Kendziro Tokutomi
Kendziro Tokutomi (; dzimis , miris ) bija japāņu rakstnieks un filozofs. Viņš rakstīja romānus ar īsto vārdu vai Rokas Tokutomi () pseidonīmu, un par viņa pazīstamāko darbu kļuva 1899. gadā sarakstītais romāns „Dzeguze“.

Tokutomi dzimis Minamatā, Kjusju salas dienvidos, samuraju ģimenē. Viņš bija žurnālista un vēsturnieka Tokutomi Soho jaunākais brālis. 1885. gadā viņš 17 gadu vecumā pievērsās kristietībai un pārcēlās uz Imabari Šikoku salā, kur dzīvoja kopā ar arī no samuraju ģimenes nākušo kristiešu misionāru Siro Sokabi un bija mācītāja Tokio Jokojas students. Šeit viņš arī ieguva iesauku „Roka“. Vēlāk viņš apmeklēja Dosisas skolu (mūsdienās prestižu universitāti) Tokijā, tomēr to nepabeidza, jo devās pie vecākā brāļa strādāt tam piederošajā izdevniecībā par tulku un korektoru.

Viņš rakstīja avīzēm, kas piederēja viņa vecākajam brālim Soho, līdz tika publicēts romāns „Dzeguze“ un viņš kļuva pietiekami pazīstams, lai varētu patstāvīgi nopelnīt iztiku kā rakstnieks. No 1904. līdz 1918. gadam romāns tika tulkots 15 valodās, kļūdams par vienu no pirmajiem japāņu darbiem, kas plaši tulkoti starptautiski.

1903. gadā Kendziro nonāca konfliktā ar Soho, jo tas bija novērsies no liberāldemokrātiskajām idejām un kļuvis par nacionālistu. Viņš publiski pārtrauca attiecības ar brāļa izdevniecību. Ap to laiku viņu aizrāva vācu dzejnieks Johans Gēte un krievu rakstnieks Ļevs Tolstojs. 1906. gadā, apmeklējot Palestīnu un Eiropu, Kendziro Tokutomi tikās ar Tolstoju un iedvesmojās pēc viņa parauga pārcelties uz laukiem. Kopā ar sievu Tokutomi nopirka fermu Setagajā (tagad Tokijas robežās) un sāka nodarboties ar lauksaimniecību. Lielā mērā viņš tolaik bija caur Tolstoju pārņēmis kristīgā anarhisma idejas.

No 1907. gada 27. februāra līdz savai nāvei viņš dzīvoja mājā Musasino (tagad Setagajas rajonā Tokijā).

Tokutomi nomira 1927. gada 18. septembrī Ikaho pilsētiņā Gummas prefektūrā netālu no Tokijas no sirds slimības, nākamajā dienā pēc samierināšanās ar brāli Soho.

Pēc viņa sievas nāves 1947. gadā zemes īpašums tika uzdāvināts Tokijas pilsētai, lai to izmantotu kā parku. Viņam par godu parks tika nosaukts par Rokas Kosjunenu. Tokutomi un Tolstoja sarakste kopā ar citiem priekšmetiem ir izstādīta mazā muzejā, kas atrodas Rokas Kosjunena parkā.

Pazīstamākie darbi 

 1899. Dzeguze (Hototogisu, 不如帰).
 1900. Daba un dzīve (Shizen to Jinsei, 自然と人生).
 1901. Atmiņas (Omoide-no ki, 思出の記).
 1913. Sliekas nieki (Mimizu no tawagoto, みみずのたはこと).
 1925. Fudzi (Fuji, 富士山).

Dzeguze 
„Nami-Ko“ jeb „Dzeguze“ ir traģisks stāsts par mīlestību un ziedošanos caur slimību, karu, apspiešanu un sieviešu atriebību. Astoņpadsmitgadīgā Nami Kataoka cerēja, ka viņas laulība ar baronu Takeo Kavašimu atnesīs brīvību no viņas valdonīgās pamātes. Taču pāra laimi sabojā viņas tuberkuloze, vīramātes greizsirdība un Čidživas, viņas vīra māsīcas un vienlaikus viņas pašas vīlušās pielūdzējas, intrigas. Takeo jūras kara flotes karjera viņam ilgu laiku neļauj būt mājās, un, kad starp Japānu un Ķīnu sākas karš (1894. gadā), viņa māte izmanto dēla prombūtni, lai izjauktu laulību, nosūtot Nami atpakaļ pie viņas tēva, ģenerāļa Kataokas. Neskatoties uz mīlestību pret Nami, Takeo, kurš ir bezbailīgs un apņēmīgs kaujas apstākļos, ir svārstīgs un šķietami bezpalīdzīgs pret savas mātes iejaukšanos. Uz mīlas stāsta fona romāns ir pārdomas par sieviešu sistēmisko apspiešanu — pat turīgo slāņu vidū —, kā arī kontrastu starp tradicionālajām samuraju vērtībām un topošajām komerciālajām interesēm, kā arī par japāņu nacionālisma atmodu, kas notiek militārās ekspansijas veidā.

Attēli

Atsauces

Ārējās saites 

Japānas rakstnieki
Kendziro Tokutomi ( ; dzimis , miris ) bija japāņu rakstnieks un filozofs . Viņš rakstīja romānus ar īsto vārdu vai Rokas Tokutomi ( ) pseidonīmu , un par viņa pazīstamāko darbu kļuva gadā sarakstītais romāns „ Dzeguze “ . Tokutomi dzimis Minamatā , Kjusju salas dienvidos , samuraju ģimenē . Viņš bija žurnālista un vēsturnieka Tokutomi Soho jaunākais brālis . gadā viņšgadu vecumā pievērsās kristietībai un pārcēlās uz Imabari Šikoku salā , kur dzīvoja kopā ar arī no samuraju ģimenes nākušo kristiešu misionāru Siro Sokabi un bija mācītāja Tokio Jokojas students . Šeit viņš arī ieguva iesauku „ Roka “ . Vēlāk viņš apmeklēja Dosisas skolu ( mūsdienās prestižu universitāti ) Tokijā , tomēr to nepabeidza , jo devās pie vecākā brāļa strādāt tam piederošajā izdevniecībā par tulku un korektoru . Viņš rakstīja avīzēm , kas piederēja viņa vecākajam brālim Soho , līdz tika publicēts romāns „ Dzeguze “ un viņš kļuva pietiekami pazīstams , lai varētu patstāvīgi nopelnīt iztiku kā rakstnieks . No līdz gadam romāns tika tulkotsvalodās , kļūdams par vienu no pirmajiem japāņu darbiem , kas plaši tulkoti starptautiski . 1903. gadā Kendziro nonāca konfliktā ar Soho , jo tas bija novērsies no liberāldemokrātiskajām idejām un kļuvis par nacionālistu . Viņš publiski pārtrauca attiecības ar brāļa izdevniecību . Ap to laiku viņu aizrāva vācu dzejnieks Johans Gēte un krievu rakstnieks Ļevs Tolstojs . gadā , apmeklējot Palestīnu un Eiropu , Kendziro Tokutomi tikās ar Tolstoju un iedvesmojās pēc viņa parauga pārcelties uz laukiem . Kopā ar sievu Tokutomi nopirka fermu Setagajā ( tagad Tokijas robežās ) un sāka nodarboties ar lauksaimniecību . Lielā mērā viņš tolaik bija caur Tolstoju pārņēmis kristīgā anarhisma idejas . No gada februāra līdz savai nāvei viņš dzīvoja mājā Musasino ( tagad Setagajas rajonā Tokijā ) . Tokutomi nomira gada septembrī Ikaho pilsētiņā Gummas prefektūrā netālu no Tokijas no sirds slimības , nākamajā dienā pēc samierināšanās ar brāli Soho . Pēc viņa sievas nāves gadā zemes īpašums tika uzdāvināts Tokijas pilsētai , lai to izmantotu kā parku . Viņam par godu parks tika nosaukts par Rokas Kosjunenu . Tokutomi un Tolstoja sarakste kopā ar citiem priekšmetiem ir izstādīta mazā muzejā , kas atrodas Rokas Kosjunena parkā . Pazīstamākie darbi Dzeguze ( Hototogisu , 不如帰 ) . Daba un dzīve ( Shizen to Jinsei , 自然と人生 ) . Atmiņas ( Omoide-no ki , 思出の記 ) . Sliekas nieki ( Mimizu no tawagoto , みみずのたはこと ) . Fudzi ( Fuji , 富士山 ) . Dzeguze „ Nami-Ko “ jeb „ Dzeguze “ ir traģisks stāsts par mīlestību un ziedošanos caur slimību , karu , apspiešanu un sieviešu atriebību . Astoņpadsmitgadīgā Nami Kataoka cerēja , ka viņas laulība ar baronu Takeo Kavašimu atnesīs brīvību no viņas valdonīgās pamātes . Taču pāra laimi sabojā viņas tuberkuloze , vīramātes greizsirdība un Čidživas , viņas vīra māsīcas un vienlaikus viņas pašas vīlušās pielūdzējas , intrigas . Takeo jūras kara flotes karjera viņam ilgu laiku neļauj būt mājās , un , kad starp Japānu un Ķīnu sākas karš gadā ) , viņa māte izmanto dēla prombūtni , lai izjauktu laulību , nosūtot Nami atpakaļ pie viņas tēva , ģenerāļa Kataokas . Neskatoties uz mīlestību pret Nami , Takeo , kurš ir bezbailīgs un apņēmīgs kaujas apstākļos , ir svārstīgs un šķietami bezpalīdzīgs pret savas mātes iejaukšanos . Uz mīlas stāsta fona romāns ir pārdomas par sieviešu sistēmisko apspiešanu — pat turīgo slāņu vidū — , kā arī kontrastu starp tradicionālajām samuraju vērtībām un topošajām komerciālajām interesēm , kā arī par japāņu nacionālisma atmodu , kas notiek militārās ekspansijas veidā . Attēli Atsauces Ārējās saites Japānas rakstnieki