Uzpūstā saknene
Uzpūstā saknene (Rhizina undulata, agrāk Rhizina inflata) ir Latvijā bieža sakneņu dzimtas sēne, kuras augļķermeņi nav ieteicami pārtikā. Uzpūstā saknene ir mežsaimniecībai kaitīgs priežu sakņu parazīts.

Taksonomija 
Sēni pirmais 1774. gadā aprakstīja vācu biologs Jākobs Kristians Šēfers kā Elvela inflata. Pašreizējo nosaukumu deva Eliass Magnuss Frīss 1815. gadā darbā Observationes Mycologicae.

Uzpūstā saknene ir sakneņu ģints pirmā aprakstītā un tipiskā suga. Īpašais epitets undulata nozīmē "viļņotā", zīmējoties uz cepurītes formu.

Sēnes apraksts 

 Cepurīte: virspuses (himenofora) krāsa sākotnēji gaiša, taču gandrīz uzreiz satumst, sākot no vidus, tumši dzeltenbrūna vai sarkanbrūna līdz violetbrūnai un gandrīz melnai ar baltu vai dzeltenīgu, krasi norobežotu apmali, kura vecumā izzūd. Apakšpuse sākumā bālgana līdz dzeltenīgai, vēlāk  dzeltenbrūna un brūngana ar daudziem smalkiem (1—2 mm) bālganiem līdz dzeltenīgiem rizoīdiem, kas augļķermeni-apotēciju saista ar augsni. Forma sākumā puslodes veidā, vēlāk izpletusies un klājeniska, ar izliektu, neregulāri sakrunkotu, mitrumā lipīgu virsmu. Platums līdz 10 cm, augstums līdz 5 cm, biezums 2—5 mm. Mīkstums okera krāsā, trausls, sākumā vaskam līdzīgs, vēlāk ādains. Garša un smarža nav izteiktas.
 Kātiņš: nav. 
 Sporas: vārpstveidīgas, galos izstiepti nosmailinātas, gludas, ar vienu vai diviem eļļas pilieniem, 22—42/7—11 µm. 
 Parafīzes: pavedienveidīgas, platumā 3 μm, galotnē brūnas un paplašinās līdz 7—11 μm.
 Aski: cilindriski, 250—400x14—20 µm, katrā askā 8 sporas.

Augšanas apstākļi 

Visā Ziemeļu puslodē bieži sastopama saprofīta un parazītiska sēne. Aug smilšainos gaišos priežu mežos, īpaši izdegumos un vecu ugunskuru vietās, skābās augsnēs (karstā laikā vai klimatā attīstās arī citās augsnēs). Latvijas klimatā parasti no jūlija līdz oktobrim. Augļķermeņi reizēm saauguši kopā lielās grupās, tomēr biežāk sastopami grupās atstatus viens no otra. Tālo Austrumu autoru pētījumi rāda, ka uzpūstā saknene veido raganu apļus, taču citos reģionos tas nav novērots; Ievazāta arī Dienvidāfrikā un Austrālijā.

Kaitējums mežsaimniecībā 
Sēnes micēlijs priežu briestaudzēs bieži cauraug to saknes, izraisot koka slimīgumu vai bojāeju. Retāk sēne parazitē  arī uz citiem skujkokiem. Parastais cietušo koku vecums ir no 15 līdz 60 gadiem; sēnes micēlija izplatīšanās apstājas 4—7 gadus pēc koka inficēšanas. Nodarāmo zaudējumu dēļ ir ieteikumi mežsaimniekiem skujkoku atjaunošanas audzes stādīt ne ātrāk kā 2 gadus pēc ugunsgrēka, jo sakneņu sporas aktivizē augsta temperatūra un tās augsnē parasti saglabājas divus gadus.

Barības vērtība 
Par sēnes ēdamību ir pretrunīga informācija. Daļa avotu to dēvē par neēdamu, daļa par ēdamu, bet bezgaršīgu, daļa par indīgu.

Līdzīgās sugas 
Līdzīgi izskatās dzīslainais kauslāčpurns (Disciotis venosa), taču tas atšķiras ar savu hlora smaržu. No augšas līdzīga ir arī vairoga bisīte (Discina ancilis), kurai apakšā rizoīdu vietā ir kātiņš.

Atsauces

Ārējās saites 

 Index Fungorum
 Mycobank

Asku sēnes
Neēdamās sēnes
Uzpūstā saknene ( Rhizina undulata , agrāk Rhizina inflata ) ir Latvijā bieža sakneņu dzimtas sēne , kuras augļķermeņi nav ieteicami pārtikā . Uzpūstā saknene ir mežsaimniecībai kaitīgs priežu sakņu parazīts . Taksonomija Sēni pirmais gadā aprakstīja vācu biologs Jākobs Kristians Šēfers kā Elvela inflata . Pašreizējo nosaukumu deva Eliass Magnuss Frīss gadā darbā Observationes Mycologicae . Uzpūstā saknene ir sakneņu ģints pirmā aprakstītā un tipiskā suga . Īpašais epitets undulata nozīmē " viļņotā " , zīmējoties uz cepurītes formu . Sēnes apraksts Cepurīte : virspuses ( himenofora ) krāsa sākotnēji gaiša , taču gandrīz uzreiz satumst , sākot no vidus , tumši dzeltenbrūna vai sarkanbrūna līdz violetbrūnai un gandrīz melnai ar baltu vai dzeltenīgu , krasi norobežotu apmali , kura vecumā izzūd . Apakšpuse sākumā bālgana līdz dzeltenīgai , vēlāk dzeltenbrūna un brūngana ar daudziem smalkiem2 mm ) bālganiem līdz dzeltenīgiem rizoīdiem , kas augļķermeni -apotēciju saista ar augsni . Forma sākumā puslodes veidā , vēlāk izpletusies un klājeniska , ar izliektu , neregulāri sakrunkotu , mitrumā lipīgu virsmu . Platums līdzcm , augstums līdzcm , biezums5 mm . Mīkstums okera krāsā , trausls , sākumā vaskam līdzīgs , vēlāk ādains . Garša un smarža nav izteiktas . Kātiņš : nav . Sporas : vārpstveidīgas , galos izstiepti nosmailinātas , gludas , ar vienu vai diviem eļļas pilieniem , 42/7 — 11 µm . Parafīzes : pavedienveidīgas , platumāμm , galotnē brūnas un paplašinās līdz11 μm . Aski : cilindriski , 400x14 — 20 µm , katrā askāsporas . Augšanas apstākļi Visā Ziemeļu puslodē bieži sastopama saprofīta un parazītiska sēne . Aug smilšainos gaišos priežu mežos , īpaši izdegumos un vecu ugunskuru vietās , skābās augsnēs ( karstā laikā vai klimatā attīstās arī citās augsnēs ) . Latvijas klimatā parasti no jūlija līdz oktobrim . Augļķermeņi reizēm saauguši kopā lielās grupās , tomēr biežāk sastopami grupās atstatus viens no otra . Tālo Austrumu autoru pētījumi rāda , ka uzpūstā saknene veido raganu apļus , taču citos reģionos tas nav novērots ; Ievazāta arī Dienvidāfrikā un Austrālijā . Kaitējums mežsaimniecībā Sēnes micēlijs priežu briestaudzēs bieži cauraug to saknes , izraisot koka slimīgumu vai bojāeju . Retāk sēne parazitē arī uz citiem skujkokiem . Parastais cietušo koku vecums ir nolīdzgadiem ; sēnes micēlija izplatīšanās apstājas7 gadus pēc koka inficēšanas . Nodarāmo zaudējumu dēļ ir ieteikumi mežsaimniekiem skujkoku atjaunošanas audzes stādīt ne ātrāk kāgadus pēc ugunsgrēka , jo sakneņu sporas aktivizē augsta temperatūra un tās augsnē parasti saglabājas divus gadus . Barības vērtība Par sēnes ēdamību ir pretrunīga informācija . Daļa avotu to dēvē par neēdamu , daļa par ēdamu , bet bezgaršīgu , daļa par indīgu . Līdzīgās sugas Līdzīgi izskatās dzīslainais kauslāčpurns ( Disciotis venosa ) , taču tas atšķiras ar savu hlora smaržu . No augšas līdzīga ir arī vairoga bisīte ( Discina ancilis ) , kurai apakšā rizoīdu vietā ir kātiņš . Atsauces Ārējās saites Index Fungorum Mycobank Asku sēnes Neēdamās sēnes