Buruli čūla
Buruli čūla (pazīstama arī kā Bērnsdeila čūla, Sērla čūla, vai Deintrija čūla) ir infekcijas slimība, ko izraisa Mycobacterium ulcerans. Infekcijas agrīno stadiju raksturo nesāpīgs  mezglveida izaugums vai pietūkusi vieta. Šis mezglveida izaugums var kļūt par čūlu. Čūla var būt lielāka iekšpusē nekā ādas virsmā, visapkārt var būt pietūkums. Slimībai pasliktinoties, var tikt inficēti kauli. Buruli čūlas visbiežāk skar rokas vai kājas, parasti nav drudža.

Etioloģija 
M. ulcerans izdala toksīnu, pazīstamu kā mikolaktons (mycolactone), kas traucē imūnsistēmas darbību un izraisa audu nāvi. Baktērijas no tās pašas dzimtas arī izraisa tuberkulozi un lepru (attiecīgi M. tuberculosis un M. leprae). Nav zināms, kā slimība izplatās. Ūdens avoti varētu būt saistīti ar tās izplatīšanos. Līdz 2013. gadam nav atrasta efektīva vakcīna.

Ārstēšana 
Ja ārstēšanās sākta laikus, 80% gadījumu ir efektīvs astoņu nedēļu ilgs antibiotiku kurss. Ārstēšanā bieži lieto zāles rifampicīnu un streptomicīnu. Dažreiz lieto klaritromicīnu vai moksifloksacīnu streptomicīna vietā. Cita ārstēšanas metode ir  čūlas izgriešana. Pēc infekcijas izārstēšanas čūlas vietā parasti paliek rēta.

Epidemioloģija 
Buruli čūlas visbiežāk sastopamas lauku apvidos Subsahāras Āfrikā, jo īpaši Kotdivuārā, bet var arī izpausties Āzijā, Klusā okeāna rietumu daļā un Amerikas kontinentos. Gadījumi ir konstatēti vairāk nekā 32 valstīs. Katru gadu notiek apmēram pieci līdz seši tūkstoši inficēšanās gadījumu. Ar Buruli čūlu var slimot arī vairākas dzīvnieku sugas. Alberts Raskins Kuks 1897. gadā bija pirmais, kas aprakstīja Buruli čūlas.

Atsauces

Ārējās saites 

Ādas slimības
Baktēriju izraisītās slimības
Buruli čūla ( pazīstama arī kā Bērnsdeila čūla , Sērla čūla , vai Deintrija čūla ) ir infekcijas slimība , ko izraisa Mycobacterium ulcerans . Infekcijas agrīno stadiju raksturo nesāpīgs mezglveida izaugums vai pietūkusi vieta . Šis mezglveida izaugums var kļūt par čūlu . Čūla var būt lielāka iekšpusē nekā ādas virsmā , visapkārt var būt pietūkums . Slimībai pasliktinoties , var tikt inficēti kauli . Buruli čūlas visbiežāk skar rokas vai kājas , parasti nav drudža . Etioloģija M. ulcerans izdala toksīnu , pazīstamu kā mikolaktons ( mycolactone ) , kas traucē imūnsistēmas darbību un izraisa audu nāvi . Baktērijas no tās pašas dzimtas arī izraisa tuberkulozi un lepru ( attiecīgi M. tuberculosis un M. leprae ) . Nav zināms , kā slimība izplatās . Ūdens avoti varētu būt saistīti ar tās izplatīšanos . Līdz gadam nav atrasta efektīva vakcīna . Ārstēšana Ja ārstēšanās sākta laikus , gadījumu ir efektīvs astoņu nedēļu ilgs antibiotiku kurss . Ārstēšanā bieži lieto zāles rifampicīnu un streptomicīnu . Dažreiz lieto klaritromicīnu vai moksifloksacīnu streptomicīna vietā . Cita ārstēšanas metode ir čūlas izgriešana . Pēc infekcijas izārstēšanas čūlas vietā parasti paliek rēta . Epidemioloģija Buruli čūlas visbiežāk sastopamas lauku apvidos Subsahāras Āfrikā , jo īpaši Kotdivuārā , bet var arī izpausties Āzijā , Klusā okeāna rietumu daļā un Amerikas kontinentos . Gadījumi ir konstatēti vairāk nekāvalstīs . Katru gadu notiek apmēram pieci līdz seši tūkstoši inficēšanās gadījumu . Ar Buruli čūlu var slimot arī vairākas dzīvnieku sugas . Alberts Raskins Kuks gadā bija pirmais , kas aprakstīja Buruli čūlas . Atsauces Ārējās saites Ādas slimības Baktēriju izraisītās slimības