Valkas vēsture
Valkas vēsture aptver laika periodu kopš Valkas dibināšanas senā tirdzniecības ceļu krustpunktā pie Tālavas un Ugaunijas robežas. Livonijas Konfederācijas laikā viena no Livonijas landtāgu sanākšanas vietām. Pēc Latvijas—Igaunijas robežas novilkšanas 1920. gadā sadalīta divās pilsētās.

Līdz sadalīšanai  

Pirmās ziņas par Valku (tolaik Pedeli) atrodamas 1286. gada Rīgas parādu grāmatās. Viduslaikos Valka atradās izdevīgu satiksmes ceļu tuvumā pie Livonijas ordeņa valsts un Tērbatas bīskapijas robežas, netālu no Livonijas ordeņa Lugažu pils. 1419. gadā Rīgas arhibīskaps Johans VI Ambundi panāca Livonijas Konfederācijas landtāgu regulāru sasaukšanu Valkā. Līdz ar to Valka ir uzskatāma par Baltijas parlamentārisma šūpuli 15. gadsimtā. 
1577. gada Rusova Livonijas hronikas sadaļā par Livonijas ģeogrāfiju un 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā Valka nav pieminēta. Pēc Livonijas hercogistes izveides tā nonāca Polijas—Lietuvas ūnijas pārvaldē, kas jau 1584. gadā Valkai piešķīra pilsētas tiesības.

1627. gadā Poļu—zviedru kara laikā Valku tik ļoti nopostīja, ka dzīvi palika tikai četri iedzīvotāji. Pēc kara Valka nonāca Zviedru Vidzemes sastāvā. Valkas pilsētā redzams plašs un lēzens pacēlums, kurā uzcelts ūdenstornis, kādreiz tas bija Karātavu kalns. Nosaukums saglabājies no zviedru laikiem, kad paugurā stāvēja karātavas. 1721. gadā, pēc Ziemeļu kara, Valka nonāca Krievijas Impērijas pārziņā. 1849. gadā no Valmieras uz Valku pārcēla Vidzemes skolotāju semināru. 1886. gadā atklāja dzelzceļa līniju Rīga—Pleskava, bet 1887. gadā izbūvēja tās atzaru Valka—Tērbata. 1896. gadā atklāja šaursliežu dzelzceļa līniju Valka—Rūjiena—Pērnava, ko 1903. gadā savienoja ar dzelzceļa līniju Valka—Pļaviņas.

1917. gada 2. decembrī Valkā Latviešu Pagaidu Nacionālā padome pieņēma deklarāciju par Latvijas autonomiju, kurā tika oficiāli pasludināts, ka Latvija ir autonoma valstsvienība, kurā ietilpst Vidzeme, Kurzeme un Latgale.

Pēc Februāra revolūcijas, kad 1917. gada 12. aprīlī Krievijas Pagaidu valdība atļāva pievienot pārsvarā Vidzemes guberņas igauņu apdzīvotos Tērbatas, Pērnavas un Sāmsalas apriņķus Igaunijas guberņai, etniski neviendabīgā Valkas pilsēta palika Vidzemes guberņas latviešu daļā un pēc Oktobra revolūcijas šeit tika izveidotas t.s. Iskolata Latvijas pārvaldes iestādes. 1918. gada 12. februārī Valku okupēja Vācijas Impērijas karaspēks, bet 1918. gada decembrī Sarkanā armija. Latvijas brīvības cīņu laikā, pēc Paju kaujas 1919. gada 31. janvārī Valku atbrīvoja Igaunijas karaspēks.

Pēc karadarbības beigām un politiskās situācijas stabilizācijas Igaunijas valdība pieprasīja Valkas pilsētu iekļaut savas valsts teritorijā, tā kā etniskā dalījuma princips šajā gadījumā nebija viennozīmīgs, bet Igaunijas valdība par savu ieguldījumu brīvības cīņās vēlējās saņemt noteiktu pateicību. Starpvalstu sarunās par vidutāju tika pieaicināts angļu pulkvedis S. Dž. Talents. Abu valstu robeža tika nosprausta pa nelielo Varžupīti, kā rezultātā igauņu pusē nonāca pilsētas vēsturiskais un saimnieciskais centrs, tai skaitā rātsnams, ģimnāzija, dzelzceļa stacija, u.c. sabiedriski nozīmīgas ēkas, kamēr Latvija ieguva vien pilsētas dienvidu nomali ar 142, pārsvarā vienstāvu, dzīvojamām ēkām.

Nesadalītās Valkas senās celtnes

Jaunas pilsētas izveide  

Pilsētas sadalīšanas rezultātā no Valkas Igaunijas daļas uz bijušo priekšpilsētu, kas tagad atradās Latvijas Republikas teritorijā pārcēlās 2500 latviešu, bet pati priekšpilsēta saskaņā ar Ministru kabineta 1920. gada 22. novembra rīkojumu ieguva patstāvīgas pilsētas statusu un tika nosaukta par Valku.
Pilsētas normālai funkcionēšanai nepieciešamās pārvaldes un sabiedriskās ēkas faktiski bija jāuzceļ no jauna, vienlaikus bija jārisina jautājums par no igauņu Valgas pārnākušo latviešu izmitināšanu.

Latvijas Republikas 20 neatkarības gados Valka kā patstāvīga administratīva vienība jau bija nostiprinājusies, taču līdz ar padomju okupāciju abas pilsētas atkal saplūda vienotā organismā, neskatoties uz to, ka atsevišķās pārvaldes un pilsētu nosaukumi tika saglabāti.

1991. gadā, sabrūkot Padomju Savienībai, tika atjaunota Igaunijas-Latvijas valsts robeža, tai skaitā arī robeža starp Valku un Valgu. 2007. gadā Latvija un Igaunija pievienojās Šengenas līgumam, kā rezultātā robežkontroles un robežpārejas punkti atkal tika likvidēti un abas pilsētas faktiski kļuva par vienotu urbānu teritoriju ar divām atsevišķām pašpārvaldēm divās atsevišķās valstīs.

Skatīt arī 
 Valga

Atsauces 

Valka
Latvijas pilsētu vēsture
Valkas vēsture aptver laika periodu kopš Valkas dibināšanas senā tirdzniecības ceļu krustpunktā pie Tālavas un Ugaunijas robežas . Livonijas Konfederācijas laikā viena no Livonijas landtāgu sanākšanas vietām . Pēc Latvijas — Igaunijas robežas novilkšanas gadā sadalīta divās pilsētās . Līdz sadalīšanai Pirmās ziņas par Valku ( tolaik Pedeli ) atrodamas gada Rīgas parādu grāmatās . Viduslaikos Valka atradās izdevīgu satiksmes ceļu tuvumā pie Livonijas ordeņa valsts un Tērbatas bīskapijas robežas , netālu no Livonijas ordeņa Lugažu pils. gadā Rīgas arhibīskaps Johans VI Ambundi panāca Livonijas Konfederācijas landtāgu regulāru sasaukšanu Valkā . Līdz ar to Valka ir uzskatāma par Baltijas parlamentārisma šūpuli gadsimtā . 1577. gada Rusova Livonijas hronikas sadaļā par Livonijas ģeogrāfiju un gada Jamas Zapoļskas miera līgumā Valka nav pieminēta . Pēc Livonijas hercogistes izveides tā nonāca Polijas —Lietuvas ūnijas pārvaldē , kas jau gadā Valkai piešķīra pilsētas tiesības . 1627. gadā Poļu — zviedru kara laikā Valku tik ļoti nopostīja , ka dzīvi palika tikai četri iedzīvotāji . Pēc kara Valka nonāca Zviedru Vidzemes sastāvā . Valkas pilsētā redzams plašs un lēzens pacēlums , kurā uzcelts ūdenstornis , kādreiz tas bija Karātavu kalns . Nosaukums saglabājies no zviedru laikiem , kad paugurā stāvēja karātavas . gadā , pēc Ziemeļu kara , Valka nonāca Krievijas Impērijas pārziņā . gadā no Valmieras uz Valku pārcēla Vidzemes skolotāju semināru . gadā atklāja dzelzceļa līniju Rīga —Pleskava , bet gadā izbūvēja tās atzaru Valka —Tērbata . gadā atklāja šaursliežu dzelzceļa līniju Valka — Rūjiena —Pērnava , ko gadā savienoja ar dzelzceļa līniju Valka —Pļaviņas . 1917. gada decembrī Valkā Latviešu Pagaidu Nacionālā padome pieņēma deklarāciju par Latvijas autonomiju , kurā tika oficiāli pasludināts , ka Latvija ir autonoma valstsvienība , kurā ietilpst Vidzeme , Kurzeme un Latgale . Pēc Februāra revolūcijas , kad gada aprīlī Krievijas Pagaidu valdība atļāva pievienot pārsvarā Vidzemes guberņas igauņu apdzīvotos Tērbatas , Pērnavas un Sāmsalas apriņķus Igaunijas guberņai , etniski neviendabīgā Valkas pilsēta palika Vidzemes guberņas latviešu daļā un pēc Oktobra revolūcijas šeit tika izveidotas t.s. Iskolata Latvijas pārvaldes iestādes . gada februārī Valku okupēja Vācijas Impērijas karaspēks , bet gada decembrī Sarkanā armija . Latvijas brīvības cīņu laikā , pēc Paju kaujas gada janvārī Valku atbrīvoja Igaunijas karaspēks . Pēc karadarbības beigām un politiskās situācijas stabilizācijas Igaunijas valdība pieprasīja Valkas pilsētu iekļaut savas valsts teritorijā , tā kā etniskā dalījuma princips šajā gadījumā nebija viennozīmīgs , bet Igaunijas valdība par savu ieguldījumu brīvības cīņās vēlējās saņemt noteiktu pateicību . Starpvalstu sarunās par vidutāju tika pieaicināts angļu pulkvedis S. Dž. Talents . Abu valstu robeža tika nosprausta pa nelielo Varžupīti , kā rezultātā igauņu pusē nonāca pilsētas vēsturiskais un saimnieciskais centrs , tai skaitā rātsnams , ģimnāzija , dzelzceļa stacija , u.c. sabiedriski nozīmīgas ēkas , kamēr Latvija ieguva vien pilsētas dienvidu nomali ar pārsvarā vienstāvu , dzīvojamām ēkām . Nesadalītās Valkas senās celtnes Jaunas pilsētas izveide Pilsētas sadalīšanas rezultātā no Valkas Igaunijas daļas uz bijušo priekšpilsētu , kas tagad atradās Latvijas Republikas teritorijā pārcēlāslatviešu , bet pati priekšpilsēta saskaņā ar Ministru kabineta gada novembra rīkojumu ieguva patstāvīgas pilsētas statusu un tika nosaukta par Valku . Pilsētas normālai funkcionēšanai nepieciešamās pārvaldes un sabiedriskās ēkas faktiski bija jāuzceļ no jauna , vienlaikus bija jārisina jautājums par no igauņu Valgas pārnākušo latviešu izmitināšanu . Latvijas Republikasneatkarības gados Valka kā patstāvīga administratīva vienība jau bija nostiprinājusies , taču līdz ar padomju okupāciju abas pilsētas atkal saplūda vienotā organismā , neskatoties uz to , ka atsevišķās pārvaldes un pilsētu nosaukumi tika saglabāti . 1991. gadā , sabrūkot Padomju Savienībai , tika atjaunota Igaunijas-Latvijas valsts robeža , tai skaitā arī robeža starp Valku un Valgu . gadā Latvija un Igaunija pievienojās Šengenas līgumam , kā rezultātā robežkontroles un robežpārejas punkti atkal tika likvidēti un abas pilsētas faktiski kļuva par vienotu urbānu teritoriju ar divām atsevišķām pašpārvaldēm divās atsevišķās valstīs . Skatīt arī Valga Atsauces Valka Latvijas pilsētu vēsture