Allažu ķimelis
Allažu ķimelis () ir tradicionāls Latvijas alkoholiskais dzēriens kopš vismaz 1823. gada, ko turpina ražot "Latvijas balzams".

Sastāvs 
Liķiera pamatā ir degvīns, kas iegūts tvaicējot ķimeņu sēklas kopā ar spirtu. Tam pievienoja cukuru un ķimeņu ēterisko eļļu. Īpaši svarīga liķiera sastāvdaļa bija ūdens, ko ņēma no vietējā avota. Katrai brūvējuma partijai ražošanas noslēguma stadijā pievienoja īpašu zālīšu uzlējumu, kura recepte esot turēta lielā slepenībā un to nevienam neizpauda. Runā, ka savu īpatnējo smaržu liķieris ieguvis no anīsa, fenheļa, līčstiebru (meža zirdzenes) un koriandra sēklām, taču tie ir tikai minējumi.
 
Spirtu veda no Sējas vai Mores brūžiem, bet cukuru no Rīgas. Ķimenes kaltēja „Cēskalnu” rijas krāsnīs, turpat gatavoja arī ķimeņu eļļu.

Vēsture 
Liķiera ražošanu pēc Rīgas uzņēmēja Augusta Mencendorfa padoma Allažu muižas brūzī 1823. gadā uzsāka muižas īpašnieks Vilhelms fon Blankenhāgens (1761–1840), to izrādīja 1830. gada Leipcigas gadatirgū ar nosaukumu Allasch Kümmel. Liķieri pildīja Allažos ražotās tumši zaļās stikla pudelēs.

Ražotni paplašināja viņa brāļa mazdēls Gotlībs Johans Oto fon Blankenhāgens (1830–1875) kopā ar sievu Luīzi (1838–1917). Savukārt viņa dēls landrāts Oto Vilhelms Johans fon Blankenhāgens (1867–1934) kopā ar sievu Elizabeti nodibināja  „Otto fon Blankenhāgena Allažu brūzi”, ķimelis ieguva zelta medaļas 1886. gada Antverpenes un 1889. gada Parīzes izstādēs.
Ķimeļa ražotnē bija nodarbināti vidēji seši strādnieki, no kuriem divi - meistari. Viens no pēdējiem meistariem bija „Kaktiņu” saimnieks Gailiņš, kura meita Anna Smilga vēlāk kļuva par pēdējo „Allažu ķimeļa” oriģinālās receptes noslēpuma glabātāju.
Allažu muižā ķimeli ražoja līdz 1920. gada zemes reformai, kad muižu ekspropriēja un Oto fon Blankenhāgens emigrēja uz Vāciju un mira 1934. gadā Šverīnē.

Atsauces 

Alkoholisko dzērienu zīmoli
Latvijas balzams
Stiprie spirtotie dzērieni
Allažu ķimelis ( ) ir tradicionāls Latvijas alkoholiskais dzēriens kopš vismaz gada , ko turpina ražot " Latvijas balzams " . Sastāvs Liķiera pamatā ir degvīns , kas iegūts tvaicējot ķimeņu sēklas kopā ar spirtu . Tam pievienoja cukuru un ķimeņu ēterisko eļļu . Īpaši svarīga liķiera sastāvdaļa bija ūdens , ko ņēma no vietējā avota . Katrai brūvējuma partijai ražošanas noslēguma stadijā pievienoja īpašu zālīšu uzlējumu , kura recepte esot turēta lielā slepenībā un to nevienam neizpauda . Runā , ka savu īpatnējo smaržu liķieris ieguvis no anīsa , fenheļa , līčstiebru ( meža zirdzenes ) un koriandra sēklām , taču tie ir tikai minējumi . Spirtu veda no Sējas vai Mores brūžiem , bet cukuru no Rīgas . Ķimenes kaltēja „ Cēskalnu ” rijas krāsnīs , turpat gatavoja arī ķimeņu eļļu . Vēsture Liķiera ražošanu pēc Rīgas uzņēmēja Augusta Mencendorfa padoma Allažu muižas brūzī gadā uzsāka muižas īpašnieks Vilhelms fon Blankenhāgens1840 ) , to izrādīja gada Leipcigas gadatirgū ar nosaukumu Allasch Kümmel . Liķieri pildīja Allažos ražotās tumši zaļās stikla pudelēs . Ražotni paplašināja viņa brāļa mazdēls Gotlībs Johans Oto fon Blankenhāgens1875 ) kopā ar sievu Luīzi1917 ) . Savukārt viņa dēls landrāts Oto Vilhelms Johans fon Blankenhāgens1934 ) kopā ar sievu Elizabeti nodibināja „ Otto fon Blankenhāgena Allažu brūzi ” , ķimelis ieguva zelta medaļas gada Antverpenes un gada Parīzes izstādēs . Ķimeļa ražotnē bija nodarbināti vidēji seši strādnieki , no kuriem divi - meistari . Viens no pēdējiem meistariem bija „ Kaktiņu ” saimnieks Gailiņš , kura meita Anna Smilga vēlāk kļuva par pēdējo „ Allažu ķimeļa ” oriģinālās receptes noslēpuma glabātāju . Allažu muižā ķimeli ražoja līdz gada zemes reformai , kad muižu ekspropriēja un Oto fon Blankenhāgens emigrēja uz Vāciju un mira gadā Šverīnē . Atsauces Alkoholisko dzērienu zīmoli Latvijas balzams Stiprie spirtotie dzērieni