Edgars Ozols
Edgars Ozols (dzimis 1899. gada 4. aprīlī Priekuļos; miris 1957. gada 23. janvārī) bija latviešu entomologs, bioloģijas zinātņu doktors, profesors.

Dzimis 1899. gada 4. aprīlī Cēsu apriņķī, Priekuļos, skolotāju ģimenē. Beidza Priekuļu pamatskolu un pēc tam Cēsu reālskolu. No 1920. līdz 1928. gadam studēja Latvijas Universitātes matemātikas un dabaszinātņu fakultātē. No 1919. gada strādāja par laborantu Baltijas bioentomoloģiskajā stacijā Priekuļos, bet vēlāk no 1923. līdz 1929. gadam Latvijas augu aizsardzības institūtā. No 1919. līdz 1922. gadam Baltijas bioentomoloģisko staciju vadīja izcilais agronoms, botāniķis un fitopatologs Jānis Bickis, kurš ietekmēja E.Ozola zinātniskā darba turpmākos virzienus. Pievēršanās šai tēmai sekmēja arī skaistā un bagātā Priekuļu apkārtnes daba.

No 1929. līdz 1960. gadam E.Ozols bija Latvijas augu aizsardzības institūta vadītājs un direktors (1960. gadā šī iestāde tika pārdēvēta par Vissavienības augu aizsardzības institūta Baltijas augu aizsardzības staciju). Pēc E. Ozola ierosinājuma un viņa vadībā tika uzcelts jauns Baltijas augu aizsardzības stacijas laboratoriju korpuss.
Līdztekus darbam augu aizsardzībā, no 1944. līdz 1967. gadam E.Ozols strādāja arī LLA Zooloģijas un entomoloģijas katedrā, vispirms par vecāko lektoru, tad par docentu, bet no 1959. gada par profesoru.

Viens no E. Ozola zinātniskās darbības virzieniem bija saistīts ar pielietojamo entomoloģiju. Un tas bija arī cieši saistīts ar darbu Baltijas bioentomoloģiskajā stacijā, Latvijas augu aizsardzības institūtā un vēlāk Vissavienības augu aizsardzības institūta Baltijas augu aizsardzības stacijā. Laikā no 1919. līdz 1961. gadam veiktie pētījumi tika apkopoti monogrāfijā “Lauksaimniecības entomoloģija”. Par šo darbu autors ieguva bioloģijas zinātņu doktora grādu. Monogrāfija pieredzēja trīs izdevumus (1948., 1963. un 1973. gadā) un kalpoja par mācību grāmatu topošajiem lauksaimniecības speciālistiem, kā arī par rokasgrāmatu jau strādājošiem agronomiem. E.Ozols publicēja vairāk nekā 150 zinātnisku darbu par kukaiņiem — kultūraugu kaitēkļiem, to sastāvu, izplatību, ekoloģiju un dažādu apkarošanas paņēmienu ietekmi uz vairošanās dinamiku.

Latvijas un pasaules entomologiem E. Ozols ir labi pazīstams ar saviem pētījumiem par jātnieciņiem (Ichneumonidae) — parazītiskiem plēvspārņiem. Par šo kukaiņu grupu E. Ozols bija publicējis 36 rakstus, savācis apmēram 15000 eksemplāru pētniecības kolekciju, kas pašlaik glabājas LU Zooloģijas muzejā. Latvijā savāktais materiāls deva E. Ozolam iespēju aprakstīt zinātnei 4 jaunas jātnieciņu ģintis un 10 jaunas sugas. Pavisam Latvijas faunā viņš konstatēja 1300 šo kukaiņu sugu. E. Ozols pētījis arī iespēju jātnieciņus izmantot augu kaitēkļu apkarošanai, kā arī pētījis un aprakstījis Igaunijas, Gruzijas un Tālo Austrumu jātnieciņus. Diemžēl viņš nepaspēja apkopot visu savu bagāto materiālu un uzrakstīt aptverošu monogrāfiju par jātnieciņiem. Viņš uzturēja ciešas saites ar tādiem pasaules entomologiem kā H. Taunsu (Townes) ASV, A. Romanu Zviedrijā, J. Ēlki (Oehlke) Vācijā u.c. Arī pats E. Ozols bija labi pazīstams pasaules entomologu aprindās.

1951. gadā E. Ozols dibināja Vissavienības Entomologu biedrības Latvijas nodaļu (tagad Latvijas entomologu biedrība) un līdz 1957. gadam bija tās pirmais priekšsēdētājs. Profesors aktīvi darbojās augstskolu un zinātnisko iestāžu Zinātniskajās padomēs, kā arī piedalījās entomoloģijas un augu aizsardzības kongresos Padomju Savienībā un ārzemēs.

E. Ozols mira 1957. gada 23. janvārī un tika apglabāts Priekuļu kapos. 1958. gadā E. Ozolam tika piešķirts Latvijas PSR Nopelniem bagātā zinātnes darbinieka nosaukums.

Atsauces 

Latvijas entomologi
Edgars Ozols ( dzimis gada aprīlī Priekuļos ; miris gada janvārī ) bija latviešu entomologs , bioloģijas zinātņu doktors , profesors . Dzimis gada aprīlī Cēsu apriņķī , Priekuļos , skolotāju ģimenē . Beidza Priekuļu pamatskolu un pēc tam Cēsu reālskolu . No līdz gadam studēja Latvijas Universitātes matemātikas un dabaszinātņu fakultātē . No gada strādāja par laborantu Baltijas bioentomoloģiskajā stacijā Priekuļos , bet vēlāk no līdz gadam Latvijas augu aizsardzības institūtā . No līdz gadam Baltijas bioentomoloģisko staciju vadīja izcilais agronoms , botāniķis un fitopatologs Jānis Bickis , kurš ietekmēja E.Ozola zinātniskā darba turpmākos virzienus . Pievēršanās šai tēmai sekmēja arī skaistā un bagātā Priekuļu apkārtnes daba . No līdz gadam E.Ozols bija Latvijas augu aizsardzības institūta vadītājs un direktors gadā šī iestāde tika pārdēvēta par Vissavienības augu aizsardzības institūta Baltijas augu aizsardzības staciju ) . Pēc E. Ozola ierosinājuma un viņa vadībā tika uzcelts jauns Baltijas augu aizsardzības stacijas laboratoriju korpuss . Līdztekus darbam augu aizsardzībā , no līdz gadam E.Ozols strādāja arī LLA Zooloģijas un entomoloģijas katedrā , vispirms par vecāko lektoru , tad par docentu , bet no gada par profesoru . Viens no E. Ozola zinātniskās darbības virzieniem bija saistīts ar pielietojamo entomoloģiju . Un tas bija arī cieši saistīts ar darbu Baltijas bioentomoloģiskajā stacijā , Latvijas augu aizsardzības institūtā un vēlāk Vissavienības augu aizsardzības institūta Baltijas augu aizsardzības stacijā . Laikā no līdz gadam veiktie pētījumi tika apkopoti monogrāfijā “ Lauksaimniecības entomoloģija ” . Par šo darbu autors ieguva bioloģijas zinātņu doktora grādu . Monogrāfija pieredzēja trīs izdevumus , un gadā ) un kalpoja par mācību grāmatu topošajiem lauksaimniecības speciālistiem , kā arī par rokasgrāmatu jau strādājošiem agronomiem . E.Ozols publicēja vairāk nekāzinātnisku darbu par kukaiņiem — kultūraugu kaitēkļiem , to sastāvu , izplatību , ekoloģiju un dažādu apkarošanas paņēmienu ietekmi uz vairošanās dinamiku . Latvijas un pasaules entomologiem E. Ozols ir labi pazīstams ar saviem pētījumiem par jātnieciņiem ( Ichneumonidae ) — parazītiskiem plēvspārņiem . Par šo kukaiņu grupu E. Ozols bija publicējisrakstus , savācis apmērameksemplāru pētniecības kolekciju , kas pašlaik glabājas LU Zooloģijas muzejā . Latvijā savāktais materiāls deva E. Ozolam iespēju aprakstīt zinātneijaunas jātnieciņu ģintis unjaunas sugas . Pavisam Latvijas faunā viņš konstatējašo kukaiņu sugu . E. Ozols pētījis arī iespēju jātnieciņus izmantot augu kaitēkļu apkarošanai , kā arī pētījis un aprakstījis Igaunijas , Gruzijas un Tālo Austrumu jātnieciņus . Diemžēl viņš nepaspēja apkopot visu savu bagāto materiālu un uzrakstīt aptverošu monogrāfiju par jātnieciņiem . Viņš uzturēja ciešas saites ar tādiem pasaules entomologiem kā H. Taunsu ( Townes ) ASV , A. Romanu Zviedrijā , J. Ēlki ( Oehlke ) Vācijā u.c. Arī pats E. Ozols bija labi pazīstams pasaules entomologu aprindās . 1951. gadā E. Ozols dibināja Vissavienības Entomologu biedrības Latvijas nodaļu ( tagad Latvijas entomologu biedrība ) un līdz gadam bija tās pirmais priekšsēdētājs . Profesors aktīvi darbojās augstskolu un zinātnisko iestāžu Zinātniskajās padomēs , kā arī piedalījās entomoloģijas un augu aizsardzības kongresos Padomju Savienībā un ārzemēs . E. Ozols mira gada janvārī un tika apglabāts Priekuļu kapos . gadā E. Ozolam tika piešķirts Latvijas PSR Nopelniem bagātā zinātnes darbinieka nosaukums . Atsauces Latvijas entomologi