Baltvaigu garkaklis
Baltvaigu garkaklis (Anas bahamensis) ir pīļu dzimtas (Anatidae) ūdensputns, kas pieder peldpīļu apakšdzimtai (Anatinae). Tas ligzdo Karību reģionā, Dienvidamerikā un Galapagu salās, apmetoties viegli sāļās ūdenstilpēs (sāļos ezeros, piekrastes lagūnās, upju iztekās un mangrovju audzēs). Daudz retāk baltvaigu garkaklis novērojams saldūdens tilpēs. Tas mājo arī kalnos, parasti līdz 2500 metriem virs jūras līmeņa, bet Andos arī augstāk.

Baltvaigu garkaklis Eiropā ir populāra suga putnu kolekcijās, atsevišķiem īpatņiem ik pa laikam izbēgot savvaļā.  Arī Latvijā 2015. gadā ir bijis viens baltvaigu garkakļa novērojums pie Papes ezera.

Izskats 

Baltvaigu garkaklis ir neliela, koša pīle ar smailu asti. Tās ķermeņa garums ir 38—51 cm, spārnu izplētums 55—68 cm, svars 474—533 g. Baltvaigu garkaklim ir balti ne tikai vaigi, bet arī pazode un kakla augšējās daļas priekšpuse. Baltais laukums kontrastē ar brūni raibumoto ķermeņa apspalvojumu, tumši brūno galvas virsu un sarkanmelno knābi. Uz muguras spalvas ir tumšākas, ar sarkanīgi brūnu maliņu. Aste ir balta vai gaiši brūna, bet uz spārniem ir metāliski zaļš spogulis ar kanēļkrāsas maliņu. Acis ir tumši brūnas, kājas pelēkas. Reizēm sastopami baltas krāsas īpatņi.

Abi dzimumi izskatās vienādi, lai gan mātītes parasti ir nedaudz mazākas un pelēcīgākas, kā arī to aste ir īsāka. Jaunie putni izskatās līdzīgi mātītēm, bet ir par tām pelēcīgāki, ar mazāk košu spārnu spoguli, kā arī to knābim nav sarkanās krāsas laukuma.

Uzvedība un barība 
Baltvaigu garkaklis kā visas peldpīles barojas, zem ūdens pabāžot galvu un kaklu, bet asti izslienot stāvus gaisā. Seklos ūdeņos tas arī nirst. Baltvaigu garkaklis galvenokārt barojas ar ūdensaugiem (lapām, stiebriem, pumpuriem un sēklām), bet nelielos daudzumos tas barojas arī ar ūdenī dzīvojošiem bezmugurkaulniekiem. Parasti šīs pīles barojas nelielos baros, bet bagātīgās barošanās vietās tās veido lielus barus, kuros reizēm ir līdz 1000 īpatņiem. 

Baltvaigu garkaklim ir trīs pasugas, no kurām Dienvidamerikā dzīvojošā pasuga A. b. rubrirostris ir migrējoša.

Ligzdošana 

Baltvaigu garkaklim ligzdošanas sezona galvenokārt ir atkarīga no ūdens līmeņa. Parasti tiek veidoti monogāmi pāri, bet reizēm daži tēviņi sapārojas ar vairākām mātītēm. Ligzdošana notiek pa vienam vai retinātās grupās. Ligzda atrodas uz zemes, tuvu ūdens līnijai, paslēpta biezi saaugušos augos.  

Dējumā ir 5—12 krēmīgi baltas vai gaiši brūnas olas. Inkubācijas periods ilgst apmēram 25 dienas. Par pīlēniem rūpējas tikai mātīte. Tūlīt pēc izšķilšanās tie tiek aizvesti uz ūdenstilpi, kas ir daudz drošāka vieta mazuļiem. Briesmu gadījumā tie ienirst zem ūdens. Jaunie putni sāk lidot 45—60 dienu vecumā, bet dzimumbriedumu sasniedz gada vecumā. Baltvaigu garkaklis dzīvo līdz 14 gadiem.

Sistemātika 
Baltvaigu garkaklim ir 3 pasugas: 
Anas bahamensis bahamensis — nominālpasuga, sastopama Karību reģionā, Dienvidamerikas ziemeļos, reizēm ieklejo Floridas dienvidos; 
Anas bahamensis galapagensis — vismazākā un pelēcīgākā pasuga, baltajos vaigos un pazodē redzami pelēki lāsumi, sastopama tikai Galapagu salās;
Anas bahamensis rubrirostris — vislielākā un košākā pasuga, sastopama Dienvidamerikā, sākot ar Bolīvijas austrumiem un Brazīlijas dienvidiem, izplatības areālam plešoties līdz Urugvajas dienvidiem un Argentīnai, reizēm ieklejo Folklenda Salās. Daļa Argentīnas populācijas ziemas periodā migrē nedaudz uz ziemeļiem.

Atsauces

Ārējās saites 
IBC: White-cheeked Pintail Anas bahamensis
IUCN: Anas bahamensis
Neotropical Birds: Anas bahamensis

Meža pīles
Dienvidamerikas putni
Ziemeļamerikas putni
Centrālamerikas putni
Eiropas putni
Latvijas putni
Baltvaigu garkaklis ( Anas bahamensis ) ir pīļu dzimtas ( Anatidae ) ūdensputns , kas pieder peldpīļu apakšdzimtai ( Anatinae ) . Tas ligzdo Karību reģionā , Dienvidamerikā un Galapagu salās , apmetoties viegli sāļās ūdenstilpēs ( sāļos ezeros , piekrastes lagūnās , upju iztekās un mangrovju audzēs ) . Daudz retāk baltvaigu garkaklis novērojams saldūdens tilpēs . Tas mājo arī kalnos , parasti līdzmetriem virs jūras līmeņa , bet Andos arī augstāk . Baltvaigu garkaklis Eiropā ir populāra suga putnu kolekcijās , atsevišķiem īpatņiem ik pa laikam izbēgot savvaļā . Arī Latvijā gadā ir bijis viens baltvaigu garkakļa novērojums pie Papes ezera . Izskats Baltvaigu garkaklis ir neliela , koša pīle ar smailu asti . Tās ķermeņa garums ir51 cm , spārnu izplētums68 cm , svars533 g. Baltvaigu garkaklim ir balti ne tikai vaigi , bet arī pazode un kakla augšējās daļas priekšpuse . Baltais laukums kontrastē ar brūni raibumoto ķermeņa apspalvojumu , tumši brūno galvas virsu un sarkanmelno knābi . Uz muguras spalvas ir tumšākas , ar sarkanīgi brūnu maliņu . Aste ir balta vai gaiši brūna , bet uz spārniem ir metāliski zaļš spogulis ar kanēļkrāsas maliņu . Acis ir tumši brūnas , kājas pelēkas . Reizēm sastopami baltas krāsas īpatņi . Abi dzimumi izskatās vienādi , lai gan mātītes parasti ir nedaudz mazākas un pelēcīgākas , kā arī to aste ir īsāka . Jaunie putni izskatās līdzīgi mātītēm , bet ir par tām pelēcīgāki , ar mazāk košu spārnu spoguli , kā arī to knābim nav sarkanās krāsas laukuma . Uzvedība un barība Baltvaigu garkaklis kā visas peldpīles barojas , zem ūdens pabāžot galvu un kaklu , bet asti izslienot stāvus gaisā . Seklos ūdeņos tas arī nirst . Baltvaigu garkaklis galvenokārt barojas ar ūdensaugiem ( lapām , stiebriem , pumpuriem un sēklām ) , bet nelielos daudzumos tas barojas arī ar ūdenī dzīvojošiem bezmugurkaulniekiem . Parasti šīs pīles barojas nelielos baros , bet bagātīgās barošanās vietās tās veido lielus barus , kuros reizēm ir līdzīpatņiem . Baltvaigu garkaklim ir trīs pasugas , no kurām Dienvidamerikā dzīvojošā pasuga A. b. rubrirostris ir migrējoša . Ligzdošana Baltvaigu garkaklim ligzdošanas sezona galvenokārt ir atkarīga no ūdens līmeņa . Parasti tiek veidoti monogāmi pāri , bet reizēm daži tēviņi sapārojas ar vairākām mātītēm . Ligzdošana notiek pa vienam vai retinātās grupās . Ligzda atrodas uz zemes , tuvu ūdens līnijai , paslēpta biezi saaugušos augos . Dējumā ir12 krēmīgi baltas vai gaiši brūnas olas . Inkubācijas periods ilgst apmēramdienas . Par pīlēniem rūpējas tikai mātīte . Tūlīt pēc izšķilšanās tie tiek aizvesti uz ūdenstilpi , kas ir daudz drošāka vieta mazuļiem . Briesmu gadījumā tie ienirst zem ūdens . Jaunie putni sāk lidot60 dienu vecumā , bet dzimumbriedumu sasniedz gada vecumā . Baltvaigu garkaklis dzīvo līdzgadiem . Sistemātika Baltvaigu garkaklim irpasugas : Anas bahamensis bahamensis — nominālpasuga , sastopama Karību reģionā , Dienvidamerikas ziemeļos , reizēm ieklejo Floridas dienvidos ; Anas bahamensis galapagensis — vismazākā un pelēcīgākā pasuga , baltajos vaigos un pazodē redzami pelēki lāsumi , sastopama tikai Galapagu salās ; Anas bahamensis rubrirostris — vislielākā un košākā pasuga , sastopama Dienvidamerikā , sākot ar Bolīvijas austrumiem un Brazīlijas dienvidiem , izplatības areālam plešoties līdz Urugvajas dienvidiem un Argentīnai , reizēm ieklejo Folklenda Salās . Daļa Argentīnas populācijas ziemas periodā migrē nedaudz uz ziemeļiem . Atsauces Ārējās saites IBC : White -cheeked Pintail Anas bahamensis IUCN : Anas bahamensis Neotropical Birds : Anas bahamensis Meža pīles Dienvidamerikas putni Ziemeļamerikas putni Centrālamerikas putni Eiropas putni Latvijas putni