Konfederācija
Konfederācija ( — ‘līgums’, ‘vienošanās’), arī valstu savienība vai līga, ir suverēnu valstu apvienošanās kopīgā savienībā uz starptautiska līguma pamata, kurā centrālā (konfederālā) vara ir relatīvi vāja ar visai nelielām pilnvarām. Līdz ar to tās būtība paredz, ka valstis konfederācijas ietvaros nekļūst par pavalstīm kā federatīvā valsts iekārtā, bet drīzāk par dalībvalstīm brīvprātīgā savienībā, kur politiskās pilnvaras galvenokārt tiek nodotas no dalībvalstu varas iestādēm uz centrālo  valdību.

Mūsdienās vienas no lielākajām valstu apvienībām, kurās var novērot konfederatīvas attiecības, ir Nāciju Sadraudzība un Neatkarīgo Valstu Sadraudzība. Šāda veida konfederācijas jeb valstu savienības parasti tiek veidotas, lai realizētu kādu konkrētu mērķi, piemēram, īstenotu kopīgu aizsardzību (militāru savienību), ārpolitiku, ekonomiku vai imigrācijas politiku, kur centrālās valdības galvenais uzdevums ir palīdzēt organizēt šos attiecīgos procesus dalībvalstu interesēs.

Pretstats konfederācijām ir federāla un unitāra valsts, kur federatīva valsts iekārta paredz visas politiskās pilnvaras kopīgi sadalīt starp centrālo (federālo) un vietējo pavalstu varām (ASV), kamēr unitārā valsts iekārtā ir tikai viena centrālā valsts vara, no kuras pilnvarām pilnībā ir atkarīgas visas vietējās valsts varas iestādes (Latvija).

Raksturojums 
Diemžēl nepastāv konkrēta definīcija, pēc kuras kritērijiem būtu iespējams noteikt vispārīgu konfederatīvu iekārtas modeli. Vēsturiski ir pastāvējušas vairākas konfederācijas jeb valstu savienības, kurās varas attiecības starp savienības dalībvalstīm un centrālo valdību ir bijušas dažādas. Atsevišķas konfederācijas ar "ciešāku" centrālo varu ir vairāk līdzinājušās federācijām (Amerikas Valstu Konfederācija), kamēr citas valstu savienības ar "vaļīgāku" centrālo varu ir vairāk atgādinājušas starpvaldību organizācijas (Tautu Savienība). Šī iemesla dēļ ir svarīgi saprast, ka konfederācijas uzbūves pazīmes dažādām valstu savienībām var būt stipri atšķirīgas, kur tās sevī var daļēji ietvert kā federatīvas valsts iekārtas, tā arī starpvaldību organizācijas uzbūves elementus.

Centrālā vara 
Viena no izteiktākajām konfederācijas pazīmēm, kas to ļauj atšķirt no federatīvas valsts iekārtas, ir tāda, ka to pārsvarā veido suverēnas valstis, kas uz starptautiska līguma pamata nolemj apvienoties kopīgā valstu savienībā kā neatkarīgas dalībvalstis, nevis pavalstis, kā tas būtu federācijas gadījumā, kur daļa no suverenitātes būtu jādala ar centrālo (federālo) valdību. Līdz ar to konfederācijas struktūra paredz relatīvi vāju centrālo varu, kur politiskās pilnvaras tai tiek deleģētas no dalībvalstu valdību puses, kas tādējādi tiesiski ļauj ikvienai dalībvalstij jebkurā brīdī arī brīvi izstāties no visas savienības, kas federatīvas valsts iekārtas gadījumā būtu ievērojami sarežģītāk. Šī iemesla dēļ svarīgs konfederācijas aspekts ir dalībvalstu tiesības uz secesiju.

Parasti konfederācijas ietvaros dalībvalstu valdības centrālajai varai ir gatavas nodot tikai tās pilnvaras, kuras uzskata par nepieciešamām, lai tādējādi saglabātu pēc iespējas lielāku suverenitāti savienības sastāvā. Līdz ar to parasti dalībvalstu valdības konfederācijas ietvaros ir pilntiesīgas emitēt savu nacionālo valūtu, veidot diplomātiskās attiecības ar citām valstīm ārpus savienības robežām, īstenot savu neatkarīgo nodokļu politiku utt.

Konfederācijas centrālās varas relatīvo vājumu skaidri parāda piemēri ar Amerikas Savienotajām Valstīm Neatkarības kara periodā un laika posmā no 1781. līdz 1789. gadam, kad Konfederācijas statūtu (Articles of Confederation) rezultātā tā skaitījās kā konfederatīva valsts, un Vācu Savienību laika posmā no 1815. līdz 1866. gadam, kad pēc Napoleona kariem vācu zemes nolēma izveidot salīdzinoši vaļēju valstu savienību uz konfederācijas principiem.

Amerikas Savienoto Valstu centrālā valdība šajā laika posmā saskaņā ar Konfederācijas statūtiem bija tiesīga pasludināt karu, emitēt naudu un slēgt starptautiskus līgumus, taču tai nebija pilnvaru iekasēt nodokļus vai regulēt dalībvalstu savstarpējo tirdzniecību. Tāpat, lai veiktu labojumus Konfederācijas statūtos, centrālajai varai bija nepieciešama visu 13 dalībvalstu piekrišana. Savukārt, lai noslēgtu starptautiskus līgumus, centrālajai varai bija nepieciešams 2/3 jeb 9 no 13 dalībvalstu akcepts, kas tādējādi viennozīmīgi apgrūtināja lēmumu pieņemšanu.

Līdzīgi arī Vācu Savienības gadījumā centrālajai varai nebija nekādu pilnvaru pār dalībvalstu savstarpējo tirdzniecības politiku, kā arī galvenokārt mazāko dalībvalstu dēļ konfederācijai tā arī neizdevās izveidot kopīgus bruņotos spēkus. Turklāt, tāpat kā tas bija Amerikas Savienoto Valstu gadījumā, arī Vācu Savienības centrālajai varai, lai veiktu labojumus konstitūcijā, bija nepieciešama teju vai visu dalībvalstu piekrišana, kā arī, lai noslēgtu starptautiskus līgumus, tai bija vajadzīgs 2/3 dalībvalstu akcepts.

Piemēri

Vēsturiskie 

Vēsturiskās konfederācijas jeb valstu savienības, kuras galvenokārt pastāvēja pirms 20. gadsimta, var stipri atšķirties no mūsdienu izpratnes par to, kā politikas zinātnē tiek skaidrota konfederatīva valsts iekārtas sistēma (valstis savos oficiālajos nosaukumos varēja saturēt terminu "konfederācija", taču pēc mūsdienu standartiem vairāk atgādināt federatīvu valsts iekārtu, un otrādi). Šī iemesla dēļ aptvert pilnībā visas vēsturiskās konfederācijas ir diezgan problemātiski.

Daži vēsturiskie konfederācijas piemēri ir šādi:
 Amerikas Savienotās Valstis (1781—1789),
 Amerikas Valstu Konfederācija (1861—1865),
 Arābu Federācija (1958)
 Argentīnas Konfederācija (1831—1861),
 Livonijas Konfederācija (1243—1561),
 Tautu Savienība (1920—1946),
 Vācu Savienība (1815—1866).

Mūsdienu 
Ne visas mūsdienu valstu politiskās savienības var uzskatīt par oficiālām konfederācijām, jo paralēli tām pastāv arī vairākas starpvaldību organizācijas un citas starpvalstu politiski ekonomiskās apvienības, kuru uzbūve bieži vien var būt samērā līdzīga konfederatīvai valsts iekārtas sistēmai. Tomēr par spīti tam daļai no šīm valstu apvienībām neapšaubāmi piemīt vairākas konfederatīvo attiecību pazīmes.

Daži mūsdienu konfederācijas piemēri ir šādi:
 Arābu līga
 Eiropas Savienība,
 Nāciju Sadraudzība,
 Neatkarīgo Valstu Sadraudzība.

Valstis vai valstu savienības, kuru nosaukumos vēl joprojām parādās termins "konfederācija", taču pēc mūsdienu standartiem vairāk atgādina federatīvu valsts iekārtas sistēmu:
 Šveices Konfederācija

Citi 
Konfederācijas var pastāvēt un veidot ne tikai politiskajā, bet arī biznesa un sporta līmenī:

 FIFA Konfederāciju kauss
 Latvijas Darba devēju konfederācija

Skatīt arī 
 Federāla valsts
 Unitāra valsts

Atsauces

Ārējās saites 
 

Valsts pārvaldes formas
Politiskās sistēmas
Konfederācija ( — ‘ līgums ’ , ‘ vienošanās ’ ) , arī valstu savienība vai līga , ir suverēnu valstu apvienošanās kopīgā savienībā uz starptautiska līguma pamata , kurā centrālā ( konfederālā ) vara ir relatīvi vāja ar visai nelielām pilnvarām . Līdz ar to tās būtība paredz , ka valstis konfederācijas ietvaros nekļūst par pavalstīm kā federatīvā valsts iekārtā , bet drīzāk par dalībvalstīm brīvprātīgā savienībā , kur politiskās pilnvaras galvenokārt tiek nodotas no dalībvalstu varas iestādēm uz centrālo valdību . Mūsdienās vienas no lielākajām valstu apvienībām , kurās var novērot konfederatīvas attiecības , ir Nāciju Sadraudzība un Neatkarīgo Valstu Sadraudzība . Šāda veida konfederācijas jeb valstu savienības parasti tiek veidotas , lai realizētu kādu konkrētu mērķi , piemēram , īstenotu kopīgu aizsardzību ( militāru savienību ) , ārpolitiku , ekonomiku vai imigrācijas politiku , kur centrālās valdības galvenais uzdevums ir palīdzēt organizēt šos attiecīgos procesus dalībvalstu interesēs . Pretstats konfederācijām ir federāla un unitāra valsts , kur federatīva valsts iekārta paredz visas politiskās pilnvaras kopīgi sadalīt starp centrālo ( federālo ) un vietējo pavalstu varām ( ASV ) , kamēr unitārā valsts iekārtā ir tikai viena centrālā valsts vara , no kuras pilnvarām pilnībā ir atkarīgas visas vietējās valsts varas iestādes ( Latvija ) . Raksturojums Diemžēl nepastāv konkrēta definīcija , pēc kuras kritērijiem būtu iespējams noteikt vispārīgu konfederatīvu iekārtas modeli . Vēsturiski ir pastāvējušas vairākas konfederācijas jeb valstu savienības , kurās varas attiecības starp savienības dalībvalstīm un centrālo valdību ir bijušas dažādas . Atsevišķas konfederācijas ar " ciešāku " centrālo varu ir vairāk līdzinājušās federācijām ( Amerikas Valstu Konfederācija ) , kamēr citas valstu savienības ar " vaļīgāku " centrālo varu ir vairāk atgādinājušas starpvaldību organizācijas ( Tautu Savienība ) . Šī iemesla dēļ ir svarīgi saprast , ka konfederācijas uzbūves pazīmes dažādām valstu savienībām var būt stipri atšķirīgas , kur tās sevī var daļēji ietvert kā federatīvas valsts iekārtas , tā arī starpvaldību organizācijas uzbūves elementus . Centrālā vara Viena no izteiktākajām konfederācijas pazīmēm , kas to ļauj atšķirt no federatīvas valsts iekārtas , ir tāda , ka to pārsvarā veido suverēnas valstis , kas uz starptautiska līguma pamata nolemj apvienoties kopīgā valstu savienībā kā neatkarīgas dalībvalstis , nevis pavalstis , kā tas būtu federācijas gadījumā , kur daļa no suverenitātes būtu jādala ar centrālo ( federālo ) valdību . Līdz ar to konfederācijas struktūra paredz relatīvi vāju centrālo varu , kur politiskās pilnvaras tai tiek deleģētas no dalībvalstu valdību puses , kas tādējādi tiesiski ļauj ikvienai dalībvalstij jebkurā brīdī arī brīvi izstāties no visas savienības , kas federatīvas valsts iekārtas gadījumā būtu ievērojami sarežģītāk . Šī iemesla dēļ svarīgs konfederācijas aspekts ir dalībvalstu tiesības uz secesiju . Parasti konfederācijas ietvaros dalībvalstu valdības centrālajai varai ir gatavas nodot tikai tās pilnvaras , kuras uzskata par nepieciešamām , lai tādējādi saglabātu pēc iespējas lielāku suverenitāti savienības sastāvā . Līdz ar to parasti dalībvalstu valdības konfederācijas ietvaros ir pilntiesīgas emitēt savu nacionālo valūtu , veidot diplomātiskās attiecības ar citām valstīm ārpus savienības robežām , īstenot savu neatkarīgo nodokļu politiku utt . Konfederācijas centrālās varas relatīvo vājumu skaidri parāda piemēri ar Amerikas Savienotajām Valstīm Neatkarības kara periodā un laika posmā no līdz gadam , kad Konfederācijas statūtu ( Articles of Confederation ) rezultātā tā skaitījās kā konfederatīva valsts , un Vācu Savienību laika posmā no līdz gadam , kad pēc Napoleona kariem vācu zemes nolēma izveidot salīdzinoši vaļēju valstu savienību uz konfederācijas principiem . Amerikas Savienoto Valstu centrālā valdība šajā laika posmā saskaņā ar Konfederācijas statūtiem bija tiesīga pasludināt karu , emitēt naudu un slēgt starptautiskus līgumus , taču tai nebija pilnvaru iekasēt nodokļus vai regulēt dalībvalstu savstarpējo tirdzniecību . Tāpat , lai veiktu labojumus Konfederācijas statūtos , centrālajai varai bija nepieciešama visudalībvalstu piekrišana . Savukārt , lai noslēgtu starptautiskus līgumus , centrālajai varai bija nepieciešams3 jebnodalībvalstu akcepts , kas tādējādi viennozīmīgi apgrūtināja lēmumu pieņemšanu . Līdzīgi arī Vācu Savienības gadījumā centrālajai varai nebija nekādu pilnvaru pār dalībvalstu savstarpējo tirdzniecības politiku , kā arī galvenokārt mazāko dalībvalstu dēļ konfederācijai tā arī neizdevās izveidot kopīgus bruņotos spēkus . Turklāt , tāpat kā tas bija Amerikas Savienoto Valstu gadījumā , arī Vācu Savienības centrālajai varai , lai veiktu labojumus konstitūcijā , bija nepieciešama teju vai visu dalībvalstu piekrišana , kā arī , lai noslēgtu starptautiskus līgumus , tai bija vajadzīgs3 dalībvalstu akcepts . Piemēri Vēsturiskie Vēsturiskās konfederācijas jeb valstu savienības , kuras galvenokārt pastāvēja pirms gadsimta , var stipri atšķirties no mūsdienu izpratnes par to , kā politikas zinātnē tiek skaidrota konfederatīva valsts iekārtas sistēma ( valstis savos oficiālajos nosaukumos varēja saturēt terminu " konfederācija " , taču pēc mūsdienu standartiem vairāk atgādināt federatīvu valsts iekārtu , un otrādi ) . Šī iemesla dēļ aptvert pilnībā visas vēsturiskās konfederācijas ir diezgan problemātiski . Daži vēsturiskie konfederācijas piemēri ir šādi : Amerikas Savienotās Valstis1789 ) , Amerikas Valstu Konfederācija1865 ) , Arābu Federācija Argentīnas Konfederācija1861 ) , Livonijas Konfederācija1561 ) , Tautu Savienība1946 ) , Vācu Savienība1866 ) . Mūsdienu Ne visas mūsdienu valstu politiskās savienības var uzskatīt par oficiālām konfederācijām , jo paralēli tām pastāv arī vairākas starpvaldību organizācijas un citas starpvalstu politiski ekonomiskās apvienības , kuru uzbūve bieži vien var būt samērā līdzīga konfederatīvai valsts iekārtas sistēmai . Tomēr par spīti tam daļai no šīm valstu apvienībām neapšaubāmi piemīt vairākas konfederatīvo attiecību pazīmes . Daži mūsdienu konfederācijas piemēri ir šādi : Arābu līga Eiropas Savienība , Nāciju Sadraudzība , Neatkarīgo Valstu Sadraudzība . Valstis vai valstu savienības , kuru nosaukumos vēl joprojām parādās termins " konfederācija " , taču pēc mūsdienu standartiem vairāk atgādina federatīvu valsts iekārtas sistēmu : Šveices Konfederācija Citi Konfederācijas var pastāvēt un veidot ne tikai politiskajā , bet arī biznesa un sporta līmenī : FIFA Konfederāciju kauss Latvijas Darba devēju konfederācija Skatīt arī Federāla valsts Unitāra valsts Atsauces Ārējās saites Valsts pārvaldes formas Politiskās sistēmas