Skaistais lāčpurns
Skaistais lāčpurns (Morchella deliciosa) ir Latvijā ļoti reta lāčpurnu ģints sēne, kuras augļķermeņi pēc apstrādes ir ēdami. Latvijā atrasts tikai vienreiz.

Taksonomija 

Pirmais sugu aprakstījis Frīss 1822. gadā. Daļa pētnieku mūsdienās neatzīst skaisto lāčpurnu par patstāvīgu sugu, bet tikai par smailā vai retāk parastā lāčpurna varietāti. Agrāk tika uzskatīts, ka tas aug arī Ziemeļamerikā, taču tagad izplatījies viedoklis, ka atrastie Ziemeļamerikas īpatņi pieder vietējām sugām. Starp pētniekiem pastāv arī viedoklis, ka skaistais lāčpurns iedalās divās varietātēs ar smailāku un olveidīgāku cepurīti, kas līdzīgākas attiecīgi smailajam un parastajam lāčpurnam, un attiecīgi arī viedokļi, ka abas šīs formas pieder kādai no šīm divām sugām — abas vienai vai katra savai. Latvijā mikologi pašlaik pieturas pie skaistā lāčpurna kā atsevišķas sugas uzskata. Tāpat kā atsevišķu sugu viņu nosaka sēņu sistemātikas avoti Mycobank un Index Fungorum.

Sēnes apraksts 

 Cepurīte: krāsa dzeltenīga vai rūsganpelēka, vecumā melnējoša. Forma olveidīgi ieapaļa vai ar nosmailojumu, cepurīte gandrīz visā garumā saaugusi ar kātiņu, ārpusē ar plānu kroku tīklu, kurš veido noapaļotus neregulārus, šūnām līdzīgus iedobumus. Augstums līdz 4 cm. Mīkstums cepurītē balts vai viegli iesārts, ļoti trausls, griezumu vietās krāsu nemaina, ar patīkamu smaržu un garšu.
 Kātiņš: balts, dobs, lipīgs, apakšdaļā resnāks. Garums līdz 6 cm, resnums 1—2 cm. 
 Sporas: elipsoidālas, gludas, 16—32/9—16 µm.
 Aski: cilindriski, 260—390x17—22 µm, katrā askā 8 sporas.

Augšanas apstākļi 

Saprofīta sēne. Aug atsevišķi vai mazās grupās aprīļa beigās un maijā jauktu un skuju koku mežos, izcirtumos, ceļmalās, izdegumos un dārzos. Latvijā konstatēta tikai vienu reizi Rīgā, Botāniskajā dārzā. Biežāka Balkānos un dienvidu Eiropā. Aug arī Āzijā un Austrālijā.

Barības vērtība 

Augstvērtīga un savā reģionā populāra ēdamā sēne. Ēdama pēc 10 minūšu termiskas apstrādes, kas samazina sēnē iespējami esošo toksīnu daudzumu. Dažiem alerģiskiem indivīdiem izsauc nelielus un diennakts laikā pārejošus gremošanas trakta vai nervu sistēmas traucējumus.

2005. gadā vācu ķīmiķi no sēnes izdalīja ķīmisku savienojumu, kurš līdz ar dažiem citiem atbildīgs par tās umami garšu un līdz tam nav bijis konstatēts nekādos pārtikas produktos.

Turku ķīmiķi konstatējuši, ka skaistais lāčpurns relatīvi stipri uzkrāj svinu (pretēji, piemēram, augstajam lāčpurnam).

Līdzīgās sugas 

Līdzīgi ir smailie lāčpurni, kurus no skaistajiem droši var atšķirt tikai ar mikroskopu, un parastie lāčpurni, kuru cepurītēm noapaļotāka forma. Visi lāčpurni, ar kurām Latvijā šo sugu var sajaukt, ir ēdami. Bisītes jeb ķerveļi un ķēvpupi atšķiras no lāčpurniem ar savu virsmu, kura vienmēr ir izlocīti krunkaina, kamēr lāčpurniem — tīkloti šūnaina.

Skatīt arī 

 Sēņošana
 Sēnes kulinārijā
 Lāčpurnu ģints

Atsauces

Ārējās saites 

 Index Fungorum
 Mycobank
 Skanētas bibliogrāfijas saraksts

Lāčpurni
Ēdamās sēnes
Asku sēnes
Skaistais lāčpurns ( Morchella deliciosa ) ir Latvijā ļoti reta lāčpurnu ģints sēne , kuras augļķermeņi pēc apstrādes ir ēdami . Latvijā atrasts tikai vienreiz . Taksonomija Pirmais sugu aprakstījis Frīss gadā . Daļa pētnieku mūsdienās neatzīst skaisto lāčpurnu par patstāvīgu sugu , bet tikai par smailā vai retāk parastā lāčpurna varietāti . Agrāk tika uzskatīts , ka tas aug arī Ziemeļamerikā , taču tagad izplatījies viedoklis , ka atrastie Ziemeļamerikas īpatņi pieder vietējām sugām . Starp pētniekiem pastāv arī viedoklis , ka skaistais lāčpurns iedalās divās varietātēs ar smailāku un olveidīgāku cepurīti , kas līdzīgākas attiecīgi smailajam un parastajam lāčpurnam , un attiecīgi arī viedokļi , ka abas šīs formas pieder kādai no šīm divām sugām — abas vienai vai katra savai . Latvijā mikologi pašlaik pieturas pie skaistā lāčpurna kā atsevišķas sugas uzskata . Tāpat kā atsevišķu sugu viņu nosaka sēņu sistemātikas avoti Mycobank un Index Fungorum . Sēnes apraksts Cepurīte : krāsa dzeltenīga vai rūsganpelēka , vecumā melnējoša . Forma olveidīgi ieapaļa vai ar nosmailojumu , cepurīte gandrīz visā garumā saaugusi ar kātiņu , ārpusē ar plānu kroku tīklu , kurš veido noapaļotus neregulārus , šūnām līdzīgus iedobumus . Augstums līdzcm . Mīkstums cepurītē balts vai viegli iesārts , ļoti trausls , griezumu vietās krāsu nemaina , ar patīkamu smaržu un garšu . Kātiņš : balts , dobs , lipīgs , apakšdaļā resnāks . Garums līdzcm , resnums2 cm . Sporas : elipsoidālas , gludas , 32/9 — 16 µm . Aski : cilindriski , 390x17 — 22 µm , katrā askāsporas . Augšanas apstākļi Saprofīta sēne . Aug atsevišķi vai mazās grupās aprīļa beigās un maijā jauktu un skuju koku mežos , izcirtumos , ceļmalās , izdegumos un dārzos . Latvijā konstatēta tikai vienu reizi Rīgā , Botāniskajā dārzā . Biežāka Balkānos un dienvidu Eiropā . Aug arī Āzijā un Austrālijā . Barības vērtība Augstvērtīga un savā reģionā populāra ēdamā sēne . Ēdama pēcminūšu termiskas apstrādes , kas samazina sēnē iespējami esošo toksīnu daudzumu . Dažiem alerģiskiem indivīdiem izsauc nelielus un diennakts laikā pārejošus gremošanas trakta vai nervu sistēmas traucējumus . 2005. gadā vācu ķīmiķi no sēnes izdalīja ķīmisku savienojumu , kurš līdz ar dažiem citiem atbildīgs par tās umami garšu un līdz tam nav bijis konstatēts nekādos pārtikas produktos . Turku ķīmiķi konstatējuši , ka skaistais lāčpurns relatīvi stipri uzkrāj svinu ( pretēji , piemēram , augstajam lāčpurnam ) . Līdzīgās sugas Līdzīgi ir smailie lāčpurni , kurus no skaistajiem droši var atšķirt tikai ar mikroskopu , un parastie lāčpurni , kuru cepurītēm noapaļotāka forma . Visi lāčpurni , ar kurām Latvijā šo sugu var sajaukt , ir ēdami . Bisītes jeb ķerveļi un ķēvpupi atšķiras no lāčpurniem ar savu virsmu , kura vienmēr ir izlocīti krunkaina , kamēr lāčpurniem — tīkloti šūnaina . Skatīt arī Sēņošana Sēnes kulinārijā Lāčpurnu ģints Atsauces Ārējās saites Index Fungorum Mycobank Skanētas bibliogrāfijas saraksts Lāčpurni Ēdamās sēnes Asku sēnes