Ludmila Gurčenko
Ludmila Gurčenko (, ; dzimusi Ludmila Gurčenkova , mirusi ) bija padomju un krievu aktrise, dziedātāja un kinorežisore.

Dzīvesgājums 
Dzimusi 1935. gadā Harkivā kā Ludmila Gurčenkova. Abi vecāki bija no Smoļenskas Krievijā, katrs savā laikā pārcēlies uz Harkivu. Tēvs Marks Gurčenkovs bija no Smoļenskas zemniekiem, pārcēlies uz Harkivu darba meklējumos. Māte Jeļena (dzim. Simonova) bija no Smoļenskas muižnieku dzimtas. Dzīvojot Ukrainā, uzvārds dokumentos pārtapa par Gurčenko.

1953. gadā Ludmila Gurčenko pabeidza vidusskolu Harkivā. 1958. gadā absolvēja Vissavienības valsts kinematogrāfijas institūtu Maskavā. Debitēja 1956. gada filmā "Patiesības ceļš" (Дорога правды), slavu iemantoja ar lomu Eldara Rjazanova režisētajā filmā "Karnevāla nakts" (Карнавальная ночь, 1956). 
Nākamā loma filmā "Meitene ar ģitāru" nebija vairs tik populāra. Aktrise sāka bieži uzstāties ar koncertiem, braucot pie rūpnīcu strādniekiem un ogļračiem. Tas tika uztverts negatīvi, vairākos padomju laikrakstos parādījās kritika, ka aktrise nodarbojas ar naudas pelnīšanu, viņa tika apsūdzēta patriotisma trūkumā. Iespējams, ka īstais iemesls kritikai bija Gurčenko atteikšanās strādāt KGB labā, kad viņai 1957. gadā to piedāvāja. Toreizējais PSRS kultūras ministrs Nikolajs Mihailovs uz to reaģēja asi, un nozīmīgas lomas Gurčenko vairs netika piedāvātas 10 gadus. Tikai 1973. gadā režisors Viktors Tregubovičs piedāvāja Gurčenko galveno lomu filmā "Vecās sienas" (Старые стены). Pēc tam sekoja citas lomas. Gurčenko karjera nostabilizējās, viņa kļuva par ievērojamu aktrisi, ko aicināja filmēties galvenajās lomās gan komēdijas žanrā, gan arī dramatisku tēlu atveidošanā.

Starp pēdējām Gurčenko lomām bija galvenā loma muzikālā filmā Пёстрые сумерки (2009). Šai filmai viņa bija arī režisore (kopā ar Dmitriju Korobkinu), dziesmu komponiste un izpildītāja.

Bijusi precējusies kopumā sešas reizes, bija viena meita, kas dzimusi laulībā ar otro vīru Borisu Andronikašvili. Ceturtais vīrs bija pazīstamais estrādes dziedātājs Josifs Kobzons.

Mirusi , tikusi apglabāta Novodevičjes kapsētā.

Filmas 
 "Patiesības ceļš" (Дорога правды, 1956), 
 "Karnevāla nakts" (Карнавальная ночь, 1956), 
 "Meitene ar ģitāru" (1957), 
 "Balzaminova precības" (1964), 
 "Krievijas Impērijas kronis" (1971), 
 "Salmu cepurīte" (1975), 
 "Debesu lakstīgalas" (1976), 
 "Divdesmit dienas bez kara" (1976), 
 "Māmiņa" (1976), 
 "Sibiriāde" (1978), 
 "Pieci vakari" (1979), 
 "Ideāls vīrs" (1980), 
 "Mehāniķa Gavrilova mīļotā sieviete" (1981), 
 "Stacija diviem" (1982), 
 "Lidojums sapnī un īstenībā" (1983), 
 "Mīlestība un baloži" (1984), 
 "Vecās grošas" (2000), 
 "Divpadsmit krēsli" (2005).

Apbalvojumi 
Saņēmusi vairākus apbalvojumus, tai skaitā PSRS Tautas skatuves mākslinieces goda nosaukumu (1983). 2010. gadā saņēma otrās pakāpes ordeni "Par nopelniem tēvzemes labā".

Atsauces

Ārējās saites 

  

1935. gadā dzimušie
2011. gadā mirušie
Padomju aktieri
PSRS dziedātāji
Krievijas aktieri
Krievu dziedātāji
Krievijas kinorežisori
PSRS Tautas skatuves mākslinieki
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Harkivā dzimušie
Ludmila Gurčenko ( , ; dzimusi Ludmila Gurčenkova , mirusi ) bija padomju un krievu aktrise , dziedātāja un kinorežisore . Dzīvesgājums Dzimusi gadā Harkivā kā Ludmila Gurčenkova . Abi vecāki bija no Smoļenskas Krievijā , katrs savā laikā pārcēlies uz Harkivu . Tēvs Marks Gurčenkovs bija no Smoļenskas zemniekiem , pārcēlies uz Harkivu darba meklējumos . Māte Jeļena ( dzim . Simonova ) bija no Smoļenskas muižnieku dzimtas . Dzīvojot Ukrainā , uzvārds dokumentos pārtapa par Gurčenko . 1953. gadā Ludmila Gurčenko pabeidza vidusskolu Harkivā . gadā absolvēja Vissavienības valsts kinematogrāfijas institūtu Maskavā . Debitēja gada filmā " Patiesības ceļš " ( Дорога правды ) , slavu iemantoja ar lomu Eldara Rjazanova režisētajā filmā " Karnevāla nakts " ( Карнавальная ночь , Nākamā loma filmā " Meitene ar ģitāru " nebija vairs tik populāra . Aktrise sāka bieži uzstāties ar koncertiem , braucot pie rūpnīcu strādniekiem un ogļračiem . Tas tika uztverts negatīvi , vairākos padomju laikrakstos parādījās kritika , ka aktrise nodarbojas ar naudas pelnīšanu , viņa tika apsūdzēta patriotisma trūkumā . Iespējams , ka īstais iemesls kritikai bija Gurčenko atteikšanās strādāt KGB labā , kad viņai gadā to piedāvāja . Toreizējais PSRS kultūras ministrs Nikolajs Mihailovs uz to reaģēja asi , un nozīmīgas lomas Gurčenko vairs netika piedāvātasgadus . Tikai gadā režisors Viktors Tregubovičs piedāvāja Gurčenko galveno lomu filmā " Vecās sienas " ( Старые стены ) . Pēc tam sekoja citas lomas . Gurčenko karjera nostabilizējās , viņa kļuva par ievērojamu aktrisi , ko aicināja filmēties galvenajās lomās gan komēdijas žanrā , gan arī dramatisku tēlu atveidošanā . Starp pēdējām Gurčenko lomām bija galvenā loma muzikālā filmā Пёстрые сумерки Šai filmai viņa bija arī režisore ( kopā ar Dmitriju Korobkinu ) , dziesmu komponiste un izpildītāja . Bijusi precējusies kopumā sešas reizes , bija viena meita , kas dzimusi laulībā ar otro vīru Borisu Andronikašvili . Ceturtais vīrs bija pazīstamais estrādes dziedātājs Josifs Kobzons . Mirusi , tikusi apglabāta Novodevičjes kapsētā . Filmas " Patiesības ceļš " ( Дорога правды , " Karnevāla nakts " ( Карнавальная ночь , " Meitene ar ģitāru " " Balzaminova precības " " Krievijas Impērijas kronis " " Salmu cepurīte " " Debesu lakstīgalas " " Divdesmit dienas bez kara " " Māmiņa " " Sibiriāde " " Pieci vakari " " Ideāls vīrs " " Mehāniķa Gavrilova mīļotā sieviete " " Stacija diviem " " Lidojums sapnī un īstenībā " " Mīlestība un baloži " " Vecās grošas " " Divpadsmit krēsli " Apbalvojumi Saņēmusi vairākus apbalvojumus , tai skaitā PSRS Tautas skatuves mākslinieces goda nosaukumu gadā saņēma otrās pakāpes ordeni " Par nopelniem tēvzemes labā " . Atsauces Ārējās saites 1935. gadā dzimušie 2011. gadā mirušie Padomju aktieri PSRS dziedātāji Krievijas aktieri Krievu dziedātāji Krievijas kinorežisori PSRS Tautas skatuves mākslinieki Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie Harkivā dzimušie