Rožē Valkovjaks
Rožē Valkovjaks (; —) bija Francijas šosejas riteņbraucējs, kurš uzvarēja 1956. gada Tour de France sacensību kopvērtējumā. Viņa profesionālā karjera ilga no 1950. līdz 1960. gadam. R. Valkovjaks nomira 89. gadu vecumā kā tobrīd vecākais dzīvais Tour de France uzvarētājs.

1956. gada Tour de France
Kopš 1930. gada Tour de France piedalījās nacionālās un reģionālās komandas. Rožē Valkovjaks tika piesaistīts Francijas reģionālajai Nord-Est-Centre komandai, pārstāvot Francijas ziemeļaustrumu un centrālo daļu, lai arī pats nāca no Monlisonas dienvidrietumos. Viņš bija vienīgais pieejamais braucējs, kad pēdējā brīdī bija jāaizvieto komandas sākotnējais dalībnieks Žilbērs Bovēns, kurš bija uzaicināts Francijas galvenajā komandā.

Septītajā posmā no Lorjānas uz Anžē Valkovjaks iekļuva 31 braucēja grupā, kuri izveidoja atrāvienu, kurš finišā ieradās ar 18 minūšu pārsvaru. Tas bija pietiekošs, lai ļautu viņam iegūt sacensību līdera dzelteno krekliņu. Tobrīd labākie braucēji neuzskatīja šo mazpazīstamo braucēju par apdraudējumu.

Valkovjaks dzelteno krekliņu zaudēja pēc desmitā posma, kad to ieguva Gerrits Vortings, ļaujot samazināt Valkovjakam veltīto uzmanību. Pirenejos vadību pārņēma Beļģijas pārstāvis Jans Adriānsenss. Ēksanprovansā (15. posmā) vadību pārņēma nīderlandietis Vauts Vagtmanss, bet Valkovjaks joprojām atradās augstu kopvērtējumā.

18. posmā Alpos no Turīnas uz Grenobli kalnu braukšanas speciālists Šarlī Gols (Luksemburga), kurš līdzenumu posmos bija zaudējis daudz laika, izveidoja atrāvienu, lai mēģinātu uzvarēt "kalnu karaļa" klasifikācijā (kas viņam vēlāk arī izdevās, pārspējot Federiko Baamontesu). Gola uzbrukums sadalīja vadošo grupu; Vagtmanss zaudēja 16 minūtes un Valkovjaks atguva dzelteno krekliņu, posmā Golam zaudējot tikai 8 minūtes.

Pēdējos četros posmos Valkovjaks aizstāvēja savu pārsvaru, sasniedzot finišu Parc des Princes stadionā 28. jūlijā ar nedaudz vairāk kā minūtes pārsvaru Žilbēru Bovēnu. Sacensību distanci viņš pieveica ar vidējo ātrumu 36,268 km/h, kas bija jauns rekords.

Valkovjaka uzvaru profesionālajā peletonā un sabiedrībā uztvēra bez sajūsmas. "Aplausi izklausījās pēc žēlabām", organizators, Žaks Godē, rakstīja laikrakstā L'Équipe. Līdzjutēji bija vīlušies, ka sacensības bija uzvarējis nezināms braucējs, nevis uzlecošā zvaigzne Žaks Anketils, kurš izlēma nepiedalīties. Valkovjaks kļuva par otro braucēju, kurš uzvarējis tūrē, neuzvarot nevienā no atsevišķajiem posmiem un ir vienīgais braucējs, kurš uzvarējis tūrē, nekad savas karjeras laikā neuzvarot nevienā no posmiem.

Tomēr Žaks Godē uzskatīja Valkovjaku par mīļāko no saviem uzvarētājiem, nosaucot viņu par vispusīgu braucēju, kurš izmantojis savas kājas, lai uzvarētu un galvu, lai nosargātu savu pozīciju. Tomēr Francijā viņa uzvara neguva novērtējumu un Valkovjaka vārds ("à la Walko") pat kļuva par apzīmējumu negaidītam vai neemocionālam panākumam.

Šāda reakcija Valkovjakam izraisīja depresiju. Viņš piedalījās nākamā gada tūrē, bet vairs nespēja uzrādīt augstus rezultātus. 1957. gadā viņš startēja Vuelta a España un uzvarēja vienā posmā. Pēc tam viņš vēl divus gadus turpināja piedalīties sacensībās. Pēc karjeras beigām viņš savā dzimtajā pusē izveidoja bāru, bet nespējot sadzīvot ar apmeklētāju jokiem par viņa Tour de France uzvaru, viņš vēl vairāk zaudēja pārliecību un atgriezās virpotāja darbā Monlisonas automašīnu rūpnīcā, kur bija strādājis jaunībā.

Atsauces

Ārējās saites 

1927. gadā dzimušie
2017. gadā mirušie
Francijas riteņbraucēji
Tour de France kopvērtējuma uzvarētāji
Vuelta a España posmu uzvarētāji
Aljē dzimušie
Rožē Valkovjaks ( ; — ) bija Francijas šosejas riteņbraucējs , kurš uzvarēja gada Tour de France sacensību kopvērtējumā . Viņa profesionālā karjera ilga no līdz gadam . R. Valkovjaks nomira gadu vecumā kā tobrīd vecākais dzīvais Tour de France uzvarētājs . 1956. gada Tour de France Kopš gada Tour de France piedalījās nacionālās un reģionālās komandas . Rožē Valkovjaks tika piesaistīts Francijas reģionālajai Nord-Est-Centre komandai , pārstāvot Francijas ziemeļaustrumu un centrālo daļu , lai arī pats nāca no Monlisonas dienvidrietumos . Viņš bija vienīgais pieejamais braucējs , kad pēdējā brīdī bija jāaizvieto komandas sākotnējais dalībnieks Žilbērs Bovēns , kurš bija uzaicināts Francijas galvenajā komandā . Septītajā posmā no Lorjānas uz Anžē Valkovjaks iekļuvabraucēja grupā , kuri izveidoja atrāvienu , kurš finišā ieradās arminūšu pārsvaru . Tas bija pietiekošs , lai ļautu viņam iegūt sacensību līdera dzelteno krekliņu . Tobrīd labākie braucēji neuzskatīja šo mazpazīstamo braucēju par apdraudējumu . Valkovjaks dzelteno krekliņu zaudēja pēc desmitā posma , kad to ieguva Gerrits Vortings , ļaujot samazināt Valkovjakam veltīto uzmanību . Pirenejos vadību pārņēma Beļģijas pārstāvis Jans Adriānsenss . Ēksanprovansā posmā ) vadību pārņēma nīderlandietis Vauts Vagtmanss , bet Valkovjaks joprojām atradās augstu kopvērtējumā . 18. posmā Alpos no Turīnas uz Grenobli kalnu braukšanas speciālists Šarlī Gols ( Luksemburga ) , kurš līdzenumu posmos bija zaudējis daudz laika , izveidoja atrāvienu , lai mēģinātu uzvarēt " kalnu karaļa " klasifikācijā ( kas viņam vēlāk arī izdevās , pārspējot Federiko Baamontesu ) . Gola uzbrukums sadalīja vadošo grupu ; Vagtmanss zaudējaminūtes un Valkovjaks atguva dzelteno krekliņu , posmā Golam zaudējot tikaiminūtes . Pēdējos četros posmos Valkovjaks aizstāvēja savu pārsvaru , sasniedzot finišu Parc des Princes stadionā jūlijā ar nedaudz vairāk kā minūtes pārsvaru Žilbēru Bovēnu . Sacensību distanci viņš pieveica ar vidējo ātrumu268 km/h , kas bija jauns rekords . Valkovjaka uzvaru profesionālajā peletonā un sabiedrībā uztvēra bez sajūsmas . " Aplausi izklausījās pēc žēlabām " , organizators , Žaks Godē , rakstīja laikrakstā L' Équipe . Līdzjutēji bija vīlušies , ka sacensības bija uzvarējis nezināms braucējs , nevis uzlecošā zvaigzne Žaks Anketils , kurš izlēma nepiedalīties . Valkovjaks kļuva par otro braucēju , kurš uzvarējis tūrē , neuzvarot nevienā no atsevišķajiem posmiem un ir vienīgais braucējs , kurš uzvarējis tūrē , nekad savas karjeras laikā neuzvarot nevienā no posmiem . Tomēr Žaks Godē uzskatīja Valkovjaku par mīļāko no saviem uzvarētājiem , nosaucot viņu par vispusīgu braucēju , kurš izmantojis savas kājas , lai uzvarētu un galvu , lai nosargātu savu pozīciju . Tomēr Francijā viņa uzvara neguva novērtējumu un Valkovjaka vārds ( " à la Walko " ) pat kļuva par apzīmējumu negaidītam vai neemocionālam panākumam . Šāda reakcija Valkovjakam izraisīja depresiju . Viņš piedalījās nākamā gada tūrē , bet vairs nespēja uzrādīt augstus rezultātus . gadā viņš startēja Vuelta a España un uzvarēja vienā posmā . Pēc tam viņš vēl divus gadus turpināja piedalīties sacensībās . Pēc karjeras beigām viņš savā dzimtajā pusē izveidoja bāru , bet nespējot sadzīvot ar apmeklētāju jokiem par viņa Tour de France uzvaru , viņš vēl vairāk zaudēja pārliecību un atgriezās virpotāja darbā Monlisonas automašīnu rūpnīcā , kur bija strādājis jaunībā . Atsauces Ārējās saites 1927. gadā dzimušie 2017. gadā mirušie Francijas riteņbraucēji Tour de France kopvērtējuma uzvarētāji Vuelta a España posmu uzvarētāji Aljē dzimušie