Lindžo
Lindžo (; [lǐːndʑɔ]) ir populāra deja Dubrovnikā un tās reģionā, Horvātijā. Tā tiek dejota lijericas (vecs dienvidu dalmāciešu instruments ar trim stīgām) pavadījumā, ienākusi no Vidusjūras austrumiem 18. gadsimta beigās un 19. gadsimtā izplatījusies Adrijas jūras piekrastē.

Tagad to tiek plaši dejo Dubrovnikas piekrastes reģionā, Konavles pašvaldībā, Dubrovačko Primorje (Dubrovnikas rietumu krasts) Peļešacas pussalā un Mļetas un Lastovas salās, kā arī daļā Hercegovinas. Agrāk tā tika izpildīta tikai un vienīgi plēšu pavadījumā. Deju meistars spēlē sēdus, ar lijericu uz kreisā ceļgala, vienlaikus piesitot ar labo kāju, tādējādi dejotājiem diktējot ritmu. Tie pārvietojas lokā ap deju meistaru, kurš dod komandas (atskaņās, humoristiski un bieži ar divdomīgu nozīmi). Viņš arī izlemj, kurš ar kuru dejos, un diktē deju figūru maiņu, vienlaikus mudinot dejotājus sacensties improvizācijā.

2013. gadā deja tika ierakstīta Ginesa rekordu grāmatā pēc tam, kad Dubrovnikas galvenajā ielā Stradun 274 dejotāji izpildīja lindžo.

Lindžo tradīciju uztur dzīvu Dubrovnikas folkloras kopa "Lindžo".

Vārda lindžo izcelsme 
Agrāk deja saukta par Dubrovnikas lēciendeju (Dubrovačka poskočica).

Deja savu nosaukumu ieguvusi no kādreizējā leģendārā deju vadītāja Nikolas Lales, kas bija pazīstams kā Lindžo no Župa Dubrovačkas. Viņa pēcteči mūsdienās dzīvo Župā un joprojām pazīstami ar segvārdu Lindžo.

Viņa mazmazmazmazdēls Mario turpināja tradīciju Lindžo vadīšanā ar lijericas spēlēšanu.

Atsauces

Ārējās saites 

Horvātijas kultūra
Lindžo ( ; [ lǐːndʑɔ ] ) ir populāra deja Dubrovnikā un tās reģionā , Horvātijā . Tā tiek dejota lijericas ( vecs dienvidu dalmāciešu instruments ar trim stīgām ) pavadījumā , ienākusi no Vidusjūras austrumiem gadsimta beigās un gadsimtā izplatījusies Adrijas jūras piekrastē . Tagad to tiek plaši dejo Dubrovnikas piekrastes reģionā , Konavles pašvaldībā , Dubrovačko Primorje ( Dubrovnikas rietumu krasts ) Peļešacas pussalā un Mļetas un Lastovas salās , kā arī daļā Hercegovinas . Agrāk tā tika izpildīta tikai un vienīgi plēšu pavadījumā . Deju meistars spēlē sēdus , ar lijericu uz kreisā ceļgala , vienlaikus piesitot ar labo kāju , tādējādi dejotājiem diktējot ritmu . Tie pārvietojas lokā ap deju meistaru , kurš dod komandas ( atskaņās , humoristiski un bieži ar divdomīgu nozīmi ) . Viņš arī izlemj , kurš ar kuru dejos , un diktē deju figūru maiņu , vienlaikus mudinot dejotājus sacensties improvizācijā . 2013. gadā deja tika ierakstīta Ginesa rekordu grāmatā pēc tam , kad Dubrovnikas galvenajā ielā Stradundejotāji izpildīja lindžo . Lindžo tradīciju uztur dzīvu Dubrovnikas folkloras kopa " Lindžo " . Vārda lindžo izcelsme Agrāk deja saukta par Dubrovnikas lēciendeju ( Dubrovačka poskočica ) . Deja savu nosaukumu ieguvusi no kādreizējā leģendārā deju vadītāja Nikolas Lales , kas bija pazīstams kā Lindžo no Župa Dubrovačkas . Viņa pēcteči mūsdienās dzīvo Župā un joprojām pazīstami ar segvārdu Lindžo . Viņa mazmazmazmazdēls Mario turpināja tradīciju Lindžo vadīšanā ar lijericas spēlēšanu . Atsauces Ārējās saites Horvātijas kultūra