vezetői sűrűn adták egymásnak a kilincset , októberjétől azonban Horváth Ferenc lett a PEMŰ igazgatója ( majd azas években , a felsővezetés átszervezésével vezérigazgatója ) : ő volt a cég első olyan vezetője , aki néhány évnél hosszabb ideig is meg tudott maradni posztján : egészenig volt a vállalat első embere . [ Megbecsültségét jelzi , hogy aes évek elején a portaépületben emléktáblát avattak az emlékére . ] Horváth vezetése alatt a gyár végre komoly fejlődésnek indult , szinte minden évben adtak át új üzemrészt , és a termelésben is mind több korszerű , népgazdasági szempontból is fontos gyártmányt vezettek be . 1968. februárával a cég nevét a megyei tanács Pest Megyei Műanyagipari Vállalatra változtatta . Ebben az évben márfő körül volt a dolgozói létszám , és immár kezdett megmutatkozni a bő két évvel korábban megnyitott saját laboratórium haszna is : sikerült ugyanis kikísérletezni a darált műanyaghulladék újbóli felhasználásának lehetőségeit , aminek révén jelentősen tudták csökkenteni a költséges nyersanyagimportot . 1971-től a gyár bekapcsolódott az országos olefinprogramba is , ennek keretében fagy- és hőálló , savak és lúgok iránt is közömbös műanyagokat állítottak elő , illetve ehhez kapcsolódóan csőhúzó üzemegységet is létrehoztak . Ekkoriban kezdték meg saját teflon gyártását , PEMŰFLON márkanéven – ez a nyersanyag –250 °C-tól +380 °C-ig hőálló – , és különösen intenzív volt ebben az időszakban a cipőalkatrészek gyártása is , ezekkel sokáig az egész magyar cipőipart a PEMŰ látta el . 1972. decemberével a PEMŰ átvette a veszteségesen működő Zsámbéki Műanyagipari Vállalatot , ahol szintén jelentős fejlesztésekbe kezdtek , továbbáben bemutatótermet és mintaboltot is nyitottak Budapest Belvárosában , a Kecskeméti utca szám alatt . A következő évek további terjeszkedést hoztak, ben a ceglédi cipőgyárat, ban pedig a BORFA nevű budapesti könnyűipari gyárat csatolták a PEMŰ-höz . Ezeknek is köszönhetően azas évekre a vállalat Magyarország második legnagyobb műanyagipari vállalkozása lett . 1981-ben a zsámbéki telephelyen megalapították a Qualiplastik nevű vegyesvállalatot – amely az egész ország egyik legelső vegyesvállalata volt – , majd novemberén a PEMŰ , a Chemolimpex Külkereskedelmi Vállalat és a nyugat-németországi BASF vegyi konszern egy poliuretán alapanyagokat gyártó nyugatnémet-magyar vegyesvállalat megalapításáról kötött megállapodást . A PEMŰ üzemi területén létrejött új vállalat , az májusán felavatott Kemipur Poliuretán System Kft. az első nyugatnémet érdekeltségű cég volt egész Magyarországon . A rendszerváltás után 1990-ben a leköszönt Horváth Ferenc utódaként Sarlós Bernát lett a vállalat vezérigazgatója , ő vezényelte le a cég privatizációját , az évi XLIV. törvénnyel lehetővé tett munkavállalói részvénytulajdonosi program ( MRP ) keretein belül , a részvényekszázaléka fölött rendelkezik az MRP-szervezet , ami mellett egy vezetői konzorcium is létezik , polgárjogi társulásként . A vállalat így a nem éppen ideális piaci viszonyok között is megúszta a csődeljárást , és magyar kézben tudott maradni ; az üzemetóta irányító elnök-vezérigazgató , Hajdárné Molnár Elviraben is azt nyilatkozta , hogy sem a dolgozók , sem a vezetők nem bánták meg , hogy azes években tulajdonosi jogokra tettek szert a PEMŰ-ben . Szociális és egyéb beruházások a gyár területén kívül A PEMŰ működésének évtizedei alatt rengeteg kisebb-nagyobb beruházással segített jobb körülményeket teremteni dolgozói , illetve a tágabb környezet lakói számára . A vállalatnak jelentős része volt a több mintlakást magában foglaló solymári lakótelep építésének megszervezésében,ésközött több lépcsőben . A PEMŰ-nek köszönhetően kerültcsoportszobás – lényegében ma is az eredeti formájában működő – óvoda isben a lakótelepre , miként a cég beruházásában valósult meg azben átadott solymári sportcsarnok és azóta vállalati kezelésben álló sporttelep is ; ezek ma is a PEMŰ tulajdonát képezik . Sokáig a sportegyesület is a vállalat neve alatt futott , férfi és női kézilabdacsapatai azas években több szezonon keresztül az élvonalban játszottak.óta saját üzemorvost is foglalkoztat a vállalat , valaminttól egészenig , a helyi önkéntes tűzoltó egyesület megalapításáig a PEMŰ üzemi tűzoltósága vállalta Solymáron a községi tűzoltósági feladatokat is . Források Seres István : Solymár története és néprajza . Solymári Helytörténeti Alapítvány , Seres István : Adalékok és emlékiratok Solymár történetéhez . Solymári Helytörténeti Alapítvány , Milbich Tamás–Hegedűs András : Solymári arcképcsarnok2000. Magánkiadás , Pest megye gazdasága Magyarországi vegyipari cégek Solymár