Ostia Antica
Ostia Antica az ókori Róma kikötővárosa volt, ami a Tiberis (olaszul Tevere) folyásának megváltozása miatt idővel elvesztette jelentőségét, a középkorban elnéptelenedett, majd a 20. században nagyszabású szabadtéri múzeumot alakítottak itt ki. Közigazgatásilag ma Rómához tartozik.

Etimológiája
Az ókori település neve a „szájat” jelentő latin os szóból ered és a folyó torkolatára utal.

Története
A várost a legenda szerint Ancus Martius, Róma mitikus negyedik királya alapította az i. e. 7. században, amint ezt egy később felirat is megörökíti. A legrégebbi régészeti lelet azonban csak az i. e. 4. századból származik, a legrégibb fennmaradt épületmaradványok pedig az i. e. 3. századból valók. (A Castrum, azaz a katonai tábor épülete, valamint a kissé későbbi Capitolium azaz (Iuppiter, Iuno Regina és Minerva temploma).

Ostia a köztársaság korában Róma legfontosabb tengeri kereskedelmi kikötője és haditengerészeti támaszpontja volt a Tiberis torkolatában. A város fontos szerepet kapott a római polgárháborúban is, amikor Caius Marius i. e. 87-ben elfoglalta és felégette, hogy Rómát kiéheztesse. A polgárháború győztese, Lucius Cornelius Sulla a várost erődítményszerű tervek alapján építtette újjá, mintegy 68 hektár területen. A 2,8 kilométeres fal két végpontján a folyóra támaszkodott, rajta három kapu nyílt. 

I. sz. 68-ban azonban kalózok rabolták ki és gyújtották fel. A támadók elpusztították a római hadiflottát és két neves szenátort is elraboltak. A kalóztámadás Rómában is pánikot váltott ki, és ennek nyomán a szenátus elfogadta a fiatal Aulus Gabinius törvényjavaslatát, a lex Gabiniát, ami lehetővé tette Cnaeus Pompeius Magnus számára, hogy hadat gyűjtsön és leverje a kalózokat. A várost újjáépítették és védőfalakkal látták el Marcus Tullius Cicero kezdeményezésére.

A kikötő a császárság idején is nagy kereskedelmi forgalmat bonyolított. Augustus uralkodásától kezdve a császárok középületekkel, szobrokkal gazdagították a várost. Az 1. században Tiberius római császár felépíttetett egy fórumot. Claudius, majd Traianus pedig újabb kikötőket, mivel a régit az elhomokosodás használhatatlanná tette. Ugyanakkor világítótornyot is emeltek. A 2. századra azonban a várostól északnyugatra felfejlődött Portus kikötője hosszabb távon megindította Ostia gazdasági hanyatlását.

A város fejlődésének csúcspontját Septimius Severus római császár uralkodása alatt érte el. Ekkor már 60–80 ezer ember élt itt, egyes források szerint lakossága megközelítette a 100 ezer főt, és a város messze túllépett a régi falakon, körülbelül 80 hektárnyi területet foglalt el. Ostiát ekkor közigazgatásilag négy, később öt kerületre (regio) osztották.

Ostiában épült az európai kontinens első zsinagógája is, aminek maradványait 1960–61-ben tárták fel. A városban a legtöbb követője Mithrász vallásának volt, ami különösen a kikötői munkások között volt népszerű. 1954-re 18 mithraeumot, Mithrász-templomot tártak fel. Nagy színház, fürdők, kocsmák, tűzoltó-szolgálat és nagy nyilvános latrinák is voltak a városban.

A kikötői forgalom súlypontjának áthelyeződése, valamint magának Rómának a lakosság-csökkenése miatt a Ostia lassú hanyatlásnak indult. Nagy Konstantin ugyan még teljes önkormányzatot engedélyezett a városnak, de néhány év múlva, 387-ben, amint azt Hippói Szent Ágoston Vallomásaiban megírta, Ostia már csendes vidéki kisváros lett a lüktető forgalmú korábbi kikötőből. Az elnéptelenedés folytatódott, az elhagyott épületekkel senki nem törődött, a romok nagy részét homok fedte be.

Ostia Antica módszeres, tudományos feltárása a 20. században kezdődött meg. Ennek nyomán hatalmas szabadtéri múzeum alakult ki, amelyben jól megfigyelhetők a lakóházak különböző típusai, a közösségi épületek, a raktárak. A város területének 57%-át lakóépületek, 15%-át áruraktárak, 12%-át fürdők foglalták el.

A romváros ma is viszonylag könnyen áttekinthető. A kelet-nyugati irányú, másfél kilométer hosszú főutca, a Decumanus Maximus a Tiberis egykori medrével párhuzamosan halad. Erről az útról nyílt a színház bejárata is. Az épületnek csak az alsó, két félkörívű üléssora eredeti, a többi modern helyreállítás, kiegészítés. A színház 2700 nézőt fogadhatott be, és oszlopok, színész-maszkokat ábrázoló díszek ékesítették. A színházzal szemben, az út másik oldalán találhatók a keresztény kápolnának (Oratorio Cristiano) a császárkor végéről származó maradványai. A hagyomány szerint maguk az apostolok alapították az egyik legrégebbi itáliai püspökséget, az ostiait. Az itt elhelyezett felirat szerint Hippói Szent Ágoston anyja, Szent Mónika 387. május 4-én Ostia egyik vendégfogadójában hunyt el, útban hazafelé, Africa tartományba.

Az utca felől, a színház mögött található a ma olaszul Piazzale delle Corporazioninak nevezett tér, ahol a Mediterráneum minden részéről 70 kereskedelmi vállalkozásnak volt irodája. A padlójukat díszítő mozaikok mutatják a cégek kapcsolatainak kiterjedtségét, szerepel rajtuk többek között Alexandria, Sabratha, Karthágó, a gallai Narbó (ma Narbonne), Szardínia. Felismerhetők ezen kívül a gabona mérésére szolgáló mérő, kereskedelmi hajók, tengeri halak, valamint a négyszintes világítótorony, Ostia jelképe.

Museo Ostiense
A romváros közepén, a mai folyóparthoz is közel található a fedett kiállító csarnok, ahol a feltárások során talált értékes szobrokat és más emlékeket mutatják be. Ezt a múzeumot 1865-66-ban hozta létre IX. Piusz pápa a Casale delle Saline nevű 15. századi épületben, ami ekkor neoklasszikus homlokzatot kapott.

Jegyzetek

Források

További információk 

A Museo Ostia Antica honlapja

Fordítás

Kapcsolódó szócikkek 

A Római Birodalom városai
Kikötővárosok
Régészeti bemutatóhelyek
Olaszország múzeumai
Ostia Antica az ókori Róma kikötővárosa volt , ami a Tiberis ( olaszul Tevere ) folyásának megváltozása miatt idővel elvesztette jelentőségét , a középkorban elnéptelenedett , majd a században nagyszabású szabadtéri múzeumot alakítottak itt ki . Közigazgatásilag ma Rómához tartozik . Etimológiája Az ókori település neve a „ szájat” jelentő latin os szóból ered és a folyó torkolatára utal . Története A várost a legenda szerint Ancus Martius , Róma mitikus negyedik királya alapította az i . e. században , amint ezt egy később felirat is megörökíti . A legrégebbi régészeti lelet azonban csak az i . e. századból származik , a legrégibb fennmaradt épületmaradványok pedig az i . e. századból valók . ( A Castrum , azaz a katonai tábor épülete , valamint a kissé későbbi Capitolium azaz ( Iuppiter , Iuno Regina és Minerva temploma ) . Ostia a köztársaság korában Róma legfontosabb tengeri kereskedelmi kikötője és haditengerészeti támaszpontja volt a Tiberis torkolatában . A város fontos szerepet kapott a római polgárháborúban is , amikor Caius Marius i. e.ben elfoglalta és felégette , hogy Rómát kiéheztesse . A polgárháború győztese , Lucius Cornelius Sulla a várost erődítményszerű tervek alapján építtette újjá , mintegyhektár területen . A8 kilométeres fal két végpontján a folyóra támaszkodott , rajta három kapu nyílt . I. sz.ban azonban kalózok rabolták ki és gyújtották fel . A támadók elpusztították a római hadiflottát és két neves szenátort is elraboltak . A kalóztámadás Rómában is pánikot váltott ki , és ennek nyomán a szenátus elfogadta a fiatal Aulus Gabinius törvényjavaslatát , a lex Gabiniát , ami lehetővé tette Cnaeus Pompeius Magnus számára , hogy hadat gyűjtsön és leverje a kalózokat . A várost újjáépítették és védőfalakkal látták el Marcus Tullius Cicero kezdeményezésére . A kikötő a császárság idején is nagy kereskedelmi forgalmat bonyolított . Augustus uralkodásától kezdve a császárok középületekkel , szobrokkal gazdagították a várost . Az században Tiberius római császár felépíttetett egy fórumot . Claudius , majd Traianus pedig újabb kikötőket , mivel a régit az elhomokosodás használhatatlanná tette . Ugyanakkor világítótornyot is emeltek . A századra azonban a várostól északnyugatra felfejlődött Portus kikötője hosszabb távon megindította Ostia gazdasági hanyatlását . A város fejlődésének csúcspontját Septimius Severus római császár uralkodása alatt érte el . Ekkor már80 ezer ember élt itt , egyes források szerint lakossága megközelítette aezer főt , és a város messze túllépett a régi falakon , körülbelülhektárnyi területet foglalt el . Ostiát ekkor közigazgatásilag négy , később öt kerületre ( regio ) osztották . Ostiában épült az európai kontinens első zsinagógája is , aminek maradványait61-ben tárták fel . A városban a legtöbb követője Mithrász vallásának volt , ami különösen a kikötői munkások között volt népszerű. remithraeumot , Mithrász-templomot tártak fel . Nagy színház , fürdők , kocsmák , tűzoltó-szolgálat és nagy nyilvános latrinák is voltak a városban . A kikötői forgalom súlypontjának áthelyeződése , valamint magának Rómának a lakosság-csökkenése miatt a Ostia lassú hanyatlásnak indult . Nagy Konstantin ugyan még teljes önkormányzatot engedélyezett a városnak , de néhány év múlva, ben , amint azt Hippói Szent Ágoston Vallomásaiban megírta , Ostia már csendes vidéki kisváros lett a lüktető forgalmú korábbi kikötőből . Az elnéptelenedés folytatódott , az elhagyott épületekkel senki nem törődött , a romok nagy részét homok fedte be . Ostia Antica módszeres , tudományos feltárása a században kezdődött meg . Ennek nyomán hatalmas szabadtéri múzeum alakult ki , amelyben jól megfigyelhetők a lakóházak különböző típusai , a közösségi épületek , a raktárak . A város területének-át lakóépületek,-át áruraktárak,-át fürdők foglalták el . A romváros ma is viszonylag könnyen áttekinthető . A kelet-nyugati irányú , másfél kilométer hosszú főutca , a Decumanus Maximus a Tiberis egykori medrével párhuzamosan halad . Erről az útról nyílt a színház bejárata is . Az épületnek csak az alsó , két félkörívű üléssora eredeti , a többi modern helyreállítás , kiegészítés . A színháznézőt fogadhatott be , és oszlopok , színész-maszkokat ábrázoló díszek ékesítették . A színházzal szemben , az út másik oldalán találhatók a keresztény kápolnának ( Oratorio Cristiano ) a császárkor végéről származó maradványai . A hagyomány szerint maguk az apostolok alapították az egyik legrégebbi itáliai püspökséget , az ostiait . Az itt elhelyezett felirat szerint Hippói Szent Ágoston anyja , Szent Mónika májusén Ostia egyik vendégfogadójában hunyt el , útban hazafelé , Africa tartományba . Az utca felől , a színház mögött található a ma olaszul Piazzale delle Corporazioninak nevezett tér , ahol a Mediterráneum minden részérőlkereskedelmi vállalkozásnak volt irodája . A padlójukat díszítő mozaikok mutatják a cégek kapcsolatainak kiterjedtségét , szerepel rajtuk többek között Alexandria , Sabratha , Karthágó , a gallai Narbó ( ma Narbonne ) , Szardínia . Felismerhetők ezen kívül a gabona mérésére szolgáló mérő , kereskedelmi hajók , tengeri halak , valamint a négyszintes világítótorony , Ostia jelképe . Museo Ostiense A romváros közepén , a mai folyóparthoz is közel található a fedett kiállító csarnok , ahol a feltárások során talált értékes szobrokat és más emlékeket mutatják be . Ezt a múzeumotban hozta létre IX . Piusz pápa a Casale delle Saline nevű századi épületben , ami ekkor neoklasszikus homlokzatot kapott . Jegyzetek Források További információk A Museo Ostia Antica honlapja Fordítás Kapcsolódó szócikkek A Római Birodalom városai Kikötővárosok Régészeti bemutatóhelyek Olaszország múzeumai