Abdžads
Abdžads (no , ʾabjad) vai konsonantiskais raksts ir rakstība, kas satur vienīgi līdzskaņus (konsonantus). Tas atšķiras no alfabētiem, kas iekļauj grafēmas gan līdzskaņiem, gan patskaņiem. Abdžadi ir senākā no fonogrāfiskajām rakstu sistēmām; pirmā izplatītākā bija feniķiešu raksts, kas ir priekštecis visiem mūsdienu alfabētiem un abdžadiem. Mūsdienās abdžadus lieto ap 8 % pasaules iedzīvotāju; to izmanto arābu, farsī, urdu, ivrita u.c. valodu rakstībās.

Etimoloģija 
Terminu «abdžads», lai apzīmētu konsonantos alfabētus, 1990. gadā ieviesa amerikāņu lingvists Pīters Denielss (Peter T. Daniels). Nosaukums aizgūts no alfabēta apzīmējuma arābu un citās arābu rakstā rakstošajās valodās; tas veidots, izmantojot pirmos četrus arābu alfabēta burtus ʾalif, bāʾ, jīm un dāl.

Izcelšanās 
Pirmais plašu pielietojumu guvušais abdžads bija feniķiešu raksts, kas cēlies ap 1050. gadu p.m.ē. un lietos līdz aptuveni 150. gadam p.m.ē. Ap to pašu laiku Sarkanās jūras dienviddaļas piekrastē izplatījās Dienvidarābijas raksts, kas tika lietots līdz m.ē. 6. gadsimtam, bet Kanaānā — paleoebreju raksts (lietots līdz m.ē. 135. gadam). Tiek uzskatīts, kas visas šīs rakstības cēlušās no protosīnājas raksta, kas bijis izplatīts Tuvajos Austrumos 19.—15. gadsimtā p.m.ē.

Lielākā daļa mūsdienās lietoto abdžadu cēlušies no aramiešu raksta, kas savukārt cēlies no feniķiešu alfabēta (treknrakstā izcelti mūsdienās lietotie abdžadi):
 feniķiešu raksts
 aramiešu raksts
 ebreju raksts
 nabatiešu raksts
 arābu raksts
 tāna
 sīriešu raksts
 sogdiešu raksts
 senuiguru raksts
 mongoļu raksts
 mandžūru raksts
 samariešu raksts
 senlībiešu raksts
 tifinags

Neīstie abdžadi 

Lielākajā daļā mūsdienu abdžadu pastāv paņēmieni patskaņu apzīmēšanai. Arābu rakstā spraudzeņu /j/ un /w/ burti tike lietoti garo patskaņu /iː/, /eː/, /uː/ un /oː/ apzīmēšanai. Pastāv arī tā sauktais pilnais arābu raksts, kurā ar speciālām diakritiskajām zīmēm atzīmē visus patskaņus, geminācijas u.c. nianses. No arābu raksta atvasinātās rakstības nereti ir pilnvērtīgi alfabēti, piemēram Ķīnā lietotās uiguru, kazahu un kurgīzu arābiskās rakstības ir pilnvērtīgi alfabēti, kas iekļauj arī visus patskaņus.

Atsauces

Ārējās saites 

Rakstība
Abdžads ( no , ʾabjad ) vai konsonantiskais raksts ir rakstība , kas satur vienīgi līdzskaņus ( konsonantus ) . Tas atšķiras no alfabētiem , kas iekļauj grafēmas gan līdzskaņiem , gan patskaņiem . Abdžadi ir senākā no fonogrāfiskajām rakstu sistēmām ; pirmā izplatītākā bija feniķiešu raksts , kas ir priekštecis visiem mūsdienu alfabētiem un abdžadiem . Mūsdienās abdžadus lieto ap % pasaules iedzīvotāju ; to izmanto arābu , farsī , urdu , ivrita u.c. valodu rakstībās . Etimoloģija Terminu « abdžads » , lai apzīmētu konsonantos alfabētus , gadā ieviesa amerikāņu lingvists Pīters Denielss ( Peter T. Daniels ) . Nosaukums aizgūts no alfabēta apzīmējuma arābu un citās arābu rakstā rakstošajās valodās ; tas veidots , izmantojot pirmos četrus arābu alfabēta burtus ʾalif , bāʾ , jīm un dāl . Izcelšanās Pirmais plašu pielietojumu guvušais abdžads bija feniķiešu raksts , kas cēlies ap gadu p. m.ē. un lietos līdz aptuveni gadam p. m.ē . Ap to pašu laiku Sarkanās jūras dienviddaļas piekrastē izplatījās Dienvidarābijas raksts , kas tika lietots līdz m.ē . gadsimtam , bet Kanaānā — paleoebreju raksts ( lietots līdz m.ē . gadam ) . Tiek uzskatīts , kas visas šīs rakstības cēlušās no protosīnājas raksta , kas bijis izplatīts Tuvajos Austrumos — 15. gadsimtā p. m.ē . Lielākā daļa mūsdienās lietoto abdžadu cēlušies no aramiešu raksta , kas savukārt cēlies no feniķiešu alfabēta ( treknrakstā izcelti mūsdienās lietotie abdžadi ) : feniķiešu raksts aramiešu raksts ebreju raksts nabatiešu raksts arābu raksts tāna sīriešu raksts sogdiešu raksts senuiguru raksts mongoļu raksts mandžūru raksts samariešu raksts senlībiešu raksts tifinags Neīstie abdžadi Lielākajā daļā mūsdienu abdžadu pastāv paņēmieni patskaņu apzīmēšanai . Arābu rakstā spraudzeņu /j / un /w / burti tike lietoti garo patskaņu / iː / , / eː / , / uː / un / oː / apzīmēšanai . Pastāv arī tā sauktais pilnais arābu raksts , kurā ar speciālām diakritiskajām zīmēm atzīmē visus patskaņus , geminācijas u.c. nianses . No arābu raksta atvasinātās rakstības nereti ir pilnvērtīgi alfabēti , piemēram Ķīnā lietotās uiguru , kazahu un kurgīzu arābiskās rakstības ir pilnvērtīgi alfabēti , kas iekļauj arī visus patskaņus . Atsauces Ārējās saites Rakstība