Rūsganā brūnzobe
Rūsganā brūnzobe (Hydnellum ferrugineum) ir Latvijā vidēji bieži sastopama vidēja lieluma brūnzobju ģints sēne, kuras augļķermeņi nav ēdami. Sēnei jaunībā slapjā laikā raksturīga gutācija jeb šķidruma izdalīšana, kas labi redzama kā sarkani pilieni uz gaišā augļķermeņa.

Taksonomija 

Pirmais šo sugu zinātniski aprakstīja Eliass Magnuss Frīss, kurš 1815. gadā to nosauca par Hydnum ferrugineum. Tās pašreizējo binominālo nosaukumu tai piešķīra Peters Karstens, 1879. gadā to pārceļot uz pašreizējo ģinti Hydnellum.

1964. gadā kanādiešu mikologs Kenets Harisons aprakstīja Ziemeļamerikā pie priedēm augošu līdzīgu sēni, ko nosauca par Hydnellum pineticola, bet datubāze Index Fungorum to uzskata par rūsganās brūnzobes sinonīmu. Šādi strīdi starp Ziemeļamerikas un Eiropas mikologiem par to, vai kāda suga ir Amerikai endēma jeb vai ir Eirāzijā izplatītas sugas vietējā forma, ir visai bieži un maz saistīti ar mikoloģiju kā tādu. Kopš 21. gadsimta sākuma tos pamazām izšķir ģenētiskie pētījumi.

Sugas epitets ferrugineum latīņu valodā nozīmē "rūsas krāsā", kas devis latviešu valodas zinātnisko nosaukumu.

Apraksts 

 Augļķermeņi: cepurīšu sēnes, adateņu sēnes. Reizēm saauguši kopā vai iekļāvuši apkārtējo augu daļas.
 Cepurīte: Jaunu sēņu cepurītes baltas vai sārtas, viegli izliektas vai spilvenveida, grubuļotas, samtainas, mitrā laikā ar sarkaniem šķidruma pilieniem. Vecumā kļūst sarkanīgi tumšbrūnas ar gaišām nelīdzenām malām, ieapaļas, plakanas vai viegli ieliektas, grubuļotas, reizēm ar radiālām rievām. Platums 3—10 (15) cm.
 Adatiņas: 4—6 mm garas, sākumā baltas, vēlāk sarkanīgi brūnas.
 Kātiņš: Piltuvveida, cepurītes krāsā un grūti nošķirams no tās. Garums 1—6 cm, resnums 1—3 cm. Sakņveidā ieaug augsnē, iekļaujot nobiras.
 Mīkstums: griezumā divslāņains un joslots, sarkanbrūns dziļāk un bālgans tuvāk virsmai, uz vecumu var nomelnēt, īpaši kātiņā. Sākotnēji porains un mīksts, bet vēlāk, sākot ar iekšējo daļu, kļūst ādains un koksnains. Vāja miltu garša, smarža nav izteikta.
 Sporas: plati elipsoīdas, brūnganas, birumraksts gaiši brūns, ar kārpiņām, izmēri 5—6,5/3,5—5 µm.
 Bazīdijas ir šauri vālesveida, četrsporu, ar izmēriem 20—30/5—7,5 μm.

Ekoloģija 

Aug vecu skuju koku tuvumā (dažādiem autoriem ir dažādi viedokļi par to, vai tā biežāka ir pie priedēm vai eglēm) ar nabadzīgu augsni. Jutīga pret kailcirtēm un tām sekojošo slāpekļa savienojumu uzkrāšanos, sēnes klātbūtne padara augsni podzolētāku un blīvāku. Biezais sēņotnes slānis līdz vairāku kvadrātmetru platībai apspiež sīkkrūmu veidošanos, radot labvēlīgus apstākļus sūnu attīstībai. Sēne veido neparastu mikorizu ar parasto priedi, kura ir normāla sēņotnes priekšējā daļā, taču atstāj aiz sevis mirušas un atrofējušās saknes, virzoties tālāk, tādējādi parādot saprofītisku spēju parazitēt uz dzīviem kokiem. Sibīrijā atzīmēta bieži augam kopā ar zilgano brūnzobi (Hydnellum caeruleum).

Izplatība 
Suga izplatīta Eiropā un Ziemeļamerikas austrumos, atrasta arī citur Ziemeļamerikā un Eirāzijā, atsevišķi īpatņi arī Austrālijā. Latvijā atrasta jau sen, taču pastāvīgi jaukta ar Peka brūnzobi, tādēļ tikai 2010. gados parādījusies izpratne, ka šī suga Latvijā ir daudz biežāka, kā tika domāts. 2022. gadā Latvijas Mikologu biedrība abas šīs sugas izziņoja par gada sēni, lai noteiktu, cik bieži kura suga sastopama.

Līdzīgas sugas 

Bez mikroskopa tikai pēc garšas no tās atšķirama Peka brūnzobe, kas ir stipri rūgta. Rūsganās brūnzobes mīkstuma hifām nav skavu savienojumu, kas tās arī atšķir no Peka brūnzobes. Lapu koku mežos Eiropā aug Hydnellum spongiosipes, kas jau jaunībā ir ar tumšāku cepurīti un mīkstumu. Vecumā var tikt sajaukta ar kopaugošo brūnzobi (Hydnellum concrescens), kura parasti ir daudzdaivaini saaugusi un dzeltenīgi brūna, ar nepatīkamu garšu, aug skujkoku mežos. Pavisam Latvijā atrastas 6 brūnzobju sugas.

Lietošana 
Nav ēdama sīkstuma un nepatīkamās garšas dēļ, taču nav indīga. Tiek lietota kā krāsvielas avots, dod dzeltenbrūnus toņus.

Atsauces

Ārējās saites 

 Mycobank 
 Index Fungorum 
 NCBI Taxonomy browser 

Adateņu sēnes
Neēdamās sēnes
Rūsganā brūnzobe ( Hydnellum ferrugineum ) ir Latvijā vidēji bieži sastopama vidēja lieluma brūnzobju ģints sēne , kuras augļķermeņi nav ēdami . Sēnei jaunībā slapjā laikā raksturīga gutācija jeb šķidruma izdalīšana , kas labi redzama kā sarkani pilieni uz gaišā augļķermeņa . Taksonomija Pirmais šo sugu zinātniski aprakstīja Eliass Magnuss Frīss , kurš gadā to nosauca par Hydnum ferrugineum . Tās pašreizējo binominālo nosaukumu tai piešķīra Peters Karstens , gadā to pārceļot uz pašreizējo ģinti Hydnellum . 1964. gadā kanādiešu mikologs Kenets Harisons aprakstīja Ziemeļamerikā pie priedēm augošu līdzīgu sēni , ko nosauca par Hydnellum pineticola , bet datubāze Index Fungorum to uzskata par rūsganās brūnzobes sinonīmu . Šādi strīdi starp Ziemeļamerikas un Eiropas mikologiem par to , vai kāda suga ir Amerikai endēma jeb vai ir Eirāzijā izplatītas sugas vietējā forma , ir visai bieži un maz saistīti ar mikoloģiju kā tādu . Kopš gadsimta sākuma tos pamazām izšķir ģenētiskie pētījumi . Sugas epitets ferrugineum latīņu valodā nozīmē " rūsas krāsā " , kas devis latviešu valodas zinātnisko nosaukumu . Apraksts Augļķermeņi : cepurīšu sēnes , adateņu sēnes . Reizēm saauguši kopā vai iekļāvuši apkārtējo augu daļas . Cepurīte : Jaunu sēņu cepurītes baltas vai sārtas , viegli izliektas vai spilvenveida , grubuļotas , samtainas , mitrā laikā ar sarkaniem šķidruma pilieniem . Vecumā kļūst sarkanīgi tumšbrūnas ar gaišām nelīdzenām malām , ieapaļas , plakanas vai viegli ieliektas , grubuļotas , reizēm ar radiālām rievām . Platums10cm . Adatiņas : 6 mm garas , sākumā baltas , vēlāk sarkanīgi brūnas . Kātiņš : Piltuvveida , cepurītes krāsā un grūti nošķirams no tās . Garums6 cm , resnums3 cm . Sakņveidā ieaug augsnē , iekļaujot nobiras . Mīkstums : griezumā divslāņains un joslots , sarkanbrūns dziļāk un bālgans tuvāk virsmai , uz vecumu var nomelnēt , īpaši kātiņā . Sākotnēji porains un mīksts , bet vēlāk , sākot ar iekšējo daļu , kļūst ādains un koksnains . Vāja miltu garša , smarža nav izteikta . Sporas : plati elipsoīdas , brūnganas , birumraksts gaiši brūns , ar kārpiņām , izmēri6,5 / 3,5 — 5 µm . Bazīdijas ir šauri vālesveida , četrsporu , ar izmēriem30/5—7,5 μm . Ekoloģija Aug vecu skuju koku tuvumā ( dažādiem autoriem ir dažādi viedokļi par to , vai tā biežāka ir pie priedēm vai eglēm ) ar nabadzīgu augsni . Jutīga pret kailcirtēm un tām sekojošo slāpekļa savienojumu uzkrāšanos , sēnes klātbūtne padara augsni podzolētāku un blīvāku . Biezais sēņotnes slānis līdz vairāku kvadrātmetru platībai apspiež sīkkrūmu veidošanos , radot labvēlīgus apstākļus sūnu attīstībai . Sēne veido neparastu mikorizu ar parasto priedi , kura ir normāla sēņotnes priekšējā daļā , taču atstāj aiz sevis mirušas un atrofējušās saknes , virzoties tālāk , tādējādi parādot saprofītisku spēju parazitēt uz dzīviem kokiem . Sibīrijā atzīmēta bieži augam kopā ar zilgano brūnzobi ( Hydnellum caeruleum ) . Izplatība Suga izplatīta Eiropā un Ziemeļamerikas austrumos , atrasta arī citur Ziemeļamerikā un Eirāzijā , atsevišķi īpatņi arī Austrālijā . Latvijā atrasta jau sen , taču pastāvīgi jaukta ar Peka brūnzobi , tādēļ tikai gados parādījusies izpratne , ka šī suga Latvijā ir daudz biežāka , kā tika domāts . gadā Latvijas Mikologu biedrība abas šīs sugas izziņoja par gada sēni , lai noteiktu , cik bieži kura suga sastopama . Līdzīgas sugas Bez mikroskopa tikai pēc garšas no tās atšķirama Peka brūnzobe , kas ir stipri rūgta . Rūsganās brūnzobes mīkstuma hifām nav skavu savienojumu , kas tās arī atšķir no Peka brūnzobes . Lapu koku mežos Eiropā aug Hydnellum spongiosipes , kas jau jaunībā ir ar tumšāku cepurīti un mīkstumu . Vecumā var tikt sajaukta ar kopaugošo brūnzobi ( Hydnellum concrescens ) , kura parasti ir daudzdaivaini saaugusi un dzeltenīgi brūna , ar nepatīkamu garšu , aug skujkoku mežos . Pavisam Latvijā atrastasbrūnzobju sugas . Lietošana Nav ēdama sīkstuma un nepatīkamās garšas dēļ , taču nav indīga . Tiek lietota kā krāsvielas avots , dod dzeltenbrūnus toņus . Atsauces Ārējās saites Mycobank Index Fungorum NCBI Taxonomy browser Adateņu sēnes Neēdamās sēnes