6. rezerves korpuss (Vācija)
Vācijas impērijas 6. rezerves korpuss (), saīsināti VI. R.K.  bija militārā formācija Vācijas impērijas karaspēka sastāvā Pirmā pasaules kara  (1914–1918) un Latvijas brīvības cīņu laikā.

Kaujas ceļš 
Silēzijas 6. rezerves korpuss ģenerāļa Konrāda fon Goslera vadībā tika izveidots Breslavas pilsētā pēc vispārējās mobilizācijas izziņošanas 1914. gada 2. augustā, tajā ietilpa 11. un 12. rezerves divīzijas. 22. augustā tas 5. armijas sastāvā cīnījās Beļģijas un Francijas teritorijā. 1916. gadā piedalījās Verdenas un Sommas kaujās. 1918. gada Pavasara ofensīvas laikā cīnījās 17. armijas un 7. armijas sastāvā.

Pēc Novembra revolūcijas un Pirmā pasaules kara beigām 1919. gada janvārī 6. rezerves korpusu pakļāva Vācijas austrumu robežu apsardzei Kēnigsbergā izveidotajai Ziemeļu armijas virsvadībai (Armeeoberkommando Nord). Lai aizsargātu Austrumprūsijas pierobežu reģionus no iespējamā Padomju Latvijas armijas (PLA) uzbrukuma, Liepājā esošajam Vācijas armijas garnizonam pievienoja no brīvprātīgajiem izveidoto Dzelzsdivīziju. Visus šos spēkus 1919. gada 1. februārī apvienoja 6. rezerves korpusā, par kura komandieri iecēla Liepājas militāro gubernatoru Rīdigeru fon der Golcu.

Pēc sakāves Cēsu kaujās 1919. gada 26. jūnijā Dzelzsdivīzija pārgāja Latvijas Pagaidu valdības (A. Niedras kabinets) pakļautībā — divīzijas personālsastāvs nezaudēja savu Vācijas pavalstniecību, apgāde un algas palika Vācijas armijas ziņā. Pēc Strazdumuižas pamiera sakautajiem vācu spēkiem nekavējoties bija jāpārtrauc jebkāda kara darbība un jāatstāj Rīga, tomēr Vācijas armijas 6. rezerves korpuss joprojām uzturējās Kurzemē un Zemgalē. 21. septembrī fon der Golcs noslēdza līgumu ar Pāvelu Bermontu, saskaņā ar kuru vācu okupētās teritorijas civilpārvalde tika nodota Bermontam, bet Latvijā dislocētie vācu spēki formāli pārgāja Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas pakļautībā.

Pēc ģenerāļa Rīdigera fon der Golca atsaukšanas 1919. gada 12. oktobrī par Rietumkrievijas armijas vācu daļu komandieri Kurzemē un Žemaitijā tika iecelts ģenerālis Valters fon Eberharts, kas vadīja vācu karaspēka vienību tālākās kaujas līdz 1919. gada decembra vidum pret Latvijas un Lietuvas karaspēkiem.

Vadība

Literatūra 
 Hermann Cron. Geschichte des Deutschen Heeres im Weltkriege 1914–1918. Siegismund, Berlin 1937 (=Geschichte der Königlich Preußischen Armee und des Deutschen Reichsheeres 5).

Atsauces

Skatīt arī 
 Pirmā pasaules kara Austrumu fronte

Pirmais pasaules karš
Vācu militārie formējumi
Vācijas impērijas rezerves korpuss ( ) , saīsināti VI. R. K. bija militārā formācija Vācijas impērijas karaspēka sastāvā Pirmā pasaules kara 1918 ) un Latvijas brīvības cīņu laikā . Kaujas ceļš Silēzijas rezerves korpuss ģenerāļa Konrāda fon Goslera vadībā tika izveidots Breslavas pilsētā pēc vispārējās mobilizācijas izziņošanas gada augustā , tajā ietilpa un rezerves divīzijas . augustā tas armijas sastāvā cīnījās Beļģijas un Francijas teritorijā . gadā piedalījās Verdenas un Sommas kaujās . gada Pavasara ofensīvas laikā cīnījās armijas un armijas sastāvā . Pēc Novembra revolūcijas un Pirmā pasaules kara beigām gada janvārī rezerves korpusu pakļāva Vācijas austrumu robežu apsardzei Kēnigsbergā izveidotajai Ziemeļu armijas virsvadībai ( Armeeoberkommando Nord ) . Lai aizsargātu Austrumprūsijas pierobežu reģionus no iespējamā Padomju Latvijas armijas ( PLA ) uzbrukuma , Liepājā esošajam Vācijas armijas garnizonam pievienoja no brīvprātīgajiem izveidoto Dzelzsdivīziju . Visus šos spēkus gada februārī apvienoja rezerves korpusā , par kura komandieri iecēla Liepājas militāro gubernatoru Rīdigeru fon der Golcu . Pēc sakāves Cēsu kaujās gada jūnijā Dzelzsdivīzija pārgāja Latvijas Pagaidu valdības ( A. Niedras kabinets ) pakļautībā — divīzijas personālsastāvs nezaudēja savu Vācijas pavalstniecību , apgāde un algas palika Vācijas armijas ziņā . Pēc Strazdumuižas pamiera sakautajiem vācu spēkiem nekavējoties bija jāpārtrauc jebkāda kara darbība un jāatstāj Rīga , tomēr Vācijas armijas rezerves korpuss joprojām uzturējās Kurzemē un Zemgalē . septembrī fon der Golcs noslēdza līgumu ar Pāvelu Bermontu , saskaņā ar kuru vācu okupētās teritorijas civilpārvalde tika nodota Bermontam , bet Latvijā dislocētie vācu spēki formāli pārgāja Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas pakļautībā . Pēc ģenerāļa Rīdigera fon der Golca atsaukšanas gada oktobrī par Rietumkrievijas armijas vācu daļu komandieri Kurzemē un Žemaitijā tika iecelts ģenerālis Valters fon Eberharts , kas vadīja vācu karaspēka vienību tālākās kaujas līdz gada decembra vidum pret Latvijas un Lietuvas karaspēkiem . Vadība Literatūra Hermann Cron . Geschichte des Deutschen Heeres im Weltkriege1918. Siegismund , Berlin ( =Geschichte der Königlich Preußischen Armee und des Deutschen Reichsheeres Atsauces Skatīt arī Pirmā pasaules kara Austrumu fronte Pirmais pasaules karš Vācu militārie formējumi