Indriķis Rītiņš
Indriķis Rītiņš (1872—1961) bija latviešu pedagogs, Tautas padomes loceklis.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1872. gada 15. jūlijā Lutriņu pagasta Jaunmuižā skolotāja ģimenē. 1893. gadā beidza mācības Kuldīgas skolotāju seminārā. Piedalījās jaunstrāvnieku kustībā, strādāja par pedagogu Siguldas un Rankas tautskolās. No 1896. līdz 1905. gadam bija strādnieku palīdzības biedrības "Jonatans" skolas pārzinis Rīgā. Aktīvi piedalījās sociāldemokrātiskajā pagrīdes kustībā. 1905. gada revolūcijas laikā kopā ar J.Ozolu, J. Celmu, K. Deķēnu, J. Asari, V. Zeļenko u.c. organizēja Latvijas skolotāju kongresu. Pēc kongresa kādu laiku darbojās latviešu skolotāju centrālajā birojā. Pēc revolūcijas emigrēja uz Somiju un Zviedriju. 1907. gadā pārcēlās uz Krieviju. Sāka studijas Maskavas komercinstitūtā. Veidoja latviešu mācību grāmatas.
1917. gadā vadīja Tērbatā sanākušo otro latviešu skolotāju kongresu. 

Pēc Latvijas valsts pasludināšanas 1918. gadā kļuva par Tautas padomes locekli no Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas.
1920. gadā Rītiņu iecēla par Rīgas pilsētas 4. ģimnāzijas direktoru. Šajā laikā sastādīja lasāmo grāmatu "Avots". Pēc Kārļa Ulmaņa 1934. gada apvērsuma viņu atstādināja no amata. Pēc apsaldējuma zaudēja kāju, kuru nācās amputēt. Otrā pasaules kara laikā, 1944. gadā kopā ar sievu devās bēgļu gaitās uz Vāciju, mitinājās Hanavas bēgļu nometnē, bet pēc tam pārcēlās uz ASV. Tur sākotnēji dzīvoja Mičiganā, bet vēlāk Denveras pilsētā Kolorado štatā pie meitas un znota A. Gulbja. Miris 1961. gada 12. maijā, pārapbedīts Rīgas Raiņa kapos.

Atsauces 

1872. gadā dzimušie
Latvijas sociāldemokrāti
Tautas padomes locekļi
Latvijas pedagogi
Indriķis Rītiņš1961 ) bija latviešu pedagogs , Tautas padomes loceklis . Dzīvesgājums Dzimis gada jūlijā Lutriņu pagasta Jaunmuižā skolotāja ģimenē . gadā beidza mācības Kuldīgas skolotāju seminārā . Piedalījās jaunstrāvnieku kustībā , strādāja par pedagogu Siguldas un Rankas tautskolās . No līdz gadam bija strādnieku palīdzības biedrības " Jonatans " skolas pārzinis Rīgā . Aktīvi piedalījās sociāldemokrātiskajā pagrīdes kustībā . gada revolūcijas laikā kopā ar J.Ozolu , J. Celmu , K. Deķēnu , J. Asari , V. Zeļenko u.c. organizēja Latvijas skolotāju kongresu . Pēc kongresa kādu laiku darbojās latviešu skolotāju centrālajā birojā . Pēc revolūcijas emigrēja uz Somiju un Zviedriju . gadā pārcēlās uz Krieviju . Sāka studijas Maskavas komercinstitūtā . Veidoja latviešu mācību grāmatas . 1917. gadā vadīja Tērbatā sanākušo otro latviešu skolotāju kongresu . Pēc Latvijas valsts pasludināšanas gadā kļuva par Tautas padomes locekli no Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas . 1920. gadā Rītiņu iecēla par Rīgas pilsētas ģimnāzijas direktoru . Šajā laikā sastādīja lasāmo grāmatu " Avots " . Pēc Kārļa Ulmaņa gada apvērsuma viņu atstādināja no amata . Pēc apsaldējuma zaudēja kāju , kuru nācās amputēt . Otrā pasaules kara laikā , gadā kopā ar sievu devās bēgļu gaitās uz Vāciju , mitinājās Hanavas bēgļu nometnē , bet pēc tam pārcēlās uz ASV . Tur sākotnēji dzīvoja Mičiganā , bet vēlāk Denveras pilsētā Kolorado štatā pie meitas un znota A. Gulbja . Miris gada maijā , pārapbedīts Rīgas Raiņa kapos . Atsauces 1872. gadā dzimušie Latvijas sociāldemokrāti Tautas padomes locekļi Latvijas pedagogi