Egļu baravika
Egļu baravika (boletus edulis) ir plaši izplatīta beku dzimtas sēne, kuras augļķermeņus lieto pārtikā kā ēdamās sēnes.

Sēnes apraksts

 Cepurīte: krāsa no tumši brūnas līdz gaiši brūnai, ar gaišākiem vai tumšākiem lāsumiem. Diametrs līdz 20, reti līdz 30 cm.  Gluda un sausa. Sākumā pusapaļa, vēlāk izliekta spilvenveidā. Mīkstums balts, blīvs, ar patīkamu garšu un smaržu, griezuma vietā krāsu nemaina.
 Stobriņi: sākumā balti, vēlāk zaļgandzelteni. Atveres apaļas.
 Kātiņš: sākumā bumbuļveida, vēlāk ar paresninājumu apakšdaļā. Sākumā balts vai viegli brūngans, vēlāk ar izcilnētu baltu vai dzeltenīgu tīklveida zīmējumu. Garums līdz 20 cm, resnums 3-10 cm.
 Sporas: gludas, vārpstveida, dzeltenbrūnas, 14-17/4,5-5,5 µm.
 Bazīdijas: 40-50/10-12 µm.
 Cistīdas: 36-48/4-10 µm.

Augšanas apstākļi

Parasti no jūlija līdz oktobrim, labvēlīgos apstākļos atzīmēta no maija līdz novembrim, veido mikorizu ar eglēm. Aug egļu un jauktos mežos, skābās augsnēs.
Dabiski aug gandrīz visā Eiropā.
2001. gada pētījums Lietuvā parādīja, ka cepurītes izmēra maksimālais dienas pieaugums (ap 21 mm) konstatēts, kad relatīvais gaisa mitrums bija vislielākais, un augļķermenis pārtrauca augšanu, kad gaisa mitrums kritās zem 40%.

Līdzīgas sugas

Egļu baravika ir līdzīga priežu baravikai, ozolu baravikai un bērzu baravikai, kuru daļa pētnieku uzskata par egļu baravikas formu, nevis par patstāvīgu sugu. Priežu baravikai stobriņi bālgani, vēlāk iedzelteni un beidzot zaļganbrūni, bērzu baravikai tie balti, vēlāk zaļgani un pati cepurīte krietni gaišāka kā priežu un egļu baravikām, ozolu baravikai arī cepurīte gaiši brūngana, stobriņi gaiši dzeltenbrūngani un mīkstums nedaudz irdens salīdzinājumā ar citām baravikām. Visas šīs sugas bieži sauc vienkārši par baravikām.

Sēņotājiem baraviku sugas sajaukt nav jābaidās, visas tās ir ar vienādām praktiskajām īpašībām. Nevēlami ir sajaukt baravikas ar parasto žultsbeku, kuras rūgtums tiek uzskatīts par neciešamu. Žultsbekas stobriņu slānis iesārts, uz vecumu uzpūties un tīklveida zīmējums uz kātiņa tumšāks un stipri izcilnēts. Šaubu gadījumā sēne turpat mežā pagaršojama.

Egļu baravikai Latvijā ir konstatētas divas papildu formas, kuras agrāk uzskatītas par patstāvīgām sugām - baltā forma Boletus edulis f. alba (agrāk baltā baravika Boletus persoonii), kura no pamatformas atšķiras tikai ar baltu cepurītes krāsu, un dzeltenā forma Boletus edulis f. citrina (agrāk dzeltenā baravika Boletus venturii), kura atšķiras tikai ar dzeltenu cepurītes krāsu.

Barības vērtība

Visas baravikas ir augstvērtīgas ēdamās sēnes, lietojamas dažādos veidos. Pirms cepšanas nav jānovāra. Īpaši iesaka konservēšanai un žāvēšanai.

Skatīt arī

 Sēņošana
 Sēnes kulinārijā
 Sēņu tirdzniecība

Atsauces

Ārējās saites 

 Dabas muzejs 
 Baraviku apstrāde 
 Sēņotāja ceļvedis 
 Белый гриб еловый и его формы 

Bekas
Ēdamās sēnes
Stobriņu sēnes
Egļu baravika ( boletus edulis ) ir plaši izplatīta beku dzimtas sēne , kuras augļķermeņus lieto pārtikā kā ēdamās sēnes . Sēnes apraksts Cepurīte : krāsa no tumši brūnas līdz gaiši brūnai , ar gaišākiem vai tumšākiem lāsumiem . Diametrs līdz reti līdzcm . Gluda un sausa . Sākumā pusapaļa , vēlāk izliekta spilvenveidā . Mīkstums balts , blīvs , ar patīkamu garšu un smaržu , griezuma vietā krāsu nemaina . Stobriņi : sākumā balti , vēlāk zaļgandzelteni . Atveres apaļas . Kātiņš : sākumā bumbuļveida , vēlāk ar paresninājumu apakšdaļā . Sākumā balts vai viegli brūngans , vēlāk ar izcilnētu baltu vai dzeltenīgu tīklveida zīmējumu . Garums līdzcm , resnumscm . Sporas : gludas , vārpstveida , dzeltenbrūnas , 4,5-5,5 µm . Bazīdijas : 10 - 12 µm . Cistīdas : 4 - 10 µm . Augšanas apstākļi Parasti no jūlija līdz oktobrim , labvēlīgos apstākļos atzīmēta no maija līdz novembrim , veido mikorizu ar eglēm . Aug egļu un jauktos mežos , skābās augsnēs . Dabiski aug gandrīz visā Eiropā . 2001. gada pētījums Lietuvā parādīja , ka cepurītes izmēra maksimālais dienas pieaugums ( apmm ) konstatēts , kad relatīvais gaisa mitrums bija vislielākais , un augļķermenis pārtrauca augšanu , kad gaisa mitrums kritās zem . Līdzīgas sugas Egļu baravika ir līdzīga priežu baravikai , ozolu baravikai un bērzu baravikai , kuru daļa pētnieku uzskata par egļu baravikas formu , nevis par patstāvīgu sugu . Priežu baravikai stobriņi bālgani , vēlāk iedzelteni un beidzot zaļganbrūni , bērzu baravikai tie balti , vēlāk zaļgani un pati cepurīte krietni gaišāka kā priežu un egļu baravikām , ozolu baravikai arī cepurīte gaiši brūngana , stobriņi gaiši dzeltenbrūngani un mīkstums nedaudz irdens salīdzinājumā ar citām baravikām . Visas šīs sugas bieži sauc vienkārši par baravikām . Sēņotājiem baraviku sugas sajaukt nav jābaidās , visas tās ir ar vienādām praktiskajām īpašībām . Nevēlami ir sajaukt baravikas ar parasto žultsbeku , kuras rūgtums tiek uzskatīts par neciešamu . Žultsbekas stobriņu slānis iesārts , uz vecumu uzpūties un tīklveida zīmējums uz kātiņa tumšāks un stipri izcilnēts . Šaubu gadījumā sēne turpat mežā pagaršojama . Egļu baravikai Latvijā ir konstatētas divas papildu formas , kuras agrāk uzskatītas par patstāvīgām sugām - baltā forma Boletus edulis f. alba ( agrāk baltā baravika Boletus persoonii ) , kura no pamatformas atšķiras tikai ar baltu cepurītes krāsu , un dzeltenā forma Boletus edulis f. citrina ( agrāk dzeltenā baravika Boletus venturii ) , kura atšķiras tikai ar dzeltenu cepurītes krāsu . Barības vērtība Visas baravikas ir augstvērtīgas ēdamās sēnes , lietojamas dažādos veidos . Pirms cepšanas nav jānovāra . Īpaši iesaka konservēšanai un žāvēšanai . Skatīt arī Sēņošana Sēnes kulinārijā Sēņu tirdzniecība Atsauces Ārējās saites Dabas muzejs Baraviku apstrāde Sēņotāja ceļvedis Белый гриб еловый и его формы Bekas Ēdamās sēnes Stobriņu sēnes