Deivids Vudards
Deivids Vudards (dz. 1964. g. 6. aprīlis) ir amerikāņu rakstnieks un diriģents. 1990. gados viņš nāca klajā ar jēdzienu „prekviēms”—hibrīdvārdu, kas veidots no angļu valodas vārdiem „preemptive” (apsteidzošs) un „requiem” (rekviēms), lai aprakstītu savu praksi pēc budistu tradīcijām sacerēt mūziku, kas tiek atskaņota personas nāves brīdī vai neilgi pirms tā.

Piemiņas pasākumi Losandželosā, kuros Vudards darbojies kā diriģents un muzikālais vadītājs, ietver ceremoniju 2001. gadā, kas norisinājās pie šobrīd slēgtās „Angels Flight” trošu dzelzceļa līnijas, pieminot kādā negadījumā bojāgājušo Leonu Preportu un viņa cietušo atraitni Lolu. Viņš ir diriģējis rekviēmus arī savvaļas dzīvniekiem, tostarp kādam Kalifornijas brūnajam pelikānam—tieši uz smilšu grēdas vietējā pludmalē, kur dzīvnieks bija gājis bojā.

Vudards ir pazīstams ar savām „Dreamachine”—viegli psihoaktīvas lampas—reprodukcijām, kuras izstādītas mākslas muzejos visa pasaulē. Vācijā un Nepālā viņa vārds bieži izskan saistībā ar ieguldījumiem literatūras žurnālā Der Freund, kuru vidū ir raksti par starpsugu karmu, augu apziņu un „Nueva Germania” apmetni Paragvajā.

Izglītība 
Vudards izglītību ieguvis Jaunajā Sociālo pētījumu skolā (NSSR), un Kalifornijas Universitātē Santabarbarā.

Jaunā Vācija 
2003. gadā Vudards tika ievēlēts par Džuniperhilzas (Losandželosas apgabals, Kalifornija) domnieku. Būdams šajā amatā, viņš ierosināja veidot sadraudzības pilsētas attiecības ar tā dēvēto Jauno Vāciju (spāņu val.—Nueva Germania) Paragvajā. Lai virzītu savu plānu, Vudards devās uz kādreizējo veģetārisma/feminisma utopiju un tikās ar tās pašvaldības vadību. Pēc savas sākotnējās vizītes viņš izvēlējās iecerētās attiecības tomēr nedibināt, taču vietējā kopienā bija atradis pētījumu objektu saviem nākamajiem literārajiem darbiem. Viņu īpaši interesēja prototranshumānisma idejas, ar kurām bija nākuši klajā spekulatīvie plānotāji Rihards Vāgners un Elizabete Ferstere-Nīče, kura kopā ar savu vīru Bernhardu Fersteru bija šīs apmetnes dibinātāji un tur dzīvoja laika posmā no 1886. līdz 1889. gadam.

No 2004. līdz 2006. gadam Vudards vadīja vairākas ekspedīcijas uz Jauno Vāciju, izpelnoties arī toreizējā ASV viceprezidenta Dika Čeinija atbalstu. 2011. gadā Vudards šveiciešu romānu rakstniekam Kristiānam Krahtam deva atļauju publicēt viņu itin apjomīgo privāto saraksti, kas galvenokārt attiecās uz Jauno Vāciju—divos sējumos ar Hannoveres Universitātes izdevniecības Wehrhahn Verlag zīmi. Laikraksts Frankfurter Allgemeine Zeitung šo vēstuļu apmaiņu raksturojis šādi: „[Vudards un Krahts] nojauc robežas starp dzīvi un mākslu.” Savukārt Der Spiegel apgalvo, ka pirmais no šiem izdevumiem—Five Years—bija „garīgas sagatavošanās darbs” Krahta nākamajam romānam Imperium.

Pēc Endrjū Makkanna vārdiem, „Krahts pavadīja Vudardu ceļojumā uz turieni, kas bija palicis pāri no šīs vietas un kur sākotnējo kolonistu pēcteči dzīvoja krietni sarežģītākos apstākļos nekā agrāk. Kā atklāj abu sarakste, Krahts atbalstīja Vudarda vēlmi attīstīt šīs kopienas kultūras profilu un uzbūvēt miniatūru Baireitas operas namu vietā, kur savulaik atradās Elizabetes Fersteres-Nīčes ģimenes rezidence.” Pēdējo gadu laikā „Nueva Germania” gan kļuvusi par liegāku tūrisma galamērķi ar naktsmītnēm viesiem un pagaidu vēstures muzeju.

Dreamachine 
No 1989. līdz 2007. gadam Vudards konstruēja reprodukcijas ietaisei ar nosaukumu „Dreamachine” („Sapņu mašīna”), kas ir stroboskopiska mašīna, kuru izgudroja Braions Džisins un Īans Somervils un ko veido rievots, no vara un papīra izgatavots cilindrs, kas rotē ap elektrisko spuldzi—vērojot to ar aizvērtām acīm, ierīce var izraisīt apziņas novirzes, kas pielīdzināmas narkotiku reibumam vai sapņiem.

Pēc tam, kad Vudards vienu no „Dreamachine” eksemplāriem veltīja Viljama S. Barouza 1996. gada Losandželosas apgabala mākslas muzeja (LACMA) vizuālajai retrospekcijai Ports of Entry, Vudards sadraudzējās ar autoru un viņa 83.—pēdējā—dzimšanas dienā viņam uzdāvināja papīra „sapņu mašīnu” ar nosaukumu „Bohemian model”. Pirmo no minētajām mašīnām 2002. gadā „Sotheby's” izsolīja kādam privātam kolekcionāram, savukārt otra mašīna aizņēmumā no Barouza īpašuma palikusi Spensera mākslas muzejā.

Atsauces un piezīmes

Piezīmes

Atsauces

Ārējās saites 

 Vikicitātu projektā ir citātu kolekcija par tēmu. Skatīt: Deivids Vudards
 Deivida Vudarda publikācijas Šveices Nacionālās bibliotēkas katalogā Helveticat
 Deivids Vudards Kongresa bibliotēka

1964. gadā dzimušie
Amerikāņu mākslinieki
Amerikāņu komponisti
Deivids Vudards ( dz. g. aprīlis ) ir amerikāņu rakstnieks un diriģents . gados viņš nāca klajā ar jēdzienu „ prekviēms ” — hibrīdvārdu , kas veidots no angļu valodas vārdiem „ preemptive ” ( apsteidzošs ) un „ requiem ” ( rekviēms ) , lai aprakstītu savu praksi pēc budistu tradīcijām sacerēt mūziku , kas tiek atskaņota personas nāves brīdī vai neilgi pirms tā . Piemiņas pasākumi Losandželosā , kuros Vudards darbojies kā diriģents un muzikālais vadītājs , ietver ceremoniju gadā , kas norisinājās pie šobrīd slēgtās „ Angels Flight ” trošu dzelzceļa līnijas , pieminot kādā negadījumā bojāgājušo Leonu Preportu un viņa cietušo atraitni Lolu . Viņš ir diriģējis rekviēmus arī savvaļas dzīvniekiem , tostarp kādam Kalifornijas brūnajam pelikānam —tieši uz smilšu grēdas vietējā pludmalē , kur dzīvnieks bija gājis bojā . Vudards ir pazīstams ar savām „ Dreamachine ” — viegli psihoaktīvas lampas — reprodukcijām , kuras izstādītas mākslas muzejos visa pasaulē . Vācijā un Nepālā viņa vārds bieži izskan saistībā ar ieguldījumiem literatūras žurnālā Der Freund , kuru vidū ir raksti par starpsugu karmu , augu apziņu un „ Nueva Germania ” apmetni Paragvajā . Izglītība Vudards izglītību ieguvis Jaunajā Sociālo pētījumu skolā ( NSSR ) , un Kalifornijas Universitātē Santabarbarā . Jaunā Vācija 2003. gadā Vudards tika ievēlēts par Džuniperhilzas ( Losandželosas apgabals , Kalifornija ) domnieku . Būdams šajā amatā , viņš ierosināja veidot sadraudzības pilsētas attiecības ar tā dēvēto Jauno Vāciju ( spāņu val . —Nueva Germania ) Paragvajā . Lai virzītu savu plānu , Vudards devās uz kādreizējo veģetārisma / feminisma utopiju un tikās ar tās pašvaldības vadību . Pēc savas sākotnējās vizītes viņš izvēlējās iecerētās attiecības tomēr nedibināt , taču vietējā kopienā bija atradis pētījumu objektu saviem nākamajiem literārajiem darbiem . Viņu īpaši interesēja prototranshumānisma idejas , ar kurām bija nākuši klajā spekulatīvie plānotāji Rihards Vāgners un Elizabete Ferstere-Nīče , kura kopā ar savu vīru Bernhardu Fersteru bija šīs apmetnes dibinātāji un tur dzīvoja laika posmā no līdz gadam . No līdz gadam Vudards vadīja vairākas ekspedīcijas uz Jauno Vāciju , izpelnoties arī toreizējā ASV viceprezidenta Dika Čeinija atbalstu . gadā Vudards šveiciešu romānu rakstniekam Kristiānam Krahtam deva atļauju publicēt viņu itin apjomīgo privāto saraksti , kas galvenokārt attiecās uz Jauno Vāciju — divos sējumos ar Hannoveres Universitātes izdevniecības Wehrhahn Verlag zīmi . Laikraksts Frankfurter Allgemeine Zeitung šo vēstuļu apmaiņu raksturojis šādi : „ [ Vudards un Krahts ] nojauc robežas starp dzīvi un mākslu . ” Savukārt Der Spiegel apgalvo , ka pirmais no šiem izdevumiem —Five Years — bija „ garīgas sagatavošanās darbs ” Krahta nākamajam romānam Imperium . Pēc Endrjū Makkanna vārdiem , „ Krahts pavadīja Vudardu ceļojumā uz turieni , kas bija palicis pāri no šīs vietas un kur sākotnējo kolonistu pēcteči dzīvoja krietni sarežģītākos apstākļos nekā agrāk . Kā atklāj abu sarakste , Krahts atbalstīja Vudarda vēlmi attīstīt šīs kopienas kultūras profilu un uzbūvēt miniatūru Baireitas operas namu vietā , kur savulaik atradās Elizabetes Fersteres-Nīčes ģimenes rezidence . ” Pēdējo gadu laikā „ Nueva Germania ” gan kļuvusi par liegāku tūrisma galamērķi ar naktsmītnēm viesiem un pagaidu vēstures muzeju . Dreamachine No līdz gadam Vudards konstruēja reprodukcijas ietaisei ar nosaukumu „ Dreamachine ” ( „ Sapņu mašīna ” ) , kas ir stroboskopiska mašīna , kuru izgudroja Braions Džisins un Īans Somervils un ko veido rievots , no vara un papīra izgatavots cilindrs , kas rotē ap elektrisko spuldzi — vērojot to ar aizvērtām acīm , ierīce var izraisīt apziņas novirzes , kas pielīdzināmas narkotiku reibumam vai sapņiem . Pēc tam , kad Vudards vienu no „ Dreamachine ” eksemplāriem veltīja Viljama S. Barouza gada Losandželosas apgabala mākslas muzeja ( LACMA ) vizuālajai retrospekcijai Ports of Entry , Vudards sadraudzējās ar autoru un viņa — pēdējā — dzimšanas dienā viņam uzdāvināja papīra „ sapņu mašīnu ” ar nosaukumu „ Bohemian model ” . Pirmo no minētajām mašīnām gadā „ Sotheby' s ” izsolīja kādam privātam kolekcionāram , savukārt otra mašīna aizņēmumā no Barouza īpašuma palikusi Spensera mākslas muzejā . Atsauces un piezīmes Piezīmes Atsauces Ārējās saites Vikicitātu projektā ir citātu kolekcija par tēmu . Skatīt : Deivids Vudards Deivida Vudarda publikācijas Šveices Nacionālās bibliotēkas katalogā Helveticat Deivids Vudards Kongresa bibliotēka 1964. gadā dzimušie Amerikāņu mākslinieki Amerikāņu komponisti