Pelagonitissa
“Rotaļīgais Bērns” (Pelagonitissa) ir viens no Dievmātes "Eleusas" ikonogrāfiskā varianta krieviskajiem nosaukumiem, kurš atspoguļo īpaši emocionālo Dievmātes un Dēla attiecību raksturu, abiem rotaļājoties (draiskojoties).

Krievijā šis nosaukums radies vēlīnajos viduslaikos, tas nav ne literārs epitets, ne toponīms, bet galvenokārt ikonogrāfu un ikonu gleznošanas cienītāju vidū lietots apzīmējums; nav zināmi gadījumi, kad šis nosaukums būtu lietots kā ikonas uzraksts. Nosaukums atvasināts no Pelagonijas pilsētas, mūdienu Bitolas Ziemeļmaķedonijā, nosaukuma.

Nosaukums: Rotaļīgais Bērns; Rotaļīgā; Pelagonitissa; Kardiotissa; Avramiotissa; 
 Svētku dienas: Pelagonitissa 7. novembrī; Šujas un Smoļenskas Dievmāte 2. novembrī, 11. jūlijā, 28. jūlijā;
 Avoti: Majūmas Kozma “Slavējamā daudz augstāk par ķerubiem”, pateriks, Atona; 
 Ikonogrāfija: Kristus Bērns sēž Dievmātei uz labās vai kreisās rokas, ar rociņām tiecas pret Dievmāti, pieskaroties Viņas zodam vai vaigam, krasi atmetis atpakaļ galvu;

Kompozīcija 
Vairākumā paraugu Kristus Bērns sēž uz Dievmātes labās vai kreisās rokas, strauji tiecas ar rociņām pie uztrauktās Dievmātes sejas, pieskaroties Viņas zodam vai kaklam, spēcīgi atmetis atpakaļ galvu. Viņa figūra ir dzīvīga, nepacietīgas kustības pilna, tādējādi Dievmātei nākas Dēlu pieturēt, maigi piespiežot vienu no Viņa kailajām kājiņām (tās bieži ir sakrustotas). Neatņemama ikonogrāfijas detaļa ir rakstu rullis Bērna uz aizmuguri atmestajā rokā.

Vēsture 
Pastāv viedoklis, ka Bizantija aizguvusi šo tēlu no itāļu mākslas 15. gadsimtā, kur kompozīcija ar rotaļājošos Bērnu bija plaši izplatīta, saistot šī tipa rašanos rietumos ar gotikas mākslu. Tomēr liela daļa pētnieku nešaubās par ikonogrāfijas bizantisko izcelsmi, viņuprāt, šādas kompozīcijas Itālijā ienākušas no Austrumiem.

“Rotaļīgā Bērna” ikonogrāfija bija plaši izplatīta postbizantiskajā mākslā, īpaši slāviskajās zemēs (Serbijā, Ziemeļmaķedonijā, Krievijā, kā arī Grieķijā). Tās prototips, visticamāk, ir līdz mūsdienām nenonākušais senais Dievmātes Pelagonitissas tēls, ko godināja Pelagonijā (Ziemeļmaķedonijā).

Rotaļīgā bērna tipa ikonas sāka gleznot 12. un 13. gs Bizantijā, it īpaši mūsdienu Ziemeļmaķedonijas teritorijā. Pirmais gleznojums ar "Pelagonitissas" vārdu ir freska Svētā Georga baznīcā, Staro Nagoričane, Ziemeļmaķedonijā, kas ir datējama ar 1313. vai 1318. gadu, kad notika baznīcas restaurācija pēc serbu karaļa Milutina pavēles.

14. gadsimtā Ajonoras pussalā Grieķijā, tika uzbūvēts serbu Hilandaras klosteris, kurā ir uzgleznots īpašs Pelagontissas paveids, kuru sauc "Avramiotissa". Šis nosaukums ir raksturīgs tikai šim Pelagontissas atveidojumam.

Atsauces 

Ikonas
Reliģija
Pareizticība
Bizantijas māksla
Bizantijas kultūra
Dievmāte Marija
Kristietība
“ Rotaļīgais Bērns ” ( Pelagonitissa ) ir viens no Dievmātes " Eleusas " ikonogrāfiskā varianta krieviskajiem nosaukumiem , kurš atspoguļo īpaši emocionālo Dievmātes un Dēla attiecību raksturu , abiem rotaļājoties ( draiskojoties ) . Krievijā šis nosaukums radies vēlīnajos viduslaikos , tas nav ne literārs epitets , ne toponīms , bet galvenokārt ikonogrāfu un ikonu gleznošanas cienītāju vidū lietots apzīmējums ; nav zināmi gadījumi , kad šis nosaukums būtu lietots kā ikonas uzraksts . Nosaukums atvasināts no Pelagonijas pilsētas , mūdienu Bitolas Ziemeļmaķedonijā , nosaukuma . Nosaukums : Rotaļīgais Bērns ; Rotaļīgā ; Pelagonitissa ; Kardiotissa ; Avramiotissa ; Svētku dienas : Pelagonitissa novembrī ; Šujas un Smoļenskas Dievmāte novembrī , jūlijā , jūlijā ; Avoti : Majūmas Kozma “ Slavējamā daudz augstāk par ķerubiem ” , pateriks , Atona ; Ikonogrāfija : Kristus Bērns sēž Dievmātei uz labās vai kreisās rokas , ar rociņām tiecas pret Dievmāti , pieskaroties Viņas zodam vai vaigam , krasi atmetis atpakaļ galvu ; Kompozīcija Vairākumā paraugu Kristus Bērns sēž uz Dievmātes labās vai kreisās rokas , strauji tiecas ar rociņām pie uztrauktās Dievmātes sejas , pieskaroties Viņas zodam vai kaklam , spēcīgi atmetis atpakaļ galvu . Viņa figūra ir dzīvīga , nepacietīgas kustības pilna , tādējādi Dievmātei nākas Dēlu pieturēt , maigi piespiežot vienu no Viņa kailajām kājiņām ( tās bieži ir sakrustotas ) . Neatņemama ikonogrāfijas detaļa ir rakstu rullis Bērna uz aizmuguri atmestajā rokā . Vēsture Pastāv viedoklis , ka Bizantija aizguvusi šo tēlu no itāļu mākslas gadsimtā , kur kompozīcija ar rotaļājošos Bērnu bija plaši izplatīta , saistot šī tipa rašanos rietumos ar gotikas mākslu . Tomēr liela daļa pētnieku nešaubās par ikonogrāfijas bizantisko izcelsmi , viņuprāt , šādas kompozīcijas Itālijā ienākušas no Austrumiem . “ Rotaļīgā Bērna ” ikonogrāfija bija plaši izplatīta postbizantiskajā mākslā , īpaši slāviskajās zemēs ( Serbijā , Ziemeļmaķedonijā , Krievijā , kā arī Grieķijā ) . Tās prototips , visticamāk , ir līdz mūsdienām nenonākušais senais Dievmātes Pelagonitissas tēls , ko godināja Pelagonijā ( Ziemeļmaķedonijā ) . Rotaļīgā bērna tipa ikonas sāka gleznot un gs Bizantijā , it īpaši mūsdienu Ziemeļmaķedonijas teritorijā . Pirmais gleznojums ar " Pelagonitissas " vārdu ir freska Svētā Georga baznīcā , Staro Nagoričane , Ziemeļmaķedonijā , kas ir datējama ar vai gadu , kad notika baznīcas restaurācija pēc serbu karaļa Milutina pavēles . 14. gadsimtā Ajonoras pussalā Grieķijā , tika uzbūvēts serbu Hilandaras klosteris , kurā ir uzgleznots īpašs Pelagontissas paveids , kuru sauc " Avramiotissa " . Šis nosaukums ir raksturīgs tikai šim Pelagontissas atveidojumam . Atsauces Ikonas Reliģija Pareizticība Bizantijas māksla Bizantijas kultūra Dievmāte Marija Kristietība