Berta Karlika
Berta Karlika (; dzimusi , mirusi ) bija austriešu fiziķe, pirmā sieviete, kas kļuva par Vīnes Universitātes profesori. Atklājusi 85. ķīmisko elementu astatu dabiskās sabrukšanas procesu produktos.

Biogrāfija 
Berta Karlika dzimusi 1904. gadā Vīnē, Austroungārijā. Sākumizglītību apguvusi mājās, iemācījusies franču, angļu un nīderlandiešu valodu, kā arī klavierspēli. No 1919. līdz 1923. gadam mācījusies ģimnāzijā, pēc tam 1927. gadā pabeigusi Vīnes Universitāti (specialitātē fizika un matemātika).

Mācoties universitātē, iesaistījās zviedru fiziķa Hansa Petersona pētnieku grupā Rādija institūtā, strādāja ar scintilāciju skaitītāju. Pēc tam Karlika saņēma stipendiju mācībām no Starptautiskās federācijas sievietēm ar augstāko izglītību. Pēc zinātniskā grāda iegūšanas fizikā strādāja ģimnāzijā, kurā agrāk pati bija mācījusies.

Zinātniskā darbība 
1930. gadā Karlika sāka strādāt Viljama Henrija Brega vadītajā laboratorijā Londonā. Veica pētījumus kristalogrāfijā, izmantojot rentgendifraktometrijas metodes. Kopā ar vēl divām kolēģēm izveidoja sieviešu kristalogrāfijas zinātnieču grupu. Karlika apmeklēja Marijas Sklodovskas-Kirī Rādija institūtu Parīzē. Vēlāk savas dzīves laikā Karlika uzturēja zinātniskos sakarus un sarakstījās ar vairākām zinātniecēm sievietēm, tai skaitā ar pazīstamo austriešu fiziķi Līzi Meitneri.

1931. gadā Karlika sāka strādāt Rādija pētniecības institūtā Vīnē (Institut für Radiumforschung). No 1937. gada viņai tika atļauts lasīt lekcijas. Pamazām viņas karjera institūtā attīstījās.

Vienlaicīgi ar darbu institūtā Karlika pievienojās jūras ūdens pētniecības grupai, ko vadīja Hanss Petersons. Viņa nodarbojās ar jūras ūdens urāna piesārņojuma bioloģiskajiem jautājumiem.

Otrā pasaules kara laikā Karlika veica savus nozīmīgākos atklājumus. Viņa atrada 1940. gadā atklātā 85. ķīmiskā elementa astata klātbūtni dabiskās sabrukšanas procesu produktos. Par savu atklājumu  Karlika 1947. gadā saņēma Austrijas Zinātņu akadēmijas dibināto Haitingera balvu ķīmijā. 1954. gadā Karlika tika apbalvota ar Vilhelma Eksnera medaļu.

1945. gadā Karlika kļuva par Vīnes Rādija pētniecības institūta pagaidu direktori, bet no 1947. gada — par direktori. Šajā amatā viņa nostrādāja līdz 1974. gadam. 1950. gadā Karlika tika apstiprināta par Vīnes Universitātes asociēto profesori, bet 1956. gadā kļuva par pirmo sievieti Vīnes Universitātē, kas ieguvusi profesora vietu (ordentliche Professur). 1974. gadā Karlika devās pensijā, tomēr turpināja strādāt institūtā līdz savai nāvei 1990. gadā.

Atsauces 

1904. gadā dzimušie
1990. gadā mirušie
Austriešu fiziķi
Zinātnieces
Berta Karlika ( ; dzimusi , mirusi ) bija austriešu fiziķe , pirmā sieviete , kas kļuva par Vīnes Universitātes profesori . Atklājusi ķīmisko elementu astatu dabiskās sabrukšanas procesu produktos . Biogrāfija Berta Karlika dzimusi gadā Vīnē , Austroungārijā . Sākumizglītību apguvusi mājās , iemācījusies franču , angļu un nīderlandiešu valodu , kā arī klavierspēli . No līdz gadam mācījusies ģimnāzijā , pēc tam gadā pabeigusi Vīnes Universitāti ( specialitātē fizika un matemātika ) . Mācoties universitātē , iesaistījās zviedru fiziķa Hansa Petersona pētnieku grupā Rādija institūtā , strādāja ar scintilāciju skaitītāju . Pēc tam Karlika saņēma stipendiju mācībām no Starptautiskās federācijas sievietēm ar augstāko izglītību . Pēc zinātniskā grāda iegūšanas fizikā strādāja ģimnāzijā , kurā agrāk pati bija mācījusies . Zinātniskā darbība 1930. gadā Karlika sāka strādāt Viljama Henrija Brega vadītajā laboratorijā Londonā . Veica pētījumus kristalogrāfijā , izmantojot rentgendifraktometrijas metodes . Kopā ar vēl divām kolēģēm izveidoja sieviešu kristalogrāfijas zinātnieču grupu . Karlika apmeklēja Marijas Sklodovskas-Kirī Rādija institūtu Parīzē . Vēlāk savas dzīves laikā Karlika uzturēja zinātniskos sakarus un sarakstījās ar vairākām zinātniecēm sievietēm , tai skaitā ar pazīstamo austriešu fiziķi Līzi Meitneri . 1931. gadā Karlika sāka strādāt Rādija pētniecības institūtā Vīnē ( Institut für Radiumforschung ) . No gada viņai tika atļauts lasīt lekcijas . Pamazām viņas karjera institūtā attīstījās . Vienlaicīgi ar darbu institūtā Karlika pievienojās jūras ūdens pētniecības grupai , ko vadīja Hanss Petersons . Viņa nodarbojās ar jūras ūdens urāna piesārņojuma bioloģiskajiem jautājumiem . Otrā pasaules kara laikā Karlika veica savus nozīmīgākos atklājumus . Viņa atrada gadā atklātā ķīmiskā elementa astata klātbūtni dabiskās sabrukšanas procesu produktos . Par savu atklājumu Karlika gadā saņēma Austrijas Zinātņu akadēmijas dibināto Haitingera balvu ķīmijā . gadā Karlika tika apbalvota ar Vilhelma Eksnera medaļu . 1945. gadā Karlika kļuva par Vīnes Rādija pētniecības institūta pagaidu direktori , bet no gada — par direktori . Šajā amatā viņa nostrādāja līdz gadam . gadā Karlika tika apstiprināta par Vīnes Universitātes asociēto profesori , bet gadā kļuva par pirmo sievieti Vīnes Universitātē , kas ieguvusi profesora vietu ( ordentliche Professur ) . gadā Karlika devās pensijā , tomēr turpināja strādāt institūtā līdz savai nāvei gadā . Atsauces 1904. gadā dzimušie 1990. gadā mirušie Austriešu fiziķi Zinātnieces