Parastais sorgo
Parastais sorgo (Sorghum bicolor), kuru nereti sauc ģints vārdā vienkārši par sorgo, ir graudzāļu dzimtas suga. Sorgo izcelsmes vieta ir Āfrika, un tā ir mākslīgas kultivācijas rezultātā veidojusies suga. Dabiskais sorgo ir visas citas sorgo ģints sugas, skaitā ap 25.

Parastais sorgo normāli ir viengadīgs, taču dažas šķirnes ir daudzgadīgas. Augi izaug no 0,6 līdz pat 4,5 metriem augsti, sakņu sistēma sasniedz līdz 2 m dziļumu. Graudi ir mazi, diametrā no 2 līdz 4 mm. Pastāv saldās sorgo šķirnes, kuras galvenokārt audzē lopbarībai, sīrupa un etanola ražošanai; tās ir augstākas nekā graudus ražojošās.

Sorgo graudus var lietot tikai pēc tam, kad noņemts nesagremojamais apvalks. Senākos laikos vienīgais veids, kā to izdarīt, bija sagrūst graudus piestā, un šo metodi joprojām lieto mazattīstītajos reģionos.

Audzēšana 

Ir arheoloģiskas liecības par sorgo lietošanu Nīlas augštecē jau pirms 10 000 gadiem, taču tolaik tas bijis vēl savvaļas sorgo.

Pirmie dati par sorgo audzēšanu nosauc laiku pirms 7—9 tūkstošiem gadu Nigēras upes ielejā. Citi dati ir no Etiopijas un attiecas uz laiku pirms 5—6 tūkstošiem gadu. Selekcijas rezultātā tika izveidotas šķirnes, un uzlabotās šķirnes sākas audzēt arī Indijā (ap 1500.—1000. gadu p.m.ē.), Tuvajos Austrumos (900.—700. gadā p.m.ē.), Tālajos Austrumos (ap 400. gadu). 19. un 20. gadsimta mijā sorgo tika ieviests arī Amerikā, lai gan pirmoreiz tas tur ievests jau 18. gadsimtā. Sorgo kļuvis par cilvēkam piekto svarīgāko labības kultūru pēc rīsiem, kviešiem, kukurūzas un miežiem, un tā globālā produkcija 2019. gadā bija 57,9 miljoni tonnu.

Sorgo aug plašā temperatūru diapazonā, lielā augstumā un zemas kvalitātes vai toksiskās augsnēs, un tas labi pārcieš sausuma periodus un karstumu. Vairākas iezīmes padara to par vienu no sausumizturīgākajām kultūrām: liela sakņu un lapu virsmas laukuma attiecība, lapu saritināšana sausuma laikā, lai samazinātu iztvaikošanu, vaskaina kārtiņa uz lapām un C4 tipa oglekļa fotosintēze, kura prasa tikai trešdaļu ūdens daudzuma, kas nepieciešams augiem ar C3 tipa fotosintēzi, bet prasa lielāku insolāciju. Par ideālo sorgo augšanas temperatūru uzskata ap +30°C, pie +15°C tā augšana praktiski apstājas. Saldajām šķirnēm vēlamas kaļķainas augsnes.

Botāniķi parastā sorgo šķirnes iedala piecās rasēs:
 durra, kas izplatīta Indijā;
 guinea, Rietumāfrikas mitrumu mīloša šķirne;
 caudatum, ko audzē Etiopijā un Čada ezera apkaimē;
 kafir, īpaši sausumizturīgas, audzē g.k. Dienvidāfrikā;
 bicolor, visplašāk audzējamās.

2019. gadā vislielākā sorgo raža miljonos tonnu tika ievākta šādās 10 zemēs:
 ASV — 8,7
 Nigērija — 6,7
 Etiopija — 5,3
 Meksika — 4,4
 Sudāna — 3,7
 Ķīna — 3,6
 Indija — 3,5
 Brazīlija — 2,7
 Burkinafaso — 1,9
 Nigēra — 1,9

Barības vielas 

100 g sorgo satur:
 9,2 g ūdens;
 11,3 g olbaltumvielu, tostarp: triptofānu — 124 mg, lizīnu — 229 mg, metionīnu — 169 mg, fenilalanīnu — 546 mg, treonīnu — 346 mg, valīnu — 561 mg, leicīnu — 1491 mg un izoleicīnu — 433 mg;
 3,3 g tauku, ieskaitot: linolskābi — 1305 mg, oleīnskābi — 964 mg un palmitīnskābi — 407 mg;
 74,6 g ogļhidrātu, galvenokārt cietes, kas parasti satur 70-80% amilopektīna un 20-30% amilozes, bet ir veidi, kas satur 100% amilopektīnu, un citi, kas satur līdz 62% amilozes;
 minerālvielas: Ca — 28 mg, P — 287 mg, Fe — 4,4 mg;
 vitamīni: B1 vitamīns 0,24 mg, B2 vitamīns 0,14 mg, B3 vitamīns 2,9 mg. C vitamīna praktiski nav.
Sorgo graudi nesatur glutēnu. Daļa olbaltumvielu ir nesagremojami prolamīni, faktiski sagremojamie proteīni veido 8–9%. Tajos esošais tanīna daudzums ietekmē arī sorgo graudu uzturvērtību. Ir tādas šķirnes, kurās ir maz vai nav tanīna, jeb baltās sorgo, kuru uzturvērtība ir augstāka nekā kukurūzai. Ir arī tādas šķirnes ar augstu tanīna saturu, ko sauc par brūnajām sorgo, kuru uzturvērtība ir mazāka. Tomēr arī brūnās sorgo šķirnes tiek audzētas, īpaši Āfrikā, jo tās ir izturīgākas pret kukaiņiem, sēnīšu slimībām un putniem. Viņu kodolu lobīšana un blanšēšana vai mērcēšana ievērojami samazina tanīnu daudzumu tajos.

Pielietojums 

Sorgo graudus izmanto kā cilvēku pārtiku, kā arī dzērienu, dzīvnieku barības un bioetanola pagatavošanai. Sorgo graudiem ir augsta barības vērtība, salīdzinot ar citām lielākajām graudaugu kultūrām. Salīdzinājumā ar kukurūzu tas ir bagātāks ar olbaltumvielām, bet nabadzīgāks ar taukiem.

Kulinārija 

Daudzviet Āzijā un Āfrikā sorgo graudus izmanto maizes ražošanai, kas ir daudzu kultūru pamatēdiens. Graudus var arī karsēt līdzīgi popkornam.

Indijā sorgo ir viens no galvenajiem uztura avotiem Radžastānā un Dekānas plato štatos Maharaštrā, Karnatakā un Telanganā. No šiem graudiem tiek gatavota indiešu maize ar nosaukumiem bhakri, džovarroti vai džoladaroti (roti — "maize"). Vairāk kā 70% Indijā izaudzētā sorgo tiek lietots maizes — roti gatavošanai.

Tunisijā, kur to sauc par droo, tiek gatavots tradicionāls krēmveida ēdiens ar maltu sorgo graudu pulveri, pienu un cukuru. Šis ēdiens tur ir parasta brokastu maltīte, kas tiek patērēta g.k. ziemas mēnešos.

Centrālamerikas tortiljas dažreiz tiek gatavotas, izmantojot sorgo. Lai gan kukurūza ir tradicionālais pamats tortilju gatavošanai, reizēm to aizstāj ar sorgo, īpaši Hondurasā.

Saldais sorgo sīrups dažās ASV daļās tiek saukts par melasi, lai gan tā nav īstā melase.

Alkohola ražošana 

Ķīnā sorgo tiek saukts par gaoļanu (高粱), un to fermentē un destilē, lai iegūtu dzērienu baidzju (白酒). Vairākās Āfrikas valstīs tradicionālā tumšā alus pagatavošanai izmanto gan sarkano (brūno), gan balto šķirņu sorgo. Sarkanie sorgo piešķir alum sārti brūnu krāsu.

Bioetanols 

Austrālijā, Dienvidamerikā un ASV sorgo graudus galvenokārt izmanto lopbarībai un arvien vairāk etanola rūpnīcās. Saldo sorgo šķirņu kātus izmanto biodegvielas ražošanai, izspiežot sulu un pēc tam fermentējot to etanolā.

Citi izmantošanas veidi 
Sorgo izmanto arī slotu izgatavošanai, no presētiem kātiņiem gatavo dekoratīvus paneļus.

Sorgo laukus lieto arī kā ganības, tomēr dzīvniekiem nav tik viegli sagremot nelobītu sorgo kā kukurūzu, tādēļ kā lopbarību sorgo parasti lieto pēc apstrādes, viens no kuras veidiem ir tvaicēšana.

Atsauces 

Labība
Sorgo
Parastais sorgo ( Sorghum bicolor ) , kuru nereti sauc ģints vārdā vienkārši par sorgo , ir graudzāļu dzimtas suga . Sorgo izcelsmes vieta ir Āfrika , un tā ir mākslīgas kultivācijas rezultātā veidojusies suga . Dabiskais sorgo ir visas citas sorgo ģints sugas , skaitā ap Parastais sorgo normāli ir viengadīgs , taču dažas šķirnes ir daudzgadīgas . Augi izaug no6 līdz pat5 metriem augsti , sakņu sistēma sasniedz līdzm dziļumu . Graudi ir mazi , diametrā nolīdzmm . Pastāv saldās sorgo šķirnes , kuras galvenokārt audzē lopbarībai , sīrupa un etanola ražošanai ; tās ir augstākas nekā graudus ražojošās . Sorgo graudus var lietot tikai pēc tam , kad noņemts nesagremojamais apvalks . Senākos laikos vienīgais veids , kā to izdarīt , bija sagrūst graudus piestā , un šo metodi joprojām lieto mazattīstītajos reģionos . Audzēšana Ir arheoloģiskas liecības par sorgo lietošanu Nīlas augštecē jau pirms 000 gadiem , taču tolaik tas bijis vēl savvaļas sorgo . Pirmie dati par sorgo audzēšanu nosauc laiku pirms9 tūkstošiem gadu Nigēras upes ielejā . Citi dati ir no Etiopijas un attiecas uz laiku pirms6 tūkstošiem gadu . Selekcijas rezultātā tika izveidotas šķirnes , un uzlabotās šķirnes sākas audzēt arī Indijā ( ap—1000. gadu p. m.ē. ) , Tuvajos Austrumos —700. gadā p. m.ē. ) , Tālajos Austrumos ( ap gadu ) . un gadsimta mijā sorgo tika ieviests arī Amerikā , lai gan pirmoreiz tas tur ievests jau gadsimtā . Sorgo kļuvis par cilvēkam piekto svarīgāko labības kultūru pēc rīsiem , kviešiem , kukurūzas un miežiem , un tā globālā produkcija gadā bija9 miljoni tonnu . Sorgo aug plašā temperatūru diapazonā , lielā augstumā un zemas kvalitātes vai toksiskās augsnēs , un tas labi pārcieš sausuma periodus un karstumu . Vairākas iezīmes padara to par vienu no sausumizturīgākajām kultūrām : liela sakņu un lapu virsmas laukuma attiecība , lapu saritināšana sausuma laikā , lai samazinātu iztvaikošanu , vaskaina kārtiņa uz lapām un C4 tipa oglekļa fotosintēze , kura prasa tikai trešdaļu ūdens daudzuma , kas nepieciešams augiem ar C3 tipa fotosintēzi , bet prasa lielāku insolāciju . Par ideālo sorgo augšanas temperatūru uzskata ap + 30 ° C , pie +15 ° C tā augšana praktiski apstājas . Saldajām šķirnēm vēlamas kaļķainas augsnes . Botāniķi parastā sorgo šķirnes iedala piecās rasēs : durra , kas izplatīta Indijā ; guinea , Rietumāfrikas mitrumu mīloša šķirne ; caudatum , ko audzē Etiopijā un Čada ezera apkaimē ; kafir , īpaši sausumizturīgas , audzē g. k . Dienvidāfrikā ; bicolor , visplašāk audzējamās . 2019. gadā vislielākā sorgo raža miljonos tonnu tika ievākta šādāszemēs : ASV — 7 Nigērija — 7 Etiopija — 3 Meksika — 4 Sudāna — 7 Ķīna — 6 Indija — 5 Brazīlija — 7 Burkinafaso — 9 Nigēra — 9 Barības vielas 100 g sorgo satur : 2 g ūdens ; 3 g olbaltumvielu , tostarp : triptofānu — mg , lizīnu — mg , metionīnu — mg , fenilalanīnu — mg , treonīnu — mg , valīnu — mg , leicīnu — mg un izoleicīnu — mg ; 3 g tauku , ieskaitot : linolskābi — mg , oleīnskābi — mg un palmitīnskābi — mg ; 6 g ogļhidrātu , galvenokārt cietes , kas parasti satur amilopektīna un amilozes , bet ir veidi , kas satur amilopektīnu , un citi , kas satur līdz amilozes ; minerālvielas : Ca — mg , P — mg , Fe — 4 mg ; vitamīni : B1 vitamīns24 mg , B2 vitamīns14 mg , B3 vitamīns9 mg. C vitamīna praktiski nav . Sorgo graudi nesatur glutēnu . Daļa olbaltumvielu ir nesagremojami prolamīni , faktiski sagremojamie proteīni veido9 % . Tajos esošais tanīna daudzums ietekmē arī sorgo graudu uzturvērtību . Ir tādas šķirnes , kurās ir maz vai nav tanīna , jeb baltās sorgo , kuru uzturvērtība ir augstāka nekā kukurūzai . Ir arī tādas šķirnes ar augstu tanīna saturu , ko sauc par brūnajām sorgo , kuru uzturvērtība ir mazāka . Tomēr arī brūnās sorgo šķirnes tiek audzētas , īpaši Āfrikā , jo tās ir izturīgākas pret kukaiņiem , sēnīšu slimībām un putniem . Viņu kodolu lobīšana un blanšēšana vai mērcēšana ievērojami samazina tanīnu daudzumu tajos . Pielietojums Sorgo graudus izmanto kā cilvēku pārtiku , kā arī dzērienu , dzīvnieku barības un bioetanola pagatavošanai . Sorgo graudiem ir augsta barības vērtība , salīdzinot ar citām lielākajām graudaugu kultūrām . Salīdzinājumā ar kukurūzu tas ir bagātāks ar olbaltumvielām , bet nabadzīgāks ar taukiem . Kulinārija Daudzviet Āzijā un Āfrikā sorgo graudus izmanto maizes ražošanai , kas ir daudzu kultūru pamatēdiens . Graudus var arī karsēt līdzīgi popkornam . Indijā sorgo ir viens no galvenajiem uztura avotiem Radžastānā un Dekānas plato štatos Maharaštrā , Karnatakā un Telanganā . No šiem graudiem tiek gatavota indiešu maize ar nosaukumiem bhakri , džovarroti vai džoladaroti ( roti — " maize " ) . Vairāk kā Indijā izaudzētā sorgo tiek lietots maizes — roti gatavošanai . Tunisijā , kur to sauc par droo , tiek gatavots tradicionāls krēmveida ēdiens ar maltu sorgo graudu pulveri , pienu un cukuru . Šis ēdiens tur ir parasta brokastu maltīte , kas tiek patērēta g. k. ziemas mēnešos . Centrālamerikas tortiljas dažreiz tiek gatavotas , izmantojot sorgo . Lai gan kukurūza ir tradicionālais pamats tortilju gatavošanai , reizēm to aizstāj ar sorgo , īpaši Hondurasā . Saldais sorgo sīrups dažās ASV daļās tiek saukts par melasi , lai gan tā nav īstā melase . Alkohola ražošana Ķīnā sorgo tiek saukts par gaoļanu ( 高粱 ) , un to fermentē un destilē , lai iegūtu dzērienu baidzju ( 白酒 ) . Vairākās Āfrikas valstīs tradicionālā tumšā alus pagatavošanai izmanto gan sarkano ( brūno ) , gan balto šķirņu sorgo . Sarkanie sorgo piešķir alum sārti brūnu krāsu . Bioetanols Austrālijā , Dienvidamerikā un ASV sorgo graudus galvenokārt izmanto lopbarībai un arvien vairāk etanola rūpnīcās . Saldo sorgo šķirņu kātus izmanto biodegvielas ražošanai , izspiežot sulu un pēc tam fermentējot to etanolā . Citi izmantošanas veidi Sorgo izmanto arī slotu izgatavošanai , no presētiem kātiņiem gatavo dekoratīvus paneļus . Sorgo laukus lieto arī kā ganības , tomēr dzīvniekiem nav tik viegli sagremot nelobītu sorgo kā kukurūzu , tādēļ kā lopbarību sorgo parasti lieto pēc apstrādes , viens no kuras veidiem ir tvaicēšana . Atsauces Labība Sorgo