Bērzlapju ģints
Bērzlapju ģints jeb bērzlapes (Russula) ir lapiņu sēņu ģints, kas pieder bērzlapju dzimtai. Saskaņā ar Catalogue of Life, 2021. gada sākumā tajā ietilpa 1331 suga, no kurām Latvijā atrastas vairāk nekā 100. Parasti tās ir bieži sastopamas, diezgan lielas un spilgtas krāsas, kas padara tās par vienu no atpazīstamākajām ģintīm starp mikologiem un sēņotājiem. To raksturīgās pazīmes parasti ir spilgtas krāsas cepurītes, balts līdz tumši dzeltenam sporu nobirums, trauslums, piestiprinātas lapiņas, plīvura un maksts trūkums uz kāta. Mikroskopiski ģintij ir raksturīgas ornamentētas sporas un sīkgraudains, vēlāk irdens mīkstums, kura sastāvā ir sferocistas — noapaļotas šūnas, kuras nosaka augļķermeņu trauslo konsistenci. Tuvu radnieciskās pienaiņu (Lactarius) ģints pārstāvēm ir līdzīgas īpašības, bet, kad tām ir bojātas lapiņas, tās izdala krāsainu (parasti baltu) piensulu.

Taksonomija 

Ģinti aprakstīja vācu mikologs Kristiāns Hendriks Persons 1796. gadā. Johanness Lotsi 1907. gadā īsto bērzlapju sporas atzina par baltām, bet bērzlapēm ar krāsainām sporām viņš izveidoja īpašu ģinti Russulina. Tagad šī ģints atgriezta bērzlapju sastāvā.

Daudzas bērzlapju sugas to līdzības un savstarpēji pārklājošās vizuālās mainības dēļ ir neatšķiramas bez mikroskopa palīdzības un nereti arī ar to, kas novedis pie lielām grūtībām viņas sadalīt pa sugām. Vēl 21. gadsimtā daļa Ziemeļamerikas mikologu apgalvoja, ka viens no labākajiem bērzlapju zinātniskās informācijas avotiem ir 1918. gadā izdotais Kaufmana pētījums. Vairumam no pašreiz zināmajām bērzlapju sugām identifikācija lielā mērā atkarīga no paša identificētāja individuālajām uztveres īpatnībām. 

20. gadsimta vidū kļuva populāra bērzlapju sugu identifikācija pēc sporu ornamenta, taču arī tā sastapās ar tām pašām problēmām kā vizuālā bērzlapju sporu mainīguma un to parametru savstarpējās pārklāšanās dēļ. Latvijā 20. gadsimta otrajā pusē ar šādām metodēm bērzlapes pētīja Arnolds Amoliņš.

2008. gadā no bērzlapju ģints izdalīja Multifurca, turpinājās un nav beidzies sajukums par to, kuras ģintis kurai dzimtai piederīgas un kuras jāapvieno vai jāsadala. Tāpat kā pārējā sēņu molekulārajā ģenētikā, klasifikācija nav nostabilizējusies un joprojām tiek pastāvīgi mainīta, tomēr bērzlapju gadījumā ģenētika ir vienīgā cerība to kādreiz sakārtot.

Dažādi autori bērzlapju ģintī iekļauj vai neiekļauj sugas no ģintīm Cystangium, Gymnomyces, Elasmomyces, Martellia un Macowanites.

Apraksts 

 Augļķermeņi: cepurīšu sēnes, lapiņu sēnes, gaļīgi, parasti lietojami pārtikā.
 Cepurīte: sākumā parasti gandrīz sfēriska ("podiņš"), puslodes vai zvana formā, tad zvanveida un pusapaļa, vēlāk izpletusies, vecumā bieži ieliekta. Maliņa ieritināta vai taisna, plāna, bieži līdz ar lapiņām radiāli svītrota vai rievota, sausā laikā nereti saplaisājusi. Virsmiziņa dažādās krāsās, visbiežāk sarkanā, parasti sausa, parasti viegli novelkama.
 Lapiņas: daudzveidīgas pēc formām un kontakta veidiem ar kātiņu, parasti biežas, baltas vai retāk dzeltenīgas līdz okerkrāsai, parasti trauslas. 
 Kātiņš: Savienots ar cepurīti tās centrā, parasti cilindrisks un blīvs, reizēm ar nelielu paresninājumu vidū, parasti balts.
 Mīkstums: balts, blīvs, irdens, uz vecumu var kļūt porains, īpaši kātiņā. Garša vāji maiga vai sīva.
 Sporas: elipsoīdas, bezkrāsainas, reti gaiši brūnganas, nobirums masā balts līdz tumši okerdzeltenam, ar ornamentu, kas ar Melcera reaģentu iekrāsojas zilgani melnā krāsā (t.i. ir amiloīdas). 
 Bazīdijas, jeb sporas nesošās šūnas, parasti ir nūjas formas un ar četrām sporām bez skavu savienojumiem.

Bērzlapēs dažreiz var novērot pienainēm līdzīgas piensulas (laktiferozās) hifas, taču tās nav tik bagātīgi sazarotas kā pienainēs un nesasniedz himēniju.  Šī tradicionālā atšķirība starp pienaiņu un bērzlapju ģintīm tomēr ir mazāk redzama dažām tropu sugām, kuras atrodas starpstāvoklī. Tāpat pastāv bērzlapju sugas, kurām ir daļējais plīvurs, tādas atrastas, piemēram, Kaukāzā.

Izplatība 
Bērzlapes kopumā ir izplatītas visos kontinentos, izņemot Antarktīdu. Bērzlapju sugas ir ievestas ar kokiem arī ārpus viņu dabiskās izplatības zonām.

Latvijā atrastās sugas 
Latvijā atrasto sugu nosaukumi norādīti pēc LMB 2002. gada saraksta ar dažiem Latvijas mikologu 2020. gada labojumiem, kas satur ap 110 sugu. Cits mikoloģisks avots, "Sēnes.lv", apgalvo, ka Latvijā atrasts ap 150 bērzlapju sugu, kas apliecina, ka klasifikācijas un identifikācijas jautājumi arī Latvijā ir tālu no vienprātības. A. Amoliņš savā 1992. gada grāmatā iekļāva 90 bērzlapju sugas.

Nozīme 

Bērzlapes ir ar koku saknēm, reti arī ar augiem mikorizu veidojošas sēnes.

Lietošana pārtikā 
Vairums bērzlapju ir ēdamas; tomēr lielāko daļu no tām kulināri iesaka iepriekš novārīt. Neliela daļa no bērzlapēm ir ar sīvu piensulu un lietojamas tikai pēc rūpīgas novārīšanas vai tiek atzītas par pilnīgi neēdamām; viņu sīvums bez neitralizācijas kairina gremošanas traktu un gļotādas tiktāl, ka izsauc saindēšanai līdzīgus simptomus, kā vemšanu. Pie tādām pieder arī ģints tipiskā suga — sīvā bērzlape (Russula emetica), kura, iespējams, satur arī neidentificētu indi, kura izzūd vārot. Dažas bērzlapju sugas ir formāli ēdamas, bet reti tiek lietotas pārtikā nepatīkamās smakas dēļ. Nāvīgi indīgu sugu starp bērzlapēm nav, un tas sēņotājiem ir svarīgi, jo, citējot amerikāņu mikologu Kuo, "ja jūs mežā esat nogriezis vienu sarkanu bērzlapi un nesat mājās to [ar mikroskopu] identificēt, tad labāk aizmirstiet par šo ideju". Mežā uz vietas no zināmajām bērzlapju sugām tikai ap 5% iespējams noteikt daudzmaz ticami.

Divas Jaungvinejā atrastas bērzlapju sugas rada halucinogēnu efektu. No citām vietām ziņu par šādām sugām nav.

Bērzlapes ir arī ļoti svarīgs un iecienīts sēņodiņu kāpuru barības avots. Tā rezultātā bērzlapes pieder pie sēnēm, kas jau pēc ievākšanas tiek kāpuru sabojātas visātrāk.

Atsauces

Ārējās saites 

 Mycobank: Partial Russula database 
 Index Fungorum

Skatīt arī 
 Bērzlapju dzimta
 Ēdamās sēnes

Bērzlapes
Sēņu sistemātika
Bērzlapju ģints jeb bērzlapes ( Russula ) ir lapiņu sēņu ģints , kas pieder bērzlapju dzimtai . Saskaņā ar Catalogue of Life , gada sākumā tajā ietilpasuga , no kurām Latvijā atrastas vairāk nekā Parasti tās ir bieži sastopamas , diezgan lielas un spilgtas krāsas , kas padara tās par vienu no atpazīstamākajām ģintīm starp mikologiem un sēņotājiem . To raksturīgās pazīmes parasti ir spilgtas krāsas cepurītes , balts līdz tumši dzeltenam sporu nobirums , trauslums , piestiprinātas lapiņas , plīvura un maksts trūkums uz kāta . Mikroskopiski ģintij ir raksturīgas ornamentētas sporas un sīkgraudains , vēlāk irdens mīkstums , kura sastāvā ir sferocistas — noapaļotas šūnas , kuras nosaka augļķermeņu trauslo konsistenci . Tuvu radnieciskās pienaiņu ( Lactarius ) ģints pārstāvēm ir līdzīgas īpašības , bet , kad tām ir bojātas lapiņas , tās izdala krāsainu ( parasti baltu ) piensulu . Taksonomija Ģinti aprakstīja vācu mikologs Kristiāns Hendriks Persons gadā . Johanness Lotsi gadā īsto bērzlapju sporas atzina par baltām , bet bērzlapēm ar krāsainām sporām viņš izveidoja īpašu ģinti Russulina . Tagad šī ģints atgriezta bērzlapju sastāvā . Daudzas bērzlapju sugas to līdzības un savstarpēji pārklājošās vizuālās mainības dēļ ir neatšķiramas bez mikroskopa palīdzības un nereti arī ar to , kas novedis pie lielām grūtībām viņas sadalīt pa sugām . Vēl gadsimtā daļa Ziemeļamerikas mikologu apgalvoja , ka viens no labākajiem bērzlapju zinātniskās informācijas avotiem ir gadā izdotais Kaufmana pētījums . Vairumam no pašreiz zināmajām bērzlapju sugām identifikācija lielā mērā atkarīga no paša identificētāja individuālajām uztveres īpatnībām . 20. gadsimta vidū kļuva populāra bērzlapju sugu identifikācija pēc sporu ornamenta , taču arī tā sastapās ar tām pašām problēmām kā vizuālā bērzlapju sporu mainīguma un to parametru savstarpējās pārklāšanās dēļ . Latvijā gadsimta otrajā pusē ar šādām metodēm bērzlapes pētīja Arnolds Amoliņš . 2008. gadā no bērzlapju ģints izdalīja Multifurca , turpinājās un nav beidzies sajukums par to , kuras ģintis kurai dzimtai piederīgas un kuras jāapvieno vai jāsadala . Tāpat kā pārējā sēņu molekulārajā ģenētikā , klasifikācija nav nostabilizējusies un joprojām tiek pastāvīgi mainīta , tomēr bērzlapju gadījumā ģenētika ir vienīgā cerība to kādreiz sakārtot . Dažādi autori bērzlapju ģintī iekļauj vai neiekļauj sugas no ģintīm Cystangium , Gymnomyces , Elasmomyces , Martellia un Macowanites . Apraksts Augļķermeņi : cepurīšu sēnes , lapiņu sēnes , gaļīgi , parasti lietojami pārtikā . Cepurīte : sākumā parasti gandrīz sfēriska ( " podiņš " ) , puslodes vai zvana formā , tad zvanveida un pusapaļa , vēlāk izpletusies , vecumā bieži ieliekta . Maliņa ieritināta vai taisna , plāna , bieži līdz ar lapiņām radiāli svītrota vai rievota , sausā laikā nereti saplaisājusi . Virsmiziņa dažādās krāsās , visbiežāk sarkanā , parasti sausa , parasti viegli novelkama . Lapiņas : daudzveidīgas pēc formām un kontakta veidiem ar kātiņu , parasti biežas , baltas vai retāk dzeltenīgas līdz okerkrāsai , parasti trauslas . Kātiņš : Savienots ar cepurīti tās centrā , parasti cilindrisks un blīvs , reizēm ar nelielu paresninājumu vidū , parasti balts . Mīkstums : balts , blīvs , irdens , uz vecumu var kļūt porains , īpaši kātiņā . Garša vāji maiga vai sīva . Sporas : elipsoīdas , bezkrāsainas , reti gaiši brūnganas , nobirums masā balts līdz tumši okerdzeltenam , ar ornamentu , kas ar Melcera reaģentu iekrāsojas zilgani melnā krāsā ( t.i. ir amiloīdas ) . Bazīdijas , jeb sporas nesošās šūnas , parasti ir nūjas formas un ar četrām sporām bez skavu savienojumiem . Bērzlapēs dažreiz var novērot pienainēm līdzīgas piensulas ( laktiferozās ) hifas , taču tās nav tik bagātīgi sazarotas kā pienainēs un nesasniedz himēniju . Šī tradicionālā atšķirība starp pienaiņu un bērzlapju ģintīm tomēr ir mazāk redzama dažām tropu sugām , kuras atrodas starpstāvoklī . Tāpat pastāv bērzlapju sugas , kurām ir daļējais plīvurs , tādas atrastas , piemēram , Kaukāzā . Izplatība Bērzlapes kopumā ir izplatītas visos kontinentos , izņemot Antarktīdu . Bērzlapju sugas ir ievestas ar kokiem arī ārpus viņu dabiskās izplatības zonām . Latvijā atrastās sugas Latvijā atrasto sugu nosaukumi norādīti pēc LMB gada saraksta ar dažiem Latvijas mikologu gada labojumiem , kas satur apsugu . Cits mikoloģisks avots , " Sēnes.lv " , apgalvo , ka Latvijā atrasts apbērzlapju sugu , kas apliecina , ka klasifikācijas un identifikācijas jautājumi arī Latvijā ir tālu no vienprātības . A. Amoliņš savā gada grāmatā iekļāvabērzlapju sugas . Nozīme Bērzlapes ir ar koku saknēm , reti arī ar augiem mikorizu veidojošas sēnes . Lietošana pārtikā Vairums bērzlapju ir ēdamas ; tomēr lielāko daļu no tām kulināri iesaka iepriekš novārīt . Neliela daļa no bērzlapēm ir ar sīvu piensulu un lietojamas tikai pēc rūpīgas novārīšanas vai tiek atzītas par pilnīgi neēdamām ; viņu sīvums bez neitralizācijas kairina gremošanas traktu un gļotādas tiktāl , ka izsauc saindēšanai līdzīgus simptomus , kā vemšanu . Pie tādām pieder arī ģints tipiskā suga — sīvā bērzlape ( Russula emetica ) , kura , iespējams , satur arī neidentificētu indi , kura izzūd vārot . Dažas bērzlapju sugas ir formāli ēdamas , bet reti tiek lietotas pārtikā nepatīkamās smakas dēļ . Nāvīgi indīgu sugu starp bērzlapēm nav , un tas sēņotājiem ir svarīgi , jo , citējot amerikāņu mikologu Kuo , " ja jūs mežā esat nogriezis vienu sarkanu bērzlapi un nesat mājās to [ ar mikroskopu ] identificēt , tad labāk aizmirstiet par šo ideju " . Mežā uz vietas no zināmajām bērzlapju sugām tikai ap iespējams noteikt daudzmaz ticami . Divas Jaungvinejā atrastas bērzlapju sugas rada halucinogēnu efektu . No citām vietām ziņu par šādām sugām nav . Bērzlapes ir arī ļoti svarīgs un iecienīts sēņodiņu kāpuru barības avots . Tā rezultātā bērzlapes pieder pie sēnēm , kas jau pēc ievākšanas tiek kāpuru sabojātas visātrāk . Atsauces Ārējās saites Mycobank : Partial Russula database Index Fungorum Skatīt arī Bērzlapju dzimta Ēdamās sēnes Bērzlapes Sēņu sistemātika