Nostalģija (filma)
"Nostalģija" () ir 1983. gada PSRS un Itālijas kopražojuma mākslas filma, kuras režisors ir Andrejs Tarkovskis. Lomas filmā tēlo Oļegs Jankovskis, Domiciāna Džordano (Domiziana Giordano) un Erlands Jozefsons (Erland Josephson). Filmas scenāriju Andrejs Tarkovskis sarakstījis kopā ar Tonīno Guerru. 1983. gadā Kannu kinofestivālā filma saņēma balvu par labāko režisora darbu.

Sižets 

Krievu literāts Andrejs Gorčakovs (Oļegs Jankovskis) ierodas Itālijā, lai pētītu 18. gadsimta krievu komponista Pāvela Sosnovska, pašnāvībā dzīvi beiguša mākslinieka, kurš kādreiz šeit mitinājies (prototips — ukraiņu komponists Maksims Berezovskis) dzīves gaitas.

Kopā ar savu tulku, apburošo Eiženiju (Domiciāna Džordano) viņš dodas uz klosteri Toskānā apskatīt renesanses laika mākslinieka Pjēro della Frančeskas veidotās freskas. Atgriezies viesnīcā, Andrejs sāpīgi izjūt atšķirtību no dzimtenes, viņu pārņem nostalģiskas jūtas un viņš ilgojas doties atpakaļ uz Krieviju, taču tam, šķiet, varētu traucēt daži apstākļi. Eiženija vēlas tuvību ar Andreju. Juzdamās aizvainota, ka tas negrib ar viņu pārgulēt, Eiženija mēģina Andreju pazemot, stāstot tam, ka viņai ir labāks draugs, kas viņu gaida un spēj novērtēt.

Vietējā ūdens dziedinātavā, kas nosaukta par godu svētajai Katrīnai no Sjēnas, Andrejs iepazīstas ar prātā jukušo Domeniko (Erlands Jozefsons). Domeniko nomoka uzmācīga doma — viņš tic, ka tuvojas pasaules gals, un viņš, Domeniko, glābs pasauli, ja ar degošu sveci izies cauri minerālūdeņu baseinam. Viņi sadraudzējas, jo abi jūtas vientuļi un apkārtējo nesaprasti. Domeniko teic, ka matemātiķi kļūdās, ka viens plus viens nav divi, bet ir kaut kas, kas lielāks nekā viens, un mēģina to Andrejam pierādīt ar divām olīveļļas pilītēm. Vēlāk Andrejs uzzina, ka šis cilvēks mitinājies garīgi slimo patversmē, kuru valsts pēc fašisma krīzes beigšanās slēgusi, un tagad ir bez mājvietas. Viņš uzzina arī, ka Domeniko bijusi ģimene, kuru viņš uzmācīgas domas dēļ septiņus gadus turējis ieslēgtu mājā, lai glābtu no pasaules gala, līdz vietējā policija to atbrīvojusi. Pirms aiziešanas Domeniko iedod Andrejam savu sveci un lūdz Andreju viņa vietā šķērsot ūdeni ar degošo sveci rokā.

Murgainā, abstraktā sapnī Andrejs redz sevi kā Domeniko, un savu sievu, Eiženiju un Madonnu kā vienu un to pašu personu. Andrejs vēlas pārtraukt savus pētījumus un atgriezties Krievijā. No Romas viņam piezvana Eiženija, lai atvadītos un pateiktu, ka nejauši satikusi Domeniko, kurš jautājis, vai Andrejs ir izgājis ar degošu sveci cauri baseinam, kā viņam apsolījis. Andrejs apgalvo, ka ir to izdarījis, taču tā nav taisnība. Eiženija ir kopā ar savu draugu Vitorio, taču tam, šķiet, viņa ne visai interesē, bez tam šis cilvēks ir iesaistīts apšaubāmos biznesa darījumos. Vēlāk Domeniko, pilsētā uzrāpies uz zirga statujas, teic runu par universālu cilvēku brālību un vajadzību pēc vienkāršāka dzīves veida, kas būtu saskaņā ar dabu. Tai pašā laikā Andrejs atgriežas pie minerālūdeņu baseina, lai pildītu savu solījumu, taču baseins ir gandrīz nosusināts. Diemžēl, iziet baseinam cauri ar aizdegtu sveci nav tik vienkārši — Andreja dvēsele nav pietiekami tīra, lai svece degtu nepārtraukti. Viņš vairākas reizes iet cauri baseinam, taču svece visu laiku nodziest. Tikmēr pilsētā Domeniko ir beidzis savu runu un pašsadedzinās, sevi upurēdams. Brīdī, kad tas notiek, Andrejam beidzot izdodas sasniegt savu mērķi, un mirst arī viņš.

Lomās 
 Oļegs Jankovskis — Andrejs Gorčakovs
 Erlands Jozefsons — Domeniko
 Domiciāna Džordano — Eiženija
 Patrīcija Tereno — Gorčakova sieva
 Laura de Marki — istabene
 Delija Bokardo — Domeniko sieva
un citi aktieri.

Uzņemšanas grupa 
 Scenārija autori: Andrejs Tarkovskis, Tonino Gerra
 Režisors: Andrejs Tarkovskis
 Operators: Džuzepe Lanči
 Māksliniece: Andrea Krisanti
 Skaņu režisors: Jevgēņija Potocka

Filmas tapšana, tās mākslinieciskās īpatnības 

"Nostalģija" bija pirmā ārpus PSRS uzņemtā Tarkovska filma. Filmēja Itālijā ar Mosfilm atbalstu, lielākā daļa dialogu filmā ir itāļu valodā. Kad Mosfilm pārtrauca filmas atbalstu, Tarkovskis izmantoja daļu no Itālijas Valsts televīzijas un Francijas kinokompānijas Gaumont sniegtās materiālās palīdzības, svītrojot no scenārija dažas ainas, kuru darbība norisinās Krievijā.

Dažu epizožu erotisms sasaucas ar Salvadora Dalī un Dantes Roseti gleznām. Galvenās varones pirmsrafaēla laika matu sakārtojums parādās arī filmā "Spogulis". Lielākā daļa mizanscēnu ir teatrāli statiskas un simetriskas.

No Maijas Turovskas grāmatas: "Tā bija īstā vieta garīgai krīzei, kur jūs varat justies "tikai slikti". Viesnīcas istabiņas nemājīgums kalpoja kā iztēles stimuls, lai tiktu realizēta tā "dvēseles ainava", kura — kā vienmēr Tarkovskim — pārveido apkārtējo realitāti pēc sava tēla un līdzības. Filmēšanas vajadzībām istaba tika "pārģērbta": viduvēji iekārtotā numura gaišas krāsas koka sienu apdares vietā parādījās plankumiem klāts apmetums, uzradās dzelzs gultas rāmis kā no "Stalkera" un skats uz vannas istabu ar apaļu spoguli un tipisku Vīnes krēslu".

Četrkārt "Oskara" balvai nominētais franču operators Bruno Delbonels uzskata, ka Džuzepes Lanči operatora darbs šai filmā ir izcilākais kino vēsturē.

Filmā izmantoti Ludviga van Bēthovena un Džuzepes Verdi skaņdarbi (Verdi Rekviēms un Bēthovena 9. simfonija), kā arī krievu tautas mūzika.

Apbalvojumi 
 Ekumeniskās žūrijas balva Kannu starptautiskajā kinofestivālā 1983. gadā
 Balva par labāko režisora darbu Kannu starptautiskajā kinofestivālā 1983. gadā
 FIPRESCI balva Kannu starptautiskajā kinofestivālā 1983. gadā

Atsauces

Ārējās saites 

 «Ностальгия» mājaslapā par Andreju Tarkovski
 «Ностальгия» Тарковского — цитаты и кадры из фильма 

1983. gada filmas
PSRS filmas
Itālijas filmas
Andreja Tarkovska filmas
" Nostalģija " ( ) ir gada PSRS un Itālijas kopražojuma mākslas filma , kuras režisors ir Andrejs Tarkovskis . Lomas filmā tēlo Oļegs Jankovskis , Domiciāna Džordano ( Domiziana Giordano ) un Erlands Jozefsons ( Erland Josephson ) . Filmas scenāriju Andrejs Tarkovskis sarakstījis kopā ar Tonīno Guerru . gadā Kannu kinofestivālā filma saņēma balvu par labāko režisora darbu . Sižets Krievu literāts Andrejs Gorčakovs ( Oļegs Jankovskis ) ierodas Itālijā , lai pētītu gadsimta krievu komponista Pāvela Sosnovska , pašnāvībā dzīvi beiguša mākslinieka , kurš kādreiz šeit mitinājies ( prototips — ukraiņu komponists Maksims Berezovskis ) dzīves gaitas . Kopā ar savu tulku , apburošo Eiženiju ( Domiciāna Džordano ) viņš dodas uz klosteri Toskānā apskatīt renesanses laika mākslinieka Pjēro della Frančeskas veidotās freskas . Atgriezies viesnīcā , Andrejs sāpīgi izjūt atšķirtību no dzimtenes , viņu pārņem nostalģiskas jūtas un viņš ilgojas doties atpakaļ uz Krieviju , taču tam , šķiet , varētu traucēt daži apstākļi . Eiženija vēlas tuvību ar Andreju . Juzdamās aizvainota , ka tas negrib ar viņu pārgulēt , Eiženija mēģina Andreju pazemot , stāstot tam , ka viņai ir labāks draugs , kas viņu gaida un spēj novērtēt . Vietējā ūdens dziedinātavā , kas nosaukta par godu svētajai Katrīnai no Sjēnas , Andrejs iepazīstas ar prātā jukušo Domeniko ( Erlands Jozefsons ) . Domeniko nomoka uzmācīga doma — viņš tic , ka tuvojas pasaules gals , un viņš , Domeniko , glābs pasauli , ja ar degošu sveci izies cauri minerālūdeņu baseinam . Viņi sadraudzējas , jo abi jūtas vientuļi un apkārtējo nesaprasti . Domeniko teic , ka matemātiķi kļūdās , ka viens plus viens nav divi , bet ir kaut kas , kas lielāks nekā viens , un mēģina to Andrejam pierādīt ar divām olīveļļas pilītēm . Vēlāk Andrejs uzzina , ka šis cilvēks mitinājies garīgi slimo patversmē , kuru valsts pēc fašisma krīzes beigšanās slēgusi , un tagad ir bez mājvietas . Viņš uzzina arī , ka Domeniko bijusi ģimene , kuru viņš uzmācīgas domas dēļ septiņus gadus turējis ieslēgtu mājā , lai glābtu no pasaules gala , līdz vietējā policija to atbrīvojusi . Pirms aiziešanas Domeniko iedod Andrejam savu sveci un lūdz Andreju viņa vietā šķērsot ūdeni ar degošo sveci rokā . Murgainā , abstraktā sapnī Andrejs redz sevi kā Domeniko , un savu sievu , Eiženiju un Madonnu kā vienu un to pašu personu . Andrejs vēlas pārtraukt savus pētījumus un atgriezties Krievijā . No Romas viņam piezvana Eiženija , lai atvadītos un pateiktu , ka nejauši satikusi Domeniko , kurš jautājis , vai Andrejs ir izgājis ar degošu sveci cauri baseinam , kā viņam apsolījis . Andrejs apgalvo , ka ir to izdarījis , taču tā nav taisnība . Eiženija ir kopā ar savu draugu Vitorio , taču tam , šķiet , viņa ne visai interesē , bez tam šis cilvēks ir iesaistīts apšaubāmos biznesa darījumos . Vēlāk Domeniko , pilsētā uzrāpies uz zirga statujas , teic runu par universālu cilvēku brālību un vajadzību pēc vienkāršāka dzīves veida , kas būtu saskaņā ar dabu . Tai pašā laikā Andrejs atgriežas pie minerālūdeņu baseina , lai pildītu savu solījumu , taču baseins ir gandrīz nosusināts . Diemžēl , iziet baseinam cauri ar aizdegtu sveci nav tik vienkārši — Andreja dvēsele nav pietiekami tīra , lai svece degtu nepārtraukti . Viņš vairākas reizes iet cauri baseinam , taču svece visu laiku nodziest . Tikmēr pilsētā Domeniko ir beidzis savu runu un pašsadedzinās , sevi upurēdams . Brīdī , kad tas notiek , Andrejam beidzot izdodas sasniegt savu mērķi , un mirst arī viņš . Lomās Oļegs Jankovskis — Andrejs Gorčakovs Erlands Jozefsons — Domeniko Domiciāna Džordano — Eiženija Patrīcija Tereno — Gorčakova sieva Laura de Marki — istabene Delija Bokardo — Domeniko sieva un citi aktieri . Uzņemšanas grupa Scenārija autori : Andrejs Tarkovskis , Tonino Gerra Režisors : Andrejs Tarkovskis Operators : Džuzepe Lanči Māksliniece : Andrea Krisanti Skaņu režisors : Jevgēņija Potocka Filmas tapšana , tās mākslinieciskās īpatnības " Nostalģija " bija pirmā ārpus PSRS uzņemtā Tarkovska filma . Filmēja Itālijā ar Mosfilm atbalstu , lielākā daļa dialogu filmā ir itāļu valodā . Kad Mosfilm pārtrauca filmas atbalstu , Tarkovskis izmantoja daļu no Itālijas Valsts televīzijas un Francijas kinokompānijas Gaumont sniegtās materiālās palīdzības , svītrojot no scenārija dažas ainas , kuru darbība norisinās Krievijā . Dažu epizožu erotisms sasaucas ar Salvadora Dalī un Dantes Roseti gleznām . Galvenās varones pirmsrafaēla laika matu sakārtojums parādās arī filmā " Spogulis " . Lielākā daļa mizanscēnu ir teatrāli statiskas un simetriskas . No Maijas Turovskas grāmatas : " Tā bija īstā vieta garīgai krīzei , kur jūs varat justies " tikai slikti " . Viesnīcas istabiņas nemājīgums kalpoja kā iztēles stimuls , lai tiktu realizēta tā " dvēseles ainava " , kura — kā vienmēr Tarkovskim — pārveido apkārtējo realitāti pēc sava tēla un līdzības . Filmēšanas vajadzībām istaba tika " pārģērbta " : viduvēji iekārtotā numura gaišas krāsas koka sienu apdares vietā parādījās plankumiem klāts apmetums , uzradās dzelzs gultas rāmis kā no " Stalkera " un skats uz vannas istabu ar apaļu spoguli un tipisku Vīnes krēslu " . Četrkārt " Oskara " balvai nominētais franču operators Bruno Delbonels uzskata , ka Džuzepes Lanči operatora darbs šai filmā ir izcilākais kino vēsturē . Filmā izmantoti Ludviga van Bēthovena un Džuzepes Verdi skaņdarbi ( Verdi Rekviēms un Bēthovena simfonija ) , kā arī krievu tautas mūzika . Apbalvojumi Ekumeniskās žūrijas balva Kannu starptautiskajā kinofestivālā gadā Balva par labāko režisora darbu Kannu starptautiskajā kinofestivālā gadā FIPRESCI balva Kannu starptautiskajā kinofestivālā gadā Atsauces Ārējās saites « Ностальгия » mājaslapā par Andreju Tarkovski « Ностальгия » Тарковского — цитаты и кадры из фильма 1983. gada filmas PSRS filmas Itālijas filmas Andreja Tarkovska filmas