Priekškambaru mirdzēšana
Priekškambaru mirdzēšana, mirdzaritmija jeb ātriju fibrilācija (AF vai A-fib) ir patoloģisks sirds ritms (aritmija), ko raksturo ātra un neregulāra sirds priekškambaru saraušanās. Tā bieži sākas kā īsi patoloģiski sitienu periodi, kas laika gaitā kļūst garāki vai nepārtraukti. Mirdzaritmija var sākties arī kā citas aritmijas forma, piemēram, priekškambaru plandīšanās, kas pēc tam pārvēršas par AF. Bieži mirdzaritmijas epizodēm nav simptomu. Dažreiz var būt sirdsklauves, ģībonis, reibonis, elpas trūkums vai sāpes krūtīs. Slimība ir saistīta ar paaugstinātu sirds mazspējas, demences un insulta risku. Tas ir supraventrikulāras tahikardijas veids.

Augsts asinsspiediens un sirds vārstuļu slimības ir visizplatītākie AF riska faktori. Citi, ar sirdi saistīti riska faktori ir sirds mazspēja, koronāro artēriju slimība, kardiomiopātija un iedzimta sirds slimība. Jaunattīstības valstīs sirds vārstuļu slimības bieži rodas reimatiskā drudža rezultātā. Ar plaušām saistīti riska faktori ir HOPS, aptaukošanās un miega apnoja. Citi faktori ir pārmērīga alkohola lietošana, tabakas smēķēšana, cukura diabēts un tirotoksikoze. Tomēr puse gadījumu nav saistīti ar kādu no šiem riskiem. Veselības aprūpes speciālisti var pamanīt AF, taustot pulsu, un apstiprināt šo diagnozi, interpretējot elektrokardiogrammu (EKG). Tipiskā kardiogrammā, AF parādās kā neregulāri izvietoti QRS kompleksi bez nosakāmiem P viļņiem - to vietā ir fibrilācijas viļņi, kuri rodas priekškambarī.

Veselīga dzīvesveida veicināšana, piemēram, svara zudums cilvēkiem ar aptaukošanos, regulāra fiziskā aktivitāte un mazāks alkohola patēriņš, var samazināt mirdzaritmijas risku un samazināt tās slogu, ja tāds ir. AF bieži ārstē ar medikamentiem, lai palēninātu sirdsdarbības ātrumu līdz normālam diapazonam (ritma kontrole) vai pārveidotu ritmu normālā sinusa ritmā. Elektriskā kardioversija var pārvērst AF normālā sirds ritmā, un tā bieži ir nepieciešama ārkārtas gadījumos, ja persona ir ar nestabilu veselības stāvokli. Ablācija dažiem cilvēkiem var novērst AF atkārtošanos. Tiem, kuriem ir zems insulta risks, ar AF nav obligāti nepieciešama asins škidrināšana, lai gan daži veselības aprūpes sniedzēji var izrakstīt antitrombocītu līdzekļus kā aspirīnu vai citas zāles, kas novērš asins recēšanu. Tiem, kuriem ir vairāk kā zems risks, eksperti parasti iesaka zāles pret recēšanu. Antikoagulanti ietver varfarīnu un tiešos perorālos antikoagulantus. Lielākajai daļai cilvēku ir lielāks insulta risks. Lai gan šīs zāles samazina insulta risku, tās palielina asiņošanas biežumu.

Priekškambaru mirdzēšana ir visizplatītākais nopietnais sirds ritma traucējums, un no 2020. gada tas skar vairāk kā 33 miljonus cilvēku visā pasaulē. Kopš 2014. gada tas skāra aptuveni 2 līdz 3% Eiropas un Ziemeļamerikas iedzīvotāju. Tas bija pieaugums no 0,4 līdz 1% iedzīvotāju kopš 2005. gada. Jaunattīstības valstīs tiek skarti aptuveni 0,6% vīriešu un 0,4% sieviešu. Cilvēku ar AF procentuālais īpatsvars palielinās līdz ar vecumu - 0,1% jaunāki par 50 gadiem, 4% vecumā no 60 līdz 70 gadiem un 14% vecāki par 80 gadiem. AF un priekškambaru plandīšanās 2015. gadā izraisīja 193 300 nāves gadījumu, salīdzinot ar 29 000 1990. gadā. Jean-Baptiste de Sénac bija pirmais reģistrētais zināmais cilvēks ar neregulāru pulsu 1749. gadā. Britu kardiologs Tomass Lūiss bija pirmais ārsts, kurš to dokumentēja izmantojot EKG 1909. gadā.

Pazīmes un simptomi 

AF parasti pavada simptomi, kas saistīti ar ātru sirdsdarbību. Ātru un neregulāru sirdsdarbību var uztvert kā sajūtu, ka sirds sitas pārāk ātri, neregulāri vai izlaiž sitienus (sirdsklauves) vai nepanes fizisko slodzi, un dažkārt tas var izraisīt stenokardijas sāpes krūtīs (ja augsts sirdsdarbības ātrums palielina sirds pieprasījumu pēc skābekļa ārpus pieejamās skābekļa piegādes (išēmija)). Citi iespējamie simptomi ir sastrēguma sirds mazspējas simptomi, piemēram, nogurums, elpas trūkums vai pietūkums. Abnormāls sirds ritms (aritmija) dažkārt tiek identificēts tikai ar insulta sākšanos vai tranzitoru (pārejošu) išēmisku lēkmi (TIL). Nav nekas neparasts, ka cilvēks pirmo reizi uzzina par AF no ikdienišķas fiziskās pārbaudes vai elektrokardiogrammas, jo AF bieži var neizraisīt simptomus.

Tā kā lielākā daļa AF gadījumu ir sekundāri citām medicīniskām problēmām, sāpes krūtīs vai stenokardija, hipertireozes (pārmērīga vairogdziedzera darbība) pazīmes un simptomi, piemēram, svara zudums un caureja, kā arī simptomi, kas liecina par plaušu slimībām, var norādīt uz pamatcēloni. Insulta vai TIL vēsture, kā arī augsts asinsspiediens, diabēts, sirds mazspēja vai reimatiskais drudzis var norādīt, vai kādam ar AF ir lielāks komplikāciju risks.

Ātra sirdsdarbība 
Simptomi ir līdzīgi citām ātras sirdsdarbības formām, bet simptomu var arī nebūt. Sirdsklauves un diskomforts krūtīs ir bieži sastopamas sūdzības. Ātra nekoordinēta sirdsdarbība var samazināt sirds izsūknēto asiņu izvadi (sirds izvadi), izraisot nepietiekamu asins plūsmu un līdz ar to skābekļa piegādi pārējam ķermenim. Bieži sastopami nekontrolētas priekškambaru mirdzēšanas simptomi var būt elpas trūkums, elpas trūkums guļus stāvoklī, reibonis un pēkšņs elpas trūkums nakts laikā. Tas var progresēt līdz apakšējo ekstremitāšu pietūkumam, kas ir sastrēguma sirds mazspējas izpausme. Nepietiekamas sirdsdarbības dēļ cilvēki ar AF var sūdzēties arī par reiboni.

Cēloņi 

AF ir saistīts ar vairākām sirds un asinsvadu slimību formām, bet var rasties arī normālā sirdī. Sirds un asinsvadu faktori, kas, kā zināms, ir saistīti ar AF attīstību, ir augsts asinsspiediens, koronāro artēriju slimība, mitrālā vārstuļa stenoze (piemēram, reimatiskas sirds slimības vai mitrālā vārstuļa prolapss), mitrālā regurgitācija, kreisā priekškambaru paplašināšanās, hipertrofiska kardiomiopātija, perikardīts, iedzimta sirds slimība un iepriekš veiktas sirds operācijas. Iedzimta sirds slimība ir spēcīgs priekškambaru mirdzēšanas riska faktors — 20 gadus vecam cilvēkam ar iedzimtu sirds slimību ir līdzīgs mūža priekškambaru mirdzēšanas risks kā 55 gadus vecam pieaugušajam, kam nav iedzimtas sirds slimības. Cilvēkiem ar iedzimtu sirds slimību ir tendence attīstīties priekškambaru mirdzēšanai jaunākā vecumā, kas, visticamāk, ir labā priekškambara izcelsmes (netipiska) nevis kreisā priekškambara izcelsmes, un viņiem ir lielāks risks pastāvīgas priekškambaru mirdzēšanas attīstībai.

Turklāt dažiem cilvēkiem var būt nozīme plaušu slimībām (piemēram, pneimonija, plaušu vēzis, plaušu embolija un sarkoidoze). Sepse arī palielina risku saslimt ar priekškambaru mirdzēšanu. Elpošanas traucējumi miega laikā, piemēram, obstruktīva miega apnoja (OSA), ir saistīti arī ar AF. Aptaukošanās ir AF riska faktors. Hipertireoze un subklīniska hipertireoze ir saistīta ar AF attīstību.

Tiek uzskatīts, ka kofeīna patēriņš nav saistīts ar AF; pārmērīgs alkohola patēriņš ("iedzeršana" vai "brīvdienu sirds sindroms") ir saistīts ar AF. Uzskata, ka zems līdz mērens alkohola patēriņš ir saistīts arī ar paaugstinātu priekškambaru mirdzēšanas attīstības risku, lai gan riska pieaugums, kas saistīts ar mazāk nekā divu dzēriena porciju dzeršanu dienā, uzskatāms par mazu. Tabakas smēķēšana un pasīvās smēķēšanas dūmu iedarbība ir saistīta ar paaugstinātu priekškambaru mirdzēšanas attīstības risku. Tiek uzskatīts, ka ilgtermiņa izturības vingrinājumi, kas ievērojami pārsniedz ieteicamo fiziskās aktivitātes apjomu (piemēram, attālumu riteņbraukšana vai maratonu skriešana), ir saistīti ar nelielu priekškambaru mirdzēšanas riska palielināšanos pusmūža un vecāka gadagājuma cilvēkiem. Ir daži pierādījumi, ka nakts maiņas darbs var būt saistīts ar AF.

Patofizioloģija 
Parastā sirds elektriskās vadīšanas sistēma ļauj elektriskiem impulsiem, ko rada sirds elektrokardiostimulators (sinoatriālais mezgls), izplatīties un stimulēt sirds muskuļu slāni (miokardu) gan priekškambaros, gan kambaros. Kad tiek stimulēts miokards, tas saraujas, un, ja tas notiek sakārtotā veidā, tas ļauj sūknēt asinis pa ķermeni. AF gadījumā parastos regulāros elektriskos impulsus, ko rada sinoatriālais mezgls, pārņem neorganizēti elektriskie impulsi, kas parasti rodas no plaušu vēnu saknēm. Šie neorganizētie viļņi periodiski vada caur atrioventrikulāro mezglu, izraisot neregulāru sirds kambaru aktivizēšanu.

Atsauces

Turpmākā lasīšana

Ārējās saites 
  

Aritmoloģija
Priekškambaru mirdzēšana , mirdzaritmija jeb ātriju fibrilācija ( AF vai A-fib ) ir patoloģisks sirds ritms ( aritmija ) , ko raksturo ātra un neregulāra sirds priekškambaru saraušanās . Tā bieži sākas kā īsi patoloģiski sitienu periodi , kas laika gaitā kļūst garāki vai nepārtraukti . Mirdzaritmija var sākties arī kā citas aritmijas forma , piemēram , priekškambaru plandīšanās , kas pēc tam pārvēršas par AF . Bieži mirdzaritmijas epizodēm nav simptomu . Dažreiz var būt sirdsklauves , ģībonis , reibonis , elpas trūkums vai sāpes krūtīs . Slimība ir saistīta ar paaugstinātu sirds mazspējas , demences un insulta risku . Tas ir supraventrikulāras tahikardijas veids . Augsts asinsspiediens un sirds vārstuļu slimības ir visizplatītākie AF riska faktori . Citi , ar sirdi saistīti riska faktori ir sirds mazspēja , koronāro artēriju slimība , kardiomiopātija un iedzimta sirds slimība . Jaunattīstības valstīs sirds vārstuļu slimības bieži rodas reimatiskā drudža rezultātā . Ar plaušām saistīti riska faktori ir HOPS , aptaukošanās un miega apnoja . Citi faktori ir pārmērīga alkohola lietošana , tabakas smēķēšana , cukura diabēts un tirotoksikoze . Tomēr puse gadījumu nav saistīti ar kādu no šiem riskiem . Veselības aprūpes speciālisti var pamanīt AF , taustot pulsu , un apstiprināt šo diagnozi , interpretējot elektrokardiogrammu ( EKG ) . Tipiskā kardiogrammā , AF parādās kā neregulāri izvietoti QRS kompleksi bez nosakāmiem P viļņiem - to vietā ir fibrilācijas viļņi , kuri rodas priekškambarī . Veselīga dzīvesveida veicināšana , piemēram , svara zudums cilvēkiem ar aptaukošanos , regulāra fiziskā aktivitāte un mazāks alkohola patēriņš , var samazināt mirdzaritmijas risku un samazināt tās slogu , ja tāds ir . AF bieži ārstē ar medikamentiem , lai palēninātu sirdsdarbības ātrumu līdz normālam diapazonam ( ritma kontrole ) vai pārveidotu ritmu normālā sinusa ritmā . Elektriskā kardioversija var pārvērst AF normālā sirds ritmā , un tā bieži ir nepieciešama ārkārtas gadījumos , ja persona ir ar nestabilu veselības stāvokli . Ablācija dažiem cilvēkiem var novērst AF atkārtošanos . Tiem , kuriem ir zems insulta risks , ar AF nav obligāti nepieciešama asins škidrināšana , lai gan daži veselības aprūpes sniedzēji var izrakstīt antitrombocītu līdzekļus kā aspirīnu vai citas zāles , kas novērš asins recēšanu . Tiem , kuriem ir vairāk kā zems risks , eksperti parasti iesaka zāles pret recēšanu . Antikoagulanti ietver varfarīnu un tiešos perorālos antikoagulantus . Lielākajai daļai cilvēku ir lielāks insulta risks . Lai gan šīs zāles samazina insulta risku , tās palielina asiņošanas biežumu . Priekškambaru mirdzēšana ir visizplatītākais nopietnais sirds ritma traucējums , un no gada tas skar vairāk kāmiljonus cilvēku visā pasaulē . Kopš gada tas skāra aptuvenilīdz Eiropas un Ziemeļamerikas iedzīvotāju . Tas bija pieaugums no4 līdz iedzīvotāju kopš gada . Jaunattīstības valstīs tiek skarti aptuveni6 % vīriešu un4 % sieviešu . Cilvēku ar AF procentuālais īpatsvars palielinās līdz ar vecumu - 1 % jaunāki pargadiem , vecumā nolīdzgadiem un vecāki pargadiem . AF un priekškambaru plandīšanās gadā izraisīja300 nāves gadījumu , salīdzinot ar000 gadā . Jean-Baptiste de Sénac bija pirmais reģistrētais zināmais cilvēks ar neregulāru pulsu gadā . Britu kardiologs Tomass Lūiss bija pirmais ārsts , kurš to dokumentēja izmantojot EKG gadā . Pazīmes un simptomi AF parasti pavada simptomi , kas saistīti ar ātru sirdsdarbību . Ātru un neregulāru sirdsdarbību var uztvert kā sajūtu , ka sirds sitas pārāk ātri , neregulāri vai izlaiž sitienus ( sirdsklauves ) vai nepanes fizisko slodzi , un dažkārt tas var izraisīt stenokardijas sāpes krūtīs ( ja augsts sirdsdarbības ātrums palielina sirds pieprasījumu pēc skābekļa ārpus pieejamās skābekļa piegādes ( išēmija ) ) . Citi iespējamie simptomi ir sastrēguma sirds mazspējas simptomi , piemēram , nogurums , elpas trūkums vai pietūkums . Abnormāls sirds ritms ( aritmija ) dažkārt tiek identificēts tikai ar insulta sākšanos vai tranzitoru ( pārejošu ) išēmisku lēkmi ( TIL ) . Nav nekas neparasts , ka cilvēks pirmo reizi uzzina par AF no ikdienišķas fiziskās pārbaudes vai elektrokardiogrammas , jo AF bieži var neizraisīt simptomus . Tā kā lielākā daļa AF gadījumu ir sekundāri citām medicīniskām problēmām , sāpes krūtīs vai stenokardija , hipertireozes ( pārmērīga vairogdziedzera darbība ) pazīmes un simptomi , piemēram , svara zudums un caureja , kā arī simptomi , kas liecina par plaušu slimībām , var norādīt uz pamatcēloni . Insulta vai TIL vēsture , kā arī augsts asinsspiediens , diabēts , sirds mazspēja vai reimatiskais drudzis var norādīt , vai kādam ar AF ir lielāks komplikāciju risks . Ātra sirdsdarbība Simptomi ir līdzīgi citām ātras sirdsdarbības formām , bet simptomu var arī nebūt . Sirdsklauves un diskomforts krūtīs ir bieži sastopamas sūdzības . Ātra nekoordinēta sirdsdarbība var samazināt sirds izsūknēto asiņu izvadi ( sirds izvadi ) , izraisot nepietiekamu asins plūsmu un līdz ar to skābekļa piegādi pārējam ķermenim . Bieži sastopami nekontrolētas priekškambaru mirdzēšanas simptomi var būt elpas trūkums , elpas trūkums guļus stāvoklī , reibonis un pēkšņs elpas trūkums nakts laikā . Tas var progresēt līdz apakšējo ekstremitāšu pietūkumam , kas ir sastrēguma sirds mazspējas izpausme . Nepietiekamas sirdsdarbības dēļ cilvēki ar AF var sūdzēties arī par reiboni . Cēloņi AF ir saistīts ar vairākām sirds un asinsvadu slimību formām , bet var rasties arī normālā sirdī . Sirds un asinsvadu faktori , kas , kā zināms , ir saistīti ar AF attīstību , ir augsts asinsspiediens , koronāro artēriju slimība , mitrālā vārstuļa stenoze ( piemēram , reimatiskas sirds slimības vai mitrālā vārstuļa prolapss ) , mitrālā regurgitācija , kreisā priekškambaru paplašināšanās , hipertrofiska kardiomiopātija , perikardīts , iedzimta sirds slimība un iepriekš veiktas sirds operācijas . Iedzimta sirds slimība ir spēcīgs priekškambaru mirdzēšanas riska faktors — gadus vecam cilvēkam ar iedzimtu sirds slimību ir līdzīgs mūža priekškambaru mirdzēšanas risks kāgadus vecam pieaugušajam , kam nav iedzimtas sirds slimības . Cilvēkiem ar iedzimtu sirds slimību ir tendence attīstīties priekškambaru mirdzēšanai jaunākā vecumā , kas , visticamāk , ir labā priekškambara izcelsmes ( netipiska ) nevis kreisā priekškambara izcelsmes , un viņiem ir lielāks risks pastāvīgas priekškambaru mirdzēšanas attīstībai . Turklāt dažiem cilvēkiem var būt nozīme plaušu slimībām ( piemēram , pneimonija , plaušu vēzis , plaušu embolija un sarkoidoze ) . Sepse arī palielina risku saslimt ar priekškambaru mirdzēšanu . Elpošanas traucējumi miega laikā , piemēram , obstruktīva miega apnoja ( OSA ) , ir saistīti arī ar AF. Aptaukošanās ir AF riska faktors . Hipertireoze un subklīniska hipertireoze ir saistīta ar AF attīstību . Tiek uzskatīts , ka kofeīna patēriņš nav saistīts ar AF ; pārmērīgs alkohola patēriņš ( " iedzeršana " vai " brīvdienu sirds sindroms " ) ir saistīts ar AF . Uzskata , ka zems līdz mērens alkohola patēriņš ir saistīts arī ar paaugstinātu priekškambaru mirdzēšanas attīstības risku , lai gan riska pieaugums , kas saistīts ar mazāk nekā divu dzēriena porciju dzeršanu dienā , uzskatāms par mazu . Tabakas smēķēšana un pasīvās smēķēšanas dūmu iedarbība ir saistīta ar paaugstinātu priekškambaru mirdzēšanas attīstības risku . Tiek uzskatīts , ka ilgtermiņa izturības vingrinājumi , kas ievērojami pārsniedz ieteicamo fiziskās aktivitātes apjomu ( piemēram , attālumu riteņbraukšana vai maratonu skriešana ) , ir saistīti ar nelielu priekškambaru mirdzēšanas riska palielināšanos pusmūža un vecāka gadagājuma cilvēkiem . Ir daži pierādījumi , ka nakts maiņas darbs var būt saistīts ar AF . Patofizioloģija Parastā sirds elektriskās vadīšanas sistēma ļauj elektriskiem impulsiem , ko rada sirds elektrokardiostimulators ( sinoatriālais mezgls ) , izplatīties un stimulēt sirds muskuļu slāni ( miokardu ) gan priekškambaros , gan kambaros . Kad tiek stimulēts miokards , tas saraujas , un , ja tas notiek sakārtotā veidā , tas ļauj sūknēt asinis pa ķermeni . AF gadījumā parastos regulāros elektriskos impulsus , ko rada sinoatriālais mezgls , pārņem neorganizēti elektriskie impulsi , kas parasti rodas no plaušu vēnu saknēm . Šie neorganizētie viļņi periodiski vada caur atrioventrikulāro mezglu , izraisot neregulāru sirds kambaru aktivizēšanu . Atsauces Turpmākā lasīšana Ārējās saites Aritmoloģija