Bromēliju dzimta
Bromēliju dzimta (Bromeliaceae), arī ananasu dzimta, ir viendīgļlapju klases dzimta, kas iekļauj no 51—56 ģintīm un aptuveni 3500 sugas. Joprojām tiek atklātas agrāk nezināmas bromēlijaugu sugas, bet audzētāji izveido jaunas šķirnes.

Visplašāk pazīstamākais dzimtas pārstāvis ir cekulainais ananass, kas ir vienīgā pārtikā lietojamā bromēlija.

Kultivēšanas vēsture 

Ananasi bija vieni no Amerikas pamatiedzīvotāju audzētajiem kultūraugiem vēl ilgi pirms eiropiešu ierašanās. Kristofors Kolumbs 1493. gadā tos pārveda uz Spāniju no Gvadelupas savā otrajā Amerikas braucienā. Pusgadsimta laikā šo tropu augli jau sāka kultivēt Indijā un citās Vecās pasaules valstīs.

Līdz citu bromēliju sugu kultivēšanas sākumam pagāja gandrīz trīs gadsimti. 1776. gadā uz Eiropu tika pārvesta Guzmania lingulata, 1828. gadā sekoja Aechmea fasciata, 1840. gadā — Vriesea splendens. Mūsdienās bromēlijas kļuvušas par vienu no iecienītākajām kultūraugu grupām. Sākotnēji tās audzēja karaliskajos botāniskajos dārzos un turīgo iedzīvotāju siltumnīcās, bet no turienes tās izplatījās ļaužu masās.

Apraksts 

Pārsvarā rozešveida lakstaugi uz zemes, klintīm vai epifīti, retāk — nokareni lakstaugi vai kokveida stublāju. Dažas sugas ir kāpelējošas. Sausieņu sugas raksturo izteiktāks dzeloņainums, bet rozetes centrā parasti nav izteiktu ūdenstvertņu. Lietus mežos un mākoņu mežos dažādu ģinšu bromēlijaugu lapojums ir salīdzinoši gaļīgāks, dzeloņu tām ir maz vai nav vispār. Lapu sakārtojums tik blīvs, ka rozetes pamatdaļas paplašinātajā centrā veidojas pastāvīga ūdenstvertne. Šīs sugas ekosistēmā ir nozīmīgas kā vairošanās vietas dažādiem sīkiem dzīvniekiem, jo sevišķi tropu abiniekiem.

Lapas gaļīgas vai ādainas, visbiežāk lineāras vai lāpstveida, sēdošas, pamīšus, rozetē vai blīvā, spirāliskā pušķī pie stublāja pamata.

Ziedi ķekaros, galviņās, vārpās, izaug rozetes centrā aplapota stublāja galā vai no lapu žāklēm. Raksturīga pazīme ir lielas, krāsainas augšlapas, kas mēdz būt zvīņainas, cietas un ļoti dzeloņainas. Apziedni veido skaidri nodalāmas 3 kauslapas un 3 vainaglapas. Putekšņlapas 6, augļlapas 3, sēklotnes novietojums dažāds. Auglis — oga vai pogaļa. Apputeksnē kukaiņi, putni vai vējš.

Bromēlijaugu ziedkopām raksturīga liela dažādība. Lielākā dzimtas pārstāve Raimonda milžbromēlija Peru un Bolīvijā ir līdz 12 m augsta, ziedu vārpa ir 7–9 m gara, un tajā ir līdz 8000 ziedu. Savukārt usneju tilandsijas ziedkopa ir ļoti sīka, tikai 2–3 mm apkārtmērā. Šī gar Atlantijas okeāna piekrasti plaši izplatītā epifītu suga uz koku zariem veido garas, nokarenas, ķērpjiem līdzīgas audzes, kas labos apstākļos sasniedz pat 4—6,5 m garumu.

Izplatība 
Sastopamas Amerikā no Savienoto Valstu dienvidiem līdz Patagonijas vidienei. Daudzveidības centri ir Brazīlijas austrumu — dienvidaustrumu Atlantijas piekraste, kā arī Andu kalni ap dienvidu tropu loku iekļaujot tuksnešus Klusā okeāna tuvumā.

Viena suga aug Āfrikā, Gvinejas centrālajā daļā.

Veģetācija 

Pēc izplatības biotopos bromēlijaugi dalāmi divās grupās — sausieņu un lietus mežu. Sausās, atklātās un klinšainās vietās bromēlijaugu loma augājā ir vislielākā. Šādos apgabalos dažas sugas vienatnē klāj desmitiem kvadrātmetrus lielas platības. Dažas sugas (dikijas Dyckia, Hechita un Navia) ir ļoti sausumizturīgas, — tuksnešos Savienoto Valstu un Meksikas pierobežā un Atakamas tuksnesī Čīlē tās spēj izturēt ekstrēmu sausumu un karstumu. Atsevišķas tilandsijas Tillandsia aug ļoti īpatnēji — tās ir "smiltāju epifīti", kas sastopamas uz smilts, bet neveido sakņojumu un neieaug. Iecienītu kultūraugu starpā izplatītās Billbergia un Aechmea ieņem pārejas posmu starp tipiskiem mežu un mēreni sausu vietu bromēlijaugiem un sastopamas līdz 1700 m v.j.l.

Lietus mežos augošās bromēlijas pārsvarā ir epifīti, kas aug uz citu augu stumbriem un zariem. Tās spēj pat augt uz elektrības vai telefona pārvades vadiem. Lietus mežos bromēliju lapu rozetēs veidoto sīko, miniatūro lietus ūdens baseiniņu un "ezeriņu" blīvums var būt neparasti liels. Kādā no pētījumiem viena ha platībā tika konstatētas 175 000 bromēlijas, kuras ietilpināja vairāk nekā 50 000 litru ūdens. Izpētot 209 augus no Ekvadoras, tajos tika atrasti 11 219 dzīvnieki, kas pārstāvēja vairāk nekā 300 sugas. Daudzas no tām bija konstatētas tikai bromēlijaugos, starp kurām bija baktērijas, plakantārpi, dzēlējodu kāpuri, lēcējzirnekļi, kurkuļi, gliemeņvēži vai sīciņas salamandras. Jamaikas bromēliju ūdeņiem pildītajās iedobēs mājo sarkani brūns sauszemes krabītis Metopaulias depressus, kuru garums ir ap 2 cm. Bromēliju dīķīšos dzīvo pat citu sugu bromēlijas.

Atsevišķas Catopsis un Brocchinia ģinšu sugas ir gaļēdājas. Šo neparasto augu lapu iekšpuse klāta ar slidenu, vaskainu vielu.

Klasifikācija 
Bromēliju dzimtas ģintis:

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Acanthostachys
 Alcantarea
 Androlepis
 Araeococcus
 Brewcaria
 Canistropsis
 Catopsis
 Cottendorfia
 Deinacanthon
 Deuterocohnia
 Disteganthus
 Edmundoa
 Eduandrea
 Encholirium
 Fascicularia 
 Fernseea
 Forsterella
 Glomeropitcairnia
 Greigia
 Hechtia
 Hohenbergia
 Hohenbergiopsis
 Lindmania
 Lymania
 Navia
 Neoglaziovia
 Nidularium
 Ochagavia
 Orthophytum
 Portea
 Pseudaechmea
 Pseudananas
 Quesnelia
 Racinaea
 Ronnbergia
 Sequencia
 Steyerbromelia
 Ursulaea
 Werauhia
 Wittrockia

Atsauces

Literatūra 
 Augu ģeogrāfija un daudzveidība. Normunds Priedītis. Zvaigzne. 2008. 

Bromēliju dzimta
Bromēliju dzimta ( Bromeliaceae ) , arī ananasu dzimta , ir viendīgļlapju klases dzimta , kas iekļauj no56 ģintīm un aptuvenisugas . Joprojām tiek atklātas agrāk nezināmas bromēlijaugu sugas , bet audzētāji izveido jaunas šķirnes . Visplašāk pazīstamākais dzimtas pārstāvis ir cekulainais ananass , kas ir vienīgā pārtikā lietojamā bromēlija . Kultivēšanas vēsture Ananasi bija vieni no Amerikas pamatiedzīvotāju audzētajiem kultūraugiem vēl ilgi pirms eiropiešu ierašanās . Kristofors Kolumbs gadā tos pārveda uz Spāniju no Gvadelupas savā otrajā Amerikas braucienā . Pusgadsimta laikā šo tropu augli jau sāka kultivēt Indijā un citās Vecās pasaules valstīs . Līdz citu bromēliju sugu kultivēšanas sākumam pagāja gandrīz trīs gadsimti . gadā uz Eiropu tika pārvesta Guzmania lingulata , gadā sekoja Aechmea fasciata , gadā — Vriesea splendens . Mūsdienās bromēlijas kļuvušas par vienu no iecienītākajām kultūraugu grupām . Sākotnēji tās audzēja karaliskajos botāniskajos dārzos un turīgo iedzīvotāju siltumnīcās , bet no turienes tās izplatījās ļaužu masās . Apraksts Pārsvarā rozešveida lakstaugi uz zemes , klintīm vai epifīti , retāk — nokareni lakstaugi vai kokveida stublāju . Dažas sugas ir kāpelējošas . Sausieņu sugas raksturo izteiktāks dzeloņainums , bet rozetes centrā parasti nav izteiktu ūdenstvertņu . Lietus mežos un mākoņu mežos dažādu ģinšu bromēlijaugu lapojums ir salīdzinoši gaļīgāks , dzeloņu tām ir maz vai nav vispār . Lapu sakārtojums tik blīvs , ka rozetes pamatdaļas paplašinātajā centrā veidojas pastāvīga ūdenstvertne . Šīs sugas ekosistēmā ir nozīmīgas kā vairošanās vietas dažādiem sīkiem dzīvniekiem , jo sevišķi tropu abiniekiem . Lapas gaļīgas vai ādainas , visbiežāk lineāras vai lāpstveida , sēdošas , pamīšus , rozetē vai blīvā , spirāliskā pušķī pie stublāja pamata . Ziedi ķekaros , galviņās , vārpās , izaug rozetes centrā aplapota stublāja galā vai no lapu žāklēm . Raksturīga pazīme ir lielas , krāsainas augšlapas , kas mēdz būt zvīņainas , cietas un ļoti dzeloņainas . Apziedni veido skaidri nodalāmaskauslapas unvainaglapas . Putekšņlapas augļlapas sēklotnes novietojums dažāds . Auglis — oga vai pogaļa . Apputeksnē kukaiņi , putni vai vējš . Bromēlijaugu ziedkopām raksturīga liela dažādība . Lielākā dzimtas pārstāve Raimonda milžbromēlija Peru un Bolīvijā ir līdzm augsta , ziedu vārpa ir9 m gara , un tajā ir līdzziedu . Savukārt usneju tilandsijas ziedkopa ir ļoti sīka , tikai3 mm apkārtmērā . Šī gar Atlantijas okeāna piekrasti plaši izplatītā epifītu suga uz koku zariem veido garas , nokarenas , ķērpjiem līdzīgas audzes , kas labos apstākļos sasniedz pat6,5 m garumu . Izplatība Sastopamas Amerikā no Savienoto Valstu dienvidiem līdz Patagonijas vidienei . Daudzveidības centri ir Brazīlijas austrumu — dienvidaustrumu Atlantijas piekraste , kā arī Andu kalni ap dienvidu tropu loku iekļaujot tuksnešus Klusā okeāna tuvumā . Viena suga aug Āfrikā , Gvinejas centrālajā daļā . Veģetācija Pēc izplatības biotopos bromēlijaugi dalāmi divās grupās — sausieņu un lietus mežu . Sausās , atklātās un klinšainās vietās bromēlijaugu loma augājā ir vislielākā . Šādos apgabalos dažas sugas vienatnē klāj desmitiem kvadrātmetrus lielas platības . Dažas sugas ( dikijas Dyckia , Hechita un Navia ) ir ļoti sausumizturīgas , — tuksnešos Savienoto Valstu un Meksikas pierobežā un Atakamas tuksnesī Čīlē tās spēj izturēt ekstrēmu sausumu un karstumu . Atsevišķas tilandsijas Tillandsia aug ļoti īpatnēji — tās ir " smiltāju epifīti " , kas sastopamas uz smilts , bet neveido sakņojumu un neieaug . Iecienītu kultūraugu starpā izplatītās Billbergia un Aechmea ieņem pārejas posmu starp tipiskiem mežu un mēreni sausu vietu bromēlijaugiem un sastopamas līdzm v. j.l . Lietus mežos augošās bromēlijas pārsvarā ir epifīti , kas aug uz citu augu stumbriem un zariem . Tās spēj pat augt uz elektrības vai telefona pārvades vadiem . Lietus mežos bromēliju lapu rozetēs veidoto sīko , miniatūro lietus ūdens baseiniņu un " ezeriņu " blīvums var būt neparasti liels . Kādā no pētījumiem viena ha platībā tika konstatētas 000 bromēlijas , kuras ietilpināja vairāk nekā000 litru ūdens . Izpētotaugus no Ekvadoras , tajos tika atrasti219 dzīvnieki , kas pārstāvēja vairāk nekāsugas . Daudzas no tām bija konstatētas tikai bromēlijaugos , starp kurām bija baktērijas , plakantārpi , dzēlējodu kāpuri , lēcējzirnekļi , kurkuļi , gliemeņvēži vai sīciņas salamandras . Jamaikas bromēliju ūdeņiem pildītajās iedobēs mājo sarkani brūns sauszemes krabītis Metopaulias depressus , kuru garums ir apcm . Bromēliju dīķīšos dzīvo pat citu sugu bromēlijas . Atsevišķas Catopsis un Brocchinia ģinšu sugas ir gaļēdājas . Šo neparasto augu lapu iekšpuse klāta ar slidenu , vaskainu vielu . Klasifikācija Bromēliju dzimtas ģintis : Acanthostachys Alcantarea Androlepis Araeococcus Brewcaria Canistropsis Catopsis Cottendorfia Deinacanthon Deuterocohnia Disteganthus Edmundoa Eduandrea Encholirium Fascicularia Fernseea Forsterella Glomeropitcairnia Greigia Hechtia Hohenbergia Hohenbergiopsis Lindmania Lymania Navia Neoglaziovia Nidularium Ochagavia Orthophytum Portea Pseudaechmea Pseudananas Quesnelia Racinaea Ronnbergia Sequencia Steyerbromelia Ursulaea Werauhia Wittrockia Atsauces Literatūra Augu ģeogrāfija un daudzveidība . Normunds Priedītis . Zvaigzne . Bromēliju dzimta