Drošais velosipēds
Drošais velosipēds ir velosipēda veids, kas kļuva ļoti populārs, sākot ar 1880. gadu beigām kā alternatīva augstrata ("parastajam") velosipēdam un mūsdienās ir visizplatītākais velosipēdu veids. Agrīnie šī stila velosipēdi bija pazīstami kā drošie velosipēdi, jo tie tika atzīti un reklamēti kā drošāki nekā augstrata velosipēdi, kurus tie nomainīja. Lai gan mūsdienu velosipēdi izmanto līdzīgu dizainu, termins mūsdienās tiek lietots reti un tiek uzskatīts par novecojušu ārpus augstrata entuziastu aprindām.

Definīcija 
Termins “drošais velosipēds” tika lietots 1880. gados, lai apzīmētu jebkuru alternatīvu augstrata velosipēdam. Priekšējais un aizmugurējais ritenis ne vienmēr bija vienāda izmēra. Vēlāk vēsturnieki sāka lietot šo terminu ierobežotākā veidā, lai apzīmētu dizainu, kas bija tiešs priekštecis lielākajai daļai mūsdienu velosipēdu.

Vēsture 

Pirmo "drošo" velosipēdu 1876. gadā izstrādāja angļu inženieris Harijs Džons Losons (Henrijs Losons), lai gan arī iepriekš tika rādīti citi terminam atbilstoši velosipēdi, piemēram 1868. gadā tādu radīja Tomass Hambers. Atšķirībā no augstrata velosipēdiem, braucēja kājas varēja sasniegt zemi, atvieglojot apstāšanos. Pedāļi darbināja aizmugurējo riteni, noturot braucēja kājas drošā attālumā no priekšējā riteņa. Oriģinālajā velosipēda modelī jaudas pārnešanai uz aizmugurējo riteni tika izmantotas paminas, savukārt vēlākajā 1879. gada modelī tika izmantota ķēdes piedziņa, būtiska jauna tehnoloģija, kas iepriekš tika izmantota tikai trīsriteņiem. Losona drošais velosipēds nekļuva populārs, iespējams, izmaksu, svara un sarežģītības dēļ, salīdzinot ar augstrata velosipēdiem. Vēl viena variācija, kas parādījās aptuveni tajā pašā laikā bija pundurvelosipēdi, kam, salīdzinājumā ar augstrata velosipēdiem bija mazāka izmēra riteņi, un tika izmantota ķēdes piedziņa.

1885. gada Henrija Stērmeja drošo velosipēdu rokasgrāmatā Indispensable Handbook to the Safety Bicycle bija iekļauti septiņi velosipēdi ar paminu darbināmu priekšējo ratu, 44 ar priekšējo piedziņu un pārnesumu un tikai deviņi ar aizmugures ķēdes piedziņu. Tajā pašā gadā Džons Kemps Stārlijs nāca klajā ar pirmo komerciāli veiksmīgo drošo velosipēdu, ko viņš nosauca par Rover. Pirmais modernais velosipēds bija smagāks un dārgāks par augstrata velosipēdiem, bet vieglāks un lētāks nekā tā laika trīsriteņi. Sākotnējā formā tas izmantoja netiešo stūrēšanu; vēlāk tika izmantota tiešā stūrēšana, un velosipēds kļuva populārs.

Uzņēmums Overman Wheel Company, kas dibināts 1882. gadā, bija pirmais drošo velosipēdu ražotājs Amerikas Savienotajās Valstīs. Tam bija sava rūpnīca Čikopī, Masačūsetsā. Pēc to parādīšanās Anglijā Overman jau 1887. gada beigās uzsāka drošo velosipēdu ražošanu. Overman bija pazīstams ar to, ka ražoja tērauda velosipēdus bez lieta metāla daļām. Tika uzsvērts, ka Overman Victor velosipēds ir kvalitatīvāks un vieglāks kā citi tā laika velosipēdi. Līdz 1893. gadam Overman rūpnīcā ražoja visas velosipēda detaļas, ieskaitot riepas, sēdekļus, aploces utt.

Drošais velosipēds bija liels uzlabojums salīdzinājumā ar augstrata dizainu, kuru tas aizstāja. Ķēdes piedziņa, savienojot lielu priekšējo ar mazu aizmugurējo zobratu, lai reizinātu pedāļu apgriezienus, ļāva izmantot daudz mazākus ratus un aizstāja nepieciešamību pēc liela, tieši darbināta priekšējā rata. Mazāku ratu izmantošana gan braukšanu padarīja skarbāku. Kad tika izstrādātas pneimatiskās riepas, kas aizstāja iepriekš lietotās cietās riepas, šis trūkums vairs nebija problēma.

Tā kā masas centrs atrodas zemu un starp riteņiem, nevis augstu un virs priekšējās rumbas, drošais velosipēds ievērojami samazināja kritiena pāri stūrei risku. Tas padarīja bremzēšanu efektīvāku un riteņbraukšana, kas iepriekš bija pārdrošu jaunu vīriešu nodarbe, kļuva drošāka un līdz ar to daudz populārāka, īpaši sieviešu vidū.

Salīdzinājumā ar tā laika trīsriteņiem, kurus bija iecienījuši braucēji, kuri nevēlējās riskēt, drošie velosipēdi bija vieglāki, mehāniski vienkāršāki un lētāki.

Tie drīz vien kļuva populārāki par augstrata velosipēdiem un trīsriteņiem kopā ņemtiem un 1890. gados. izraisīja velosipēdu bumu.

Raksturlielumi 
Drošos velosipēdus raksturo divi vienāda vai gandrīz vienāda izmēra riteņi un ar ķēdes piedziņu darbinātais aizmugurējais rats. Vispopulārākā drošā velosipēda rāmja forma sastāv no diviem trijstūriem. Nedaudz atšķirīgs rāmis ir tā sauktais "sieviešu rāmis", kam augšējā caurule sēdekļa caurulei ir pievienota krietni zemāk (vai nepastāv vispār), padarot uzkāpšanu velosipēdam daudz ērtāku.

Neskatoties uz milzīgo mūsdienu velosipēdu daudzveidību, guļamie velosipēdi ir vienīgais nozīmīgais velosipēdu paveids, kam nav izmantots tas pats pamata dizains.

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 

Velosipēdi
Transporta drošība
Drošais velosipēds ir velosipēda veids , kas kļuva ļoti populārs , sākot ar gadu beigām kā alternatīva augstrata ( " parastajam " ) velosipēdam un mūsdienās ir visizplatītākais velosipēdu veids . Agrīnie šī stila velosipēdi bija pazīstami kā drošie velosipēdi , jo tie tika atzīti un reklamēti kā drošāki nekā augstrata velosipēdi , kurus tie nomainīja . Lai gan mūsdienu velosipēdi izmanto līdzīgu dizainu , termins mūsdienās tiek lietots reti un tiek uzskatīts par novecojušu ārpus augstrata entuziastu aprindām . Definīcija Termins “ drošais velosipēds ” tika lietots gados , lai apzīmētu jebkuru alternatīvu augstrata velosipēdam . Priekšējais un aizmugurējais ritenis ne vienmēr bija vienāda izmēra . Vēlāk vēsturnieki sāka lietot šo terminu ierobežotākā veidā , lai apzīmētu dizainu , kas bija tiešs priekštecis lielākajai daļai mūsdienu velosipēdu . Vēsture Pirmo " drošo " velosipēdu gadā izstrādāja angļu inženieris Harijs Džons Losons ( Henrijs Losons ) , lai gan arī iepriekš tika rādīti citi terminam atbilstoši velosipēdi , piemēram gadā tādu radīja Tomass Hambers . Atšķirībā no augstrata velosipēdiem , braucēja kājas varēja sasniegt zemi , atvieglojot apstāšanos . Pedāļi darbināja aizmugurējo riteni , noturot braucēja kājas drošā attālumā no priekšējā riteņa . Oriģinālajā velosipēda modelī jaudas pārnešanai uz aizmugurējo riteni tika izmantotas paminas , savukārt vēlākajā gada modelī tika izmantota ķēdes piedziņa , būtiska jauna tehnoloģija , kas iepriekš tika izmantota tikai trīsriteņiem . Losona drošais velosipēds nekļuva populārs , iespējams , izmaksu , svara un sarežģītības dēļ , salīdzinot ar augstrata velosipēdiem . Vēl viena variācija , kas parādījās aptuveni tajā pašā laikā bija pundurvelosipēdi , kam , salīdzinājumā ar augstrata velosipēdiem bija mazāka izmēra riteņi , un tika izmantota ķēdes piedziņa . 1885. gada Henrija Stērmeja drošo velosipēdu rokasgrāmatā Indispensable Handbook to the Safety Bicycle bija iekļauti septiņi velosipēdi ar paminu darbināmu priekšējo ratu , ar priekšējo piedziņu un pārnesumu un tikai deviņi ar aizmugures ķēdes piedziņu . Tajā pašā gadā Džons Kemps Stārlijs nāca klajā ar pirmo komerciāli veiksmīgo drošo velosipēdu , ko viņš nosauca par Rover . Pirmais modernais velosipēds bija smagāks un dārgāks par augstrata velosipēdiem , bet vieglāks un lētāks nekā tā laika trīsriteņi . Sākotnējā formā tas izmantoja netiešo stūrēšanu ; vēlāk tika izmantota tiešā stūrēšana , un velosipēds kļuva populārs . Uzņēmums Overman Wheel Company , kas dibināts gadā , bija pirmais drošo velosipēdu ražotājs Amerikas Savienotajās Valstīs . Tam bija sava rūpnīca Čikopī , Masačūsetsā . Pēc to parādīšanās Anglijā Overman jau gada beigās uzsāka drošo velosipēdu ražošanu . Overman bija pazīstams ar to , ka ražoja tērauda velosipēdus bez lieta metāla daļām . Tika uzsvērts , ka Overman Victor velosipēds ir kvalitatīvāks un vieglāks kā citi tā laika velosipēdi . Līdz gadam Overman rūpnīcā ražoja visas velosipēda detaļas , ieskaitot riepas , sēdekļus , aploces utt . Drošais velosipēds bija liels uzlabojums salīdzinājumā ar augstrata dizainu , kuru tas aizstāja . Ķēdes piedziņa , savienojot lielu priekšējo ar mazu aizmugurējo zobratu , lai reizinātu pedāļu apgriezienus , ļāva izmantot daudz mazākus ratus un aizstāja nepieciešamību pēc liela , tieši darbināta priekšējā rata . Mazāku ratu izmantošana gan braukšanu padarīja skarbāku . Kad tika izstrādātas pneimatiskās riepas , kas aizstāja iepriekš lietotās cietās riepas , šis trūkums vairs nebija problēma . Tā kā masas centrs atrodas zemu un starp riteņiem , nevis augstu un virs priekšējās rumbas , drošais velosipēds ievērojami samazināja kritiena pāri stūrei risku . Tas padarīja bremzēšanu efektīvāku un riteņbraukšana , kas iepriekš bija pārdrošu jaunu vīriešu nodarbe , kļuva drošāka un līdz ar to daudz populārāka , īpaši sieviešu vidū . Salīdzinājumā ar tā laika trīsriteņiem , kurus bija iecienījuši braucēji , kuri nevēlējās riskēt , drošie velosipēdi bija vieglāki , mehāniski vienkāršāki un lētāki . Tie drīz vien kļuva populārāki par augstrata velosipēdiem un trīsriteņiem kopā ņemtiem un gados . izraisīja velosipēdu bumu . Raksturlielumi Drošos velosipēdus raksturo divi vienāda vai gandrīz vienāda izmēra riteņi un ar ķēdes piedziņu darbinātais aizmugurējais rats . Vispopulārākā drošā velosipēda rāmja forma sastāv no diviem trijstūriem . Nedaudz atšķirīgs rāmis ir tā sauktais " sieviešu rāmis " , kam augšējā caurule sēdekļa caurulei ir pievienota krietni zemāk ( vai nepastāv vispār ) , padarot uzkāpšanu velosipēdam daudz ērtāku . Neskatoties uz milzīgo mūsdienu velosipēdu daudzveidību , guļamie velosipēdi ir vienīgais nozīmīgais velosipēdu paveids , kam nav izmantots tas pats pamata dizains . Attēlu galerija Atsauces Ārējās saites Velosipēdi Transporta drošība