Magnuss Gabriels Delagardijs
Magnuss Gabriēls Delagardijs  (, 1622–1686) bija Zviedrijas militārais un valsts darbinieks. Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators (1649–1651, 1655–1657).

Dzīvesgājums 
Dzimis 1622. gadā 15. oktobrī Tallinā jaunieceltā Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatora Jakoba Delagardija un viņa sievas Ebbas Brahes ģimenē kā vecākais dēls. Studēja Upsālas universitātē, 1639. gadā tika ievēlēts par universitātes rektoru (rector illustris), pēc tam apceļoja Franciju un Nīderlandi. 1643. gadā atgriezās dzimtenē un strauji izvirzījās karalienes Kristīnes valdīšanas laikā (1644–1654).
1647. gadā viņš bija Zviedrijas sūtnis tās sabiedrotās Francijas galmā, salaulājās ar Zviedrijas galma dāmu Mariju Eifrozīni no Cveibrikenes un ģenerāļa pakāpē piedalījās Trīsdesmitgadu kara noslēguma cīņās. Pēc kara beigām 1648. gadā viņu iecēla par Arensburgas grāfu un nākamajā gadā par Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatoru (1649—1651). 

1651. gadā Delagradiju iecēla par Zviedrijas valsts māršalu un 1652. gadā par valsts mantzini. Pēc tēva nāves viņš mantoja Leko pili (Läckö) pie Vēnerna ezera, kurā 1654. gadā uzsāka grandiozu pārbūvi. 1655. gadā karalis Kārlis X Gustavs viņu no jauna iecēla par Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatoru (1655—1657) un zviedru karaspēka pavēlnieku Otrā Ziemeļu kara (1655—1661) laikā pret Polijas-Lietuvas un Krievijas karaspēkiem. 1656. gadā viņš vadīja Rīgas pilsētas aizsardzību pret Krievijas cara uzbrukumu Rīgas aplenkuma laikā, 1657. gadā viņš ieņēma Pečoru klosteri un uzvarēja krievus kaujā pie Valkas. Kara beigās piedalījās Olivas miera līguma sarunās un to parakstīja jaunā Zviedrijas karaļa Kārļa XI vārdā.

1660. gadā viņš kļuva par Zviedrijas valsts kancleru, līdz Kārļa XI pilngadības saniegšanai Magnuss Gabriels Delagardijs kopā ar viņa māti un četriem augstākajiem valdības pārstāvjiem pārvaldīja Zviedrijas lielvalsti. 1672. gadā viņš noslēdza jaunu savienības līgumu ar Francijas karali Luiju XIV, kas izraisīja karu ar Brandenburgu un Dāniju (1674–1679). Pēc tam, kad zviedru karaspēks cieta zaudējumus, jaunais karalis atcēla Delagardiju un pats ķērās pie karaspēka vadīšanas. 1658. gadā par Vidzemes militāro gubernatoru tika iecelts Roberts Duglass.

1680. gadā M. G. Delagardiju atstādināja no ārpolitikas vadības un ar muižu redukciju viņš zaudēja savus zemes īpašumus. Miris Vengarnas pilī 1686. gada 26. aprīlī.

Atsauces 

Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatori
Zviedrijas politiķi
Zviedrijas dižciltīgie
Magnuss Gabriēls Delagardijs ( ,1686 ) bija Zviedrijas militārais un valsts darbinieks . Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators1651, 1657 ) . Dzīvesgājums Dzimis gadā oktobrī Tallinā jaunieceltā Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatora Jakoba Delagardija un viņa sievas Ebbas Brahes ģimenē kā vecākais dēls . Studēja Upsālas universitātē , gadā tika ievēlēts par universitātes rektoru ( rector illustris ) , pēc tam apceļoja Franciju un Nīderlandi . gadā atgriezās dzimtenē un strauji izvirzījās karalienes Kristīnes valdīšanas laikā1654 ) . 1647. gadā viņš bija Zviedrijas sūtnis tās sabiedrotās Francijas galmā , salaulājās ar Zviedrijas galma dāmu Mariju Eifrozīni no Cveibrikenes un ģenerāļa pakāpē piedalījās Trīsdesmitgadu kara noslēguma cīņās . Pēc kara beigām gadā viņu iecēla par Arensburgas grāfu un nākamajā gadā par Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatoru1651 ) . 1651. gadā Delagradiju iecēla par Zviedrijas valsts māršalu un gadā par valsts mantzini . Pēc tēva nāves viņš mantoja Leko pili ( Läckö ) pie Vēnerna ezera , kurā gadā uzsāka grandiozu pārbūvi . gadā karalis Kārlis X Gustavs viņu no jauna iecēla par Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatoru1657 ) un zviedru karaspēka pavēlnieku Otrā Ziemeļu kara1661 ) laikā pret Polijas-Lietuvas un Krievijas karaspēkiem . gadā viņš vadīja Rīgas pilsētas aizsardzību pret Krievijas cara uzbrukumu Rīgas aplenkuma laikā , gadā viņš ieņēma Pečoru klosteri un uzvarēja krievus kaujā pie Valkas . Kara beigās piedalījās Olivas miera līguma sarunās un to parakstīja jaunā Zviedrijas karaļa Kārļa XI vārdā . 1660. gadā viņš kļuva par Zviedrijas valsts kancleru , līdz Kārļa XI pilngadības saniegšanai Magnuss Gabriels Delagardijs kopā ar viņa māti un četriem augstākajiem valdības pārstāvjiem pārvaldīja Zviedrijas lielvalsti . gadā viņš noslēdza jaunu savienības līgumu ar Francijas karali Luiju XIV , kas izraisīja karu ar Brandenburgu un Dāniju1679 ) . Pēc tam , kad zviedru karaspēks cieta zaudējumus , jaunais karalis atcēla Delagardiju un pats ķērās pie karaspēka vadīšanas . gadā par Vidzemes militāro gubernatoru tika iecelts Roberts Duglass . 1680. gadā M. G. Delagardiju atstādināja no ārpolitikas vadības un ar muižu redukciju viņš zaudēja savus zemes īpašumus . Miris Vengarnas pilī gada aprīlī . Atsauces Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatori Zviedrijas politiķi Zviedrijas dižciltīgie