Makstsēnes
Makstsēnes jeb makstssēnes (Vaginatae, arī Amanitopsis) ir mušmiru ģints sēņu taksons ar īpašām morfoloģiskām iezīmēm, kas tās vizuāli nošķir no citām mušmirēm.

Taksonomija 

Starp mikologiem pastāv dažādi uzskati par to, vai makstsēnes ir atsevišķa ģints (Amanitopsis), mušmiru ģints atsevišķa apakšģints vai tikai mušmiru ģints un mušmiru apakšģints atsevišķa apakšsekcija (Vaginatae). Tomēr arī pēdējā uzskata piekritēji sauc makstsēnes par īpatnējāko mušmiru apakšģints sadaļu no šī sadalījuma trijām apakšsekcijām — mušmiru, cēzarmušmiru un makstsēņu. Visumā makstsēnēm latīniski ir nostiprinājies mušmiru ģints nosaukums Amanita kā pirmais vārds, tomēr latviešu nosaukumi tām par mušmirēm netiek mainīti. Makstsēnēm agrāk dotais nosaukums Amanitopsis pašlaik mikoloģijā ir saglabātā statusā (nomen conservandum), kas nozīmē, ka termins joprojām tiek atzīts kā legāli lietojams, lai gan vairs nesaskan ar pieņemto sistemātiku.

Latviešu un krievu sēņu noteicējos makstsēnes () parasti tiek nodalītas no mušmirēm kā īpaša grupa.

Kopējais zināmo makstsēņu sugu daudzums 2020. gadā bija 233, tomēr gandrīz tikpat iespējamu sugu ir nepārbaudītā statusā. Jaunas makstsēņu sugas 21. gadsimtā vēl tikušas atklātas pat tādā lielpilsētā kā Čikāga. Makstsēnes, tāpat kā gandrīz visas citas sēnes, pašlaik ir nepietiekami pētītas, lai pašreizējo to klasifikāciju varētu uzskatīt par ilglaicīgi stabilu.

Morfoloģija 

 Augļķermeņi: cepurīšu sēnes, lapiņu sēnes, nelieli, mazāki kā citām mušmirēm, lietojami pārtikā.
 Cepurīte: sākumā gandrīz olveidīga, tad zvanveida un pusapaļa, vēlāk izpletusies. Daļai sugu ar pauguru. Platums 5—10 cm, plānajās rievotajās malās izteikts svītrojums uz centru. Krāsa dzeltenbrūna līdz oranžai vai no olīvpelēkas līdz baltai. Uz cepurītes reizēm var būt saglabājušās kopējā plīvura atliekas plēves vai plēksnīšu veidā. Virsmiziņa gluda, spīdīga.
 Lapiņas: brīvas (nav pieaugušas kātiņam), ciešas, parasti baltas, reizēm pelēcīgas vai viegli sārtas. 
 Kātiņš: Parasti balts, retāk pelēcīgs vai cepurītes krāsā, zvīņots, cilindrisks, trausls. Viegli atdalāms no cepurītes. Parasti garš, salīdzinot ar cepurīti. Bez gredzena. Pamatne ietverta plašā, labi attīstītā makstī — kopējā plīvura atliekā.
 Mīkstums: plāns un trausls, balts, parasti nemaina krāsu ievainojumu vietās, dažām sugām iespējama viegla krāsošanās cepurītes malās.
 Sporas: noapaļotas, reizēm apaļas, bezkrāsainas, gludas, masā baltas. Joda šķīdumā nekrāsojas.

Ekoloģija 

Mikorizas sēnes, sastopamas visu tipu mežos, arī apstādījumos vai aizaugošos purvos. Latvijā visas sugas aug vasarā un rudenī.

Barības vērtība 

Tāpat kā par citām sēnēm, arī par makstsēņu lietošanu uzturā ir dažādi viedokļi. Vairums avotu norāda, ka lielākā daļa makstsēņu, ieskaitot Latvijas mežos biežākās dzeltenbrūno, oranžo un pelēko, ir ēdamas, tomēr tie tās neiesaka ievākt nepieredzējušiem sēņotājiem, kuri tās spēj sajaukt ar indīgām sēnēm. Vairums mūsdienu Rietumu autoru iesaka visas vai gandrīz visas makstsēnes pirms ēšanas novārīt, un Vebstera vārdnīca pat apgalvo, ka vairums makstsēņu ir indīgas. Latvijas autoru viedokļi par biežāko makstsēņu novārīšanas nepieciešamību ir pretrunīgi.

Līdzīgas sēnes 

Makstsēnes nezinātājs var sajaukt ar bieži sastopamajām tām radnieciskajām sugām — citām mušmirēm. Tomēr makstsēnēm uz kātiņa nav citām mušmirēm raksturīgā gredzena, un makstsēņu cepurīšu malās virsmiziņa ir bieži strīpota centra virzienā, jo tai cauri spīd lapiņas, kamēr mušmiru cepurītes malās mīkstums ir biezāks un svītrojums nav vai gandrīz nav redzams. Parasti uz makstsēņu cepurītes virsmas nav arī mušmirēm raksturīgo plīvura palieku plēksnīšu veidā, tomēr tā nav droša pazīme un neattiecas uz visām sugām.

Latvijā zināmās makstsēņu sugas

Skatīt arī 

 Sēņu kulinārija

Atsauces

Ārējās saites 

 Index Fungorum
 Taxonomy Browser

Mušmires
Lapiņu sēnes
Sēņu sistemātika
Makstsēnes jeb makstssēnes ( Vaginatae , arī Amanitopsis ) ir mušmiru ģints sēņu taksons ar īpašām morfoloģiskām iezīmēm , kas tās vizuāli nošķir no citām mušmirēm . Taksonomija Starp mikologiem pastāv dažādi uzskati par to , vai makstsēnes ir atsevišķa ģints ( Amanitopsis ) , mušmiru ģints atsevišķa apakšģints vai tikai mušmiru ģints un mušmiru apakšģints atsevišķa apakšsekcija ( Vaginatae ) . Tomēr arī pēdējā uzskata piekritēji sauc makstsēnes par īpatnējāko mušmiru apakšģints sadaļu no šī sadalījuma trijām apakšsekcijām — mušmiru , cēzarmušmiru un makstsēņu . Visumā makstsēnēm latīniski ir nostiprinājies mušmiru ģints nosaukums Amanita kā pirmais vārds , tomēr latviešu nosaukumi tām par mušmirēm netiek mainīti . Makstsēnēm agrāk dotais nosaukums Amanitopsis pašlaik mikoloģijā ir saglabātā statusā ( nomen conservandum ) , kas nozīmē , ka termins joprojām tiek atzīts kā legāli lietojams , lai gan vairs nesaskan ar pieņemto sistemātiku . Latviešu un krievu sēņu noteicējos makstsēnes ( ) parasti tiek nodalītas no mušmirēm kā īpaša grupa . Kopējais zināmo makstsēņu sugu daudzums gadā bija tomēr gandrīz tikpat iespējamu sugu ir nepārbaudītā statusā . Jaunas makstsēņu sugas gadsimtā vēl tikušas atklātas pat tādā lielpilsētā kā Čikāga . Makstsēnes , tāpat kā gandrīz visas citas sēnes , pašlaik ir nepietiekami pētītas , lai pašreizējo to klasifikāciju varētu uzskatīt par ilglaicīgi stabilu . Morfoloģija Augļķermeņi : cepurīšu sēnes , lapiņu sēnes , nelieli , mazāki kā citām mušmirēm , lietojami pārtikā . Cepurīte : sākumā gandrīz olveidīga , tad zvanveida un pusapaļa , vēlāk izpletusies . Daļai sugu ar pauguru . Platums10 cm , plānajās rievotajās malās izteikts svītrojums uz centru . Krāsa dzeltenbrūna līdz oranžai vai no olīvpelēkas līdz baltai . Uz cepurītes reizēm var būt saglabājušās kopējā plīvura atliekas plēves vai plēksnīšu veidā . Virsmiziņa gluda , spīdīga . Lapiņas : brīvas ( nav pieaugušas kātiņam ) , ciešas , parasti baltas , reizēm pelēcīgas vai viegli sārtas . Kātiņš : Parasti balts , retāk pelēcīgs vai cepurītes krāsā , zvīņots , cilindrisks , trausls . Viegli atdalāms no cepurītes . Parasti garš , salīdzinot ar cepurīti . Bez gredzena . Pamatne ietverta plašā , labi attīstītā makstī — kopējā plīvura atliekā . Mīkstums : plāns un trausls , balts , parasti nemaina krāsu ievainojumu vietās , dažām sugām iespējama viegla krāsošanās cepurītes malās . Sporas : noapaļotas , reizēm apaļas , bezkrāsainas , gludas , masā baltas . Joda šķīdumā nekrāsojas . Ekoloģija Mikorizas sēnes , sastopamas visu tipu mežos , arī apstādījumos vai aizaugošos purvos . Latvijā visas sugas aug vasarā un rudenī . Barības vērtība Tāpat kā par citām sēnēm , arī par makstsēņu lietošanu uzturā ir dažādi viedokļi . Vairums avotu norāda , ka lielākā daļa makstsēņu , ieskaitot Latvijas mežos biežākās dzeltenbrūno , oranžo un pelēko , ir ēdamas , tomēr tie tās neiesaka ievākt nepieredzējušiem sēņotājiem , kuri tās spēj sajaukt ar indīgām sēnēm . Vairums mūsdienu Rietumu autoru iesaka visas vai gandrīz visas makstsēnes pirms ēšanas novārīt , un Vebstera vārdnīca pat apgalvo , ka vairums makstsēņu ir indīgas . Latvijas autoru viedokļi par biežāko makstsēņu novārīšanas nepieciešamību ir pretrunīgi . Līdzīgas sēnes Makstsēnes nezinātājs var sajaukt ar bieži sastopamajām tām radnieciskajām sugām — citām mušmirēm . Tomēr makstsēnēm uz kātiņa nav citām mušmirēm raksturīgā gredzena , un makstsēņu cepurīšu malās virsmiziņa ir bieži strīpota centra virzienā , jo tai cauri spīd lapiņas , kamēr mušmiru cepurītes malās mīkstums ir biezāks un svītrojums nav vai gandrīz nav redzams . Parasti uz makstsēņu cepurītes virsmas nav arī mušmirēm raksturīgo plīvura palieku plēksnīšu veidā , tomēr tā nav droša pazīme un neattiecas uz visām sugām . Latvijā zināmās makstsēņu sugas Skatīt arī Sēņu kulinārija Atsauces Ārējās saites Index Fungorum Taxonomy Browser Mušmires Lapiņu sēnes Sēņu sistemātika