Avots (Engrs)
Avots () ir franču neoklasicisma gleznotāja Žana Ogista Dominika Engra eļļas krāsas glezna. Gleznu viņš iesāka 1820. gadā Florencē, bet pabeidza to tikai 1856. gadā Parīzē. Kad Engrs pabeidza darbu pie "Avota", viņš bija 76 gadus vecs, jau slavens un École des Beaux-Arts prezidents. Aktā redzamās sievietes poza var tikt salīdzināta ar citu viņa darbu, Venus Anadyomene (1848) un ir Knidas Afrodītes jeb Venus Pudica attēlojums. Divi no Engra audzēkņiem, gleznotāji Pols Balzē un Aleksandrs Degofs, palīdzēja fona un ūdens trauka gleznošanā.

Apraksts 
Gleznā attēlota klinšu spraugā stāvoša kaila sieviete, kura tur rokās krūku, no kuras plūst ūdens. Viņa attēlo ūdens avotu, kas klasiskajā literatūrā ir svēts mūzām un poētiskas iedvesmas avots. Viņa stāv starp diviem ziediem, ko var "ievainot vīrieši, kas vēlas tos noplūkt" un viņu ierāmē efeja, Dionīsa, nekārtību, atjaunošanās un ekstāzes dieva, augs. Ūdens, ko viņa lej, atdala viņu no skatītāja, straumei atzīmējot robežas, kuru šķērsošana ir simboliski nozīmīga.

Tēma 
Mākslas vēsturnieki Frānsisa Faula un Ričards Tomsons norāda, ka gleznā pastāv "simboliska sievietes un dabas vienotība", ziedošajiem augiem un ūdenim kalpojot kā fonam, ko Engrs piepilda ar sievietes "sekundārajiem atribūtiem".

Kritiķu atsauksmes 
Pirmā izstāde, kurā parādījās "Avots", notika 1856. gadā, gadu pēc tās pabeigšanas. Glezna saņēma labas atsauksmes. Tangijs Dišatels gleznu 1857. gadā iegādājās par 25 000 frankiem. 1878. gadā gleznu iegādājās valsts un nodeva to Luvras muzejam. 1986. gadā to pārvietoja uz Orsē muzeju. Glezna bieži piedalījusies izstādēs un plaši publicēta.

Holdeins Makfols grāmatā "Glezniecības vēsture: Franču ģēniji" apraksta "Avotu" kā Engra "izcilāko aktu, ar kuru viņš ir galvenokārt pazīstams". Kenets Klārks savā grāmatā "Sievišķais skaistums" novērojis, ka "Avots" ticis aprakstīts kā "skaistākā figūra franču glezniecībā". Valters Frīdlenders grāmatā "Davids līdz Delakruā" atsaucies uz "Avotu" vienkārši kā slavenāko Engra gleznu.

Gleznas modele bija Engra mājas pārvaldnieka meita. Savā romānā Confessions of a Young Man īru rakstnieks Džordžs Mūrs rakstīja, saistībā ar mākslas darbu morāli, "man nerūp, ka Engra "Avota" cena bija kādas sešpadsmitgadīgas kalpones tikums. Tas, ka modele nomira no dzeršanas un slimībām slimnīcā nav nekas, salīdzinot ar to, ka tika radīts "Avots", izsmalcināts nevainīguma sapnis."

Atsauces

Ārējās saites 

1856. gada gleznas
Žana Ogista Dominika Engra gleznas
Avots ( ) ir franču neoklasicisma gleznotāja Žana Ogista Dominika Engra eļļas krāsas glezna . Gleznu viņš iesāka gadā Florencē , bet pabeidza to tikai gadā Parīzē . Kad Engrs pabeidza darbu pie " Avota " , viņš bijagadus vecs , jau slavens un École des Beaux-Arts prezidents . Aktā redzamās sievietes poza var tikt salīdzināta ar citu viņa darbu , Venus Anadyomeneun ir Knidas Afrodītes jeb Venus Pudica attēlojums . Divi no Engra audzēkņiem , gleznotāji Pols Balzē un Aleksandrs Degofs , palīdzēja fona un ūdens trauka gleznošanā . Apraksts Gleznā attēlota klinšu spraugā stāvoša kaila sieviete , kura tur rokās krūku , no kuras plūst ūdens . Viņa attēlo ūdens avotu , kas klasiskajā literatūrā ir svēts mūzām un poētiskas iedvesmas avots . Viņa stāv starp diviem ziediem , ko var " ievainot vīrieši , kas vēlas tos noplūkt " un viņu ierāmē efeja , Dionīsa , nekārtību , atjaunošanās un ekstāzes dieva , augs . Ūdens , ko viņa lej , atdala viņu no skatītāja , straumei atzīmējot robežas , kuru šķērsošana ir simboliski nozīmīga . Tēma Mākslas vēsturnieki Frānsisa Faula un Ričards Tomsons norāda , ka gleznā pastāv " simboliska sievietes un dabas vienotība " , ziedošajiem augiem un ūdenim kalpojot kā fonam , ko Engrs piepilda ar sievietes " sekundārajiem atribūtiem " . Kritiķu atsauksmes Pirmā izstāde , kurā parādījās " Avots " , notika gadā , gadu pēc tās pabeigšanas . Glezna saņēma labas atsauksmes . Tangijs Dišatels gleznu gadā iegādājās par000 frankiem . gadā gleznu iegādājās valsts un nodeva to Luvras muzejam . gadā to pārvietoja uz Orsē muzeju . Glezna bieži piedalījusies izstādēs un plaši publicēta . Holdeins Makfols grāmatā " Glezniecības vēsture : Franču ģēniji " apraksta " Avotu " kā Engra " izcilāko aktu , ar kuru viņš ir galvenokārt pazīstams " . Kenets Klārks savā grāmatā " Sievišķais skaistums " novērojis , ka " Avots " ticis aprakstīts kā " skaistākā figūra franču glezniecībā " . Valters Frīdlenders grāmatā " Davids līdz Delakruā " atsaucies uz " Avotu " vienkārši kā slavenāko Engra gleznu . Gleznas modele bija Engra mājas pārvaldnieka meita . Savā romānā Confessions of a Young Man īru rakstnieks Džordžs Mūrs rakstīja , saistībā ar mākslas darbu morāli , " man nerūp , ka Engra " Avota " cena bija kādas sešpadsmitgadīgas kalpones tikums . Tas , ka modele nomira no dzeršanas un slimībām slimnīcā nav nekas , salīdzinot ar to , ka tika radīts " Avots " , izsmalcināts nevainīguma sapnis . " Atsauces Ārējās saites 1856. gada gleznas Žana Ogista Dominika Engra gleznas