Pārslainā beka
Pārslainā beka jeb samtcepure (Neoboletus luridiformis) ir Latvijā ļoti reta beku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami, taču retuma dēļ saudzējami. Citi sēnes latīniskie nosaukumi - Boletus luridiformis (līdz 2014. gadam), Boletus miniatoporus un Boletus erythropus. Daži avoti uzskata, ka dzeltenā beka (Neoboletus junquilleus) ir tikai šīs sēnes forma,  citi - ka patstāvīga suga. Pastāv arī pārslainās bekas varietāte ar nelielu pārslu daudzumu uz kātiņa.

Sēnes apraksts

 Cepurīte: krāsa tumši brūna, uz vecumu kļūst pelēcīga, parasti ar dzelteni oranžu maliņu. Diametrs līdz 20 cm, forma sākumā pusapaļa, vēlāk plakani izliekta. Virsma zīdaini samtaina, sausā laikā var ieplaisāt. Maliņa sākumā ieritināta. Virsmiziņa nav novelkama. Mīkstums citrondzeltens, ar patīkamu augļu smaržu un labu garšu, griezumu vietās ātri kļūst tumšzils, bet vēlāk gaišāki pelēkzils.
 Stobriņi: sākumā zaļgandzelteni, vēlāk netīri dzeltensarkani, iespiedumu vietās kļūst zilganmelni. Atveres cinobrsarkanas.
 Kātiņš: dzeltenīgs, ar karmīnsarkanām pārslām vai punktiem. Forma tuva cilindriskai, ar paresninājumu apakšgalā. Garums līdz 15 cm, resnums 2-4 cm.
 Sporas: elipsoīdas-vārpstveida, zaļgandzeltenas, 11-19/4,5-7 µm.
 Bazīdijas: 25-45/8-12 µm.
 Cistīdas: sārtas, galotnēs paresninātas, reizēm izstieptas vārpstveidā, pietuvinātas atverēm, 40-65/6-12 µm.

Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne. Aug no maija līdz novembrim, sūnainos lapu un skuju koku mežos, skābās ūdenscaurlaidīgās augsnēs, mikorizu veido ar ozoliem, arī ar dižskābaržiem un skujkokiem.

Līdzīgas sugas

Sēnei ir līdzīga melnējošajai bekai, kuras stobriņu slānis un atveres dzeltenas, kā arī raganu bekai, kuras kātiņam tīklots zīmējums.

Barības vērtība

Ēdama tikai pēc novārīšanas, par garšīgumu ir pretēji viedokļi. Latvijā iekļauta aizsargājamo sugu sarakstā.

Atsauces

Ārējās saites 

 Mikologu biedrība Dabas muzejā
 Sugu enciklopēdija
 Mycobank

Bekas
Ēdamās sēnes
Stobriņu sēnes
Latvijas aizsargājamās sēnes
Pārslainā beka jeb samtcepure ( Neoboletus luridiformis ) ir Latvijā ļoti reta beku dzimtas sēne , kuras augļķermeņi ir ēdami , taču retuma dēļ saudzējami . Citi sēnes latīniskie nosaukumi - Boletus luridiformis ( līdz gadam ) , Boletus miniatoporus un Boletus erythropus . Daži avoti uzskata , ka dzeltenā beka ( Neoboletus junquilleus ) ir tikai šīs sēnes forma , citi - ka patstāvīga suga . Pastāv arī pārslainās bekas varietāte ar nelielu pārslu daudzumu uz kātiņa . Sēnes apraksts Cepurīte : krāsa tumši brūna , uz vecumu kļūst pelēcīga , parasti ar dzelteni oranžu maliņu . Diametrs līdzcm , forma sākumā pusapaļa , vēlāk plakani izliekta . Virsma zīdaini samtaina , sausā laikā var ieplaisāt . Maliņa sākumā ieritināta . Virsmiziņa nav novelkama . Mīkstums citrondzeltens , ar patīkamu augļu smaržu un labu garšu , griezumu vietās ātri kļūst tumšzils , bet vēlāk gaišāki pelēkzils . Stobriņi : sākumā zaļgandzelteni , vēlāk netīri dzeltensarkani , iespiedumu vietās kļūst zilganmelni . Atveres cinobrsarkanas . Kātiņš : dzeltenīgs , ar karmīnsarkanām pārslām vai punktiem . Forma tuva cilindriskai , ar paresninājumu apakšgalā . Garums līdzcm , resnumscm . Sporas : elipsoīdas - vārpstveida , zaļgandzeltenas , 4,5 - 7 µm . Bazīdijas : 8 - 12 µm . Cistīdas : sārtas , galotnēs paresninātas , reizēm izstieptas vārpstveidā , pietuvinātas atverēm,6 -12 µm . Augšanas apstākļi Mikorizas sēne . Aug no maija līdz novembrim , sūnainos lapu un skuju koku mežos , skābās ūdenscaurlaidīgās augsnēs , mikorizu veido ar ozoliem , arī ar dižskābaržiem un skujkokiem . Līdzīgas sugas Sēnei ir līdzīga melnējošajai bekai , kuras stobriņu slānis un atveres dzeltenas , kā arī raganu bekai , kuras kātiņam tīklots zīmējums . Barības vērtība Ēdama tikai pēc novārīšanas , par garšīgumu ir pretēji viedokļi . Latvijā iekļauta aizsargājamo sugu sarakstā . Atsauces Ārējās saites Mikologu biedrība Dabas muzejā Sugu enciklopēdija Mycobank Bekas Ēdamās sēnes Stobriņu sēnes Latvijas aizsargājamās sēnes