Krievu—zviedru karš (1741—1743)
Krievu—zviedru karš (1741—1743) jeb Cepuraino karš (, ), bija Zviedrijas un Krievijas impērijas karš Austrijas mantojuma kara (1740—1748) laikā. Zviedriju diplomātiski atbalstīja Francijas karaliste.

Kara iegansts 
Zviedrijā pretkrievu noskaņojumu pastiprināja Zviedrijas diplomāta Malkolma Sinklēra (Sinclair) nogalināšana Silēzijā 1739. gada jūnijā, kas Krievu—turku kara laikā bija notikusi Krievijas impērijas ģenerālfeldmaršala Miniha uzdevumā.
1740. gada novembrī Pēterburgā notika galma apvērsums, kura laikā reģentu Bīronu arestēja, bet par jauno reģenti līdz ķeizara Ivana VI pilngadībai izsludināja viņa māti hercogieni Annu.
Francija un Zviedrija atbalstīja Pētera I meitas Elizabetes pretenzijas uz troni.

Norise 
Izmantojot Pēterburgas galma nesaskaņas, 1741. gada 8. augustā Zviedrijas Riksdāgs pieteica karu Krievijai, taču 3. septembrī ap 20 tūkstošu vīru lielā Zviedrijas armija cieta sakāvi kaujā pie Lapēnrantas (zviedru: Villmanstrand).

Pēc 1741. gada 6. decembra galma apvērsuma jaunā Krievijas impērijas valdniece Elizabete pavēlēja gāztā ķeizara Ivana VI ģimeni lielā slepenībā turēt ieslodzījumā Daugavgrīvas cietoksnī, tomēr atteicās no solījumiem atgriezt Baltijas provinces Zviedrijai un nolēma turpināt karadarbību.

1742. gada jūnijā Krievijas impērijas karaspēks ar 30 tūkstošu vīru atsāka karadarbību, un Pētera Lasī vadībā ieņēma Haminas (Fredrikshamn), jūlijā Porvo (Borgå) un augustā Savonlinnas (Nyslott) un Hemēnlinnas (Tavastehus) cietokšņus. Helsinkos aplenktā Zviedrijas armija padevās 26. augustā.

1743. gada jaunvārī Krievijas impērijas armija sāka uzbrukumu Turku (Åbo) virzienā, tādēļ Turku pilī sākās miera sarunas, kurās Zviedrijas pusi pārstāvēja Rīgā dzimušais sūtnis Ēriks Matīss fon Nolkens (Nolcken), bet Krievijas pusi ģenerālis Aleksandrs Rumjancevs. 1743. gada 17. jūnijā puses parakstīja vienošanos par kara pārtraukšanu, Riksdāga komisija piesprieda nāvessodu neveiksmīgajiem karaspēka komandieriem ģenerāļiem Kārlim Emīlam Lēvenhauptam un Henrikam Magnusam fon Budenbrokam.

7. augustā karojošās puses noslēdza Turku miera līgumu, kurā atteicās ne tikai no Baltijas provincēm, bet arī no Kīmmenegordas un Savonlinnas (Kymmenegårds och Nyslotts) lēnes daļas.

Atsauces 

18. gadsimta kari
Somijas vēsture
Kari ar Zviedriju
Kari ar Krieviju
Krievu —zviedru karš1743 ) jeb Cepuraino karš ( , ) , bija Zviedrijas un Krievijas impērijas karš Austrijas mantojuma kara1748 ) laikā . Zviedriju diplomātiski atbalstīja Francijas karaliste . Kara iegansts Zviedrijā pretkrievu noskaņojumu pastiprināja Zviedrijas diplomāta Malkolma Sinklēra ( Sinclair ) nogalināšana Silēzijā gada jūnijā , kas Krievu —turku kara laikā bija notikusi Krievijas impērijas ģenerālfeldmaršala Miniha uzdevumā . 1740. gada novembrī Pēterburgā notika galma apvērsums , kura laikā reģentu Bīronu arestēja , bet par jauno reģenti līdz ķeizara Ivana VI pilngadībai izsludināja viņa māti hercogieni Annu . Francija un Zviedrija atbalstīja Pētera I meitas Elizabetes pretenzijas uz troni . Norise Izmantojot Pēterburgas galma nesaskaņas , gada augustā Zviedrijas Riksdāgs pieteica karu Krievijai , taču septembrī aptūkstošu vīru lielā Zviedrijas armija cieta sakāvi kaujā pie Lapēnrantas ( zviedru : Villmanstrand ) . Pēc gada decembra galma apvērsuma jaunā Krievijas impērijas valdniece Elizabete pavēlēja gāztā ķeizara Ivana VI ģimeni lielā slepenībā turēt ieslodzījumā Daugavgrīvas cietoksnī , tomēr atteicās no solījumiem atgriezt Baltijas provinces Zviedrijai un nolēma turpināt karadarbību . 1742. gada jūnijā Krievijas impērijas karaspēks artūkstošu vīru atsāka karadarbību , un Pētera Lasī vadībā ieņēma Haminas ( Fredrikshamn ) , jūlijā Porvo ( Borgå ) un augustā Savonlinnas ( Nyslott ) un Hemēnlinnas ( Tavastehus ) cietokšņus . Helsinkos aplenktā Zviedrijas armija padevās augustā . 1743. gada jaunvārī Krievijas impērijas armija sāka uzbrukumu Turku ( Åbo ) virzienā , tādēļ Turku pilī sākās miera sarunas , kurās Zviedrijas pusi pārstāvēja Rīgā dzimušais sūtnis Ēriks Matīss fon Nolkens ( Nolcken ) , bet Krievijas pusi ģenerālis Aleksandrs Rumjancevs . gada jūnijā puses parakstīja vienošanos par kara pārtraukšanu , Riksdāga komisija piesprieda nāvessodu neveiksmīgajiem karaspēka komandieriem ģenerāļiem Kārlim Emīlam Lēvenhauptam un Henrikam Magnusam fon Budenbrokam . 7. augustā karojošās puses noslēdza Turku miera līgumu , kurā atteicās ne tikai no Baltijas provincēm , bet arī no Kīmmenegordas un Savonlinnas ( Kymmenegårds och Nyslotts ) lēnes daļas . Atsauces 18. gadsimta kari Somijas vēsture Kari ar Zviedriju Kari ar Krieviju