Četirjohstolbovoja
Četirjohstolbovoja (, ) ir neapdzīvota sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Austrumsibīrijas jūrā, Medvežju salu grupā. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Ņižņekolimskas ulusā. Visa salas teritorija kopš 2020. gada ietilpst Medvežju salu valsts dabas rezervātā. Cita starpā rezervāts paredzēts polārlāču vairošanās vietu aizsardzībai.

Ģeogrāfija 
Sala izvietojusies Medvežju salu austrumos, to trešā lielākā sala. Austrumos 20 km plats šaurums to atdala no Puškarjova un Ļeontjeva salām. Sala veidota galvenokārt no granīta un māla slānekļa. Reljefs paugurains, augstākais punkts ir 94 m vjl salas vidusdaļā. Ziemeļu krasts klinšains, stāvs, dienvidu krasts — lēzens. Salas rietumu galā Gribokas pussala, ko ar salas pamatdaļu savieno 0,4 km gara augstos viļņos pārplūstoša oļu strēle. Salā valda arktiskais klimats, dominē akmeņainas tundras ainava.

Vēsture 
Salu pirmais atklāja kazaks Jakovs Permjakovs 1710. gadā. Tagadējo nosaukumu salai piešķīra Ferdinands Vrangelis 1823. gadā pēc salā tajā laikā bijušajiem četriem akmens stabiem — kigiļahiem, no kuriem mūsdienās palikuši divi. No 1933. līdz 1995. gadam salas austrumu galā darbojās Četirjohstolbovojas polārā meteostacija. Vairāku ekspedīciju laikā salas rietumos un austrumos atklātas vairākas neolīta laikmeta eskimosu kultūras cilvēku apmetņu paliekas.

Atsauces

Ārējās saites 
 Портрет моря: Восточно-Сибирское 

Krievijas salas
Austrumsibīrijas jūra
Jakutija
Četirjohstolbovoja ( , ) ir neapdzīvota sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Austrumsibīrijas jūrā , Medvežju salu grupā . Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Ņižņekolimskas ulusā . Visa salas teritorija kopš gada ietilpst Medvežju salu valsts dabas rezervātā . Cita starpā rezervāts paredzēts polārlāču vairošanās vietu aizsardzībai . Ģeogrāfija Sala izvietojusies Medvežju salu austrumos , to trešā lielākā sala . Austrumoskm plats šaurums to atdala no Puškarjova un Ļeontjeva salām . Sala veidota galvenokārt no granīta un māla slānekļa . Reljefs paugurains , augstākais punkts irm vjl salas vidusdaļā . Ziemeļu krasts klinšains , stāvs , dienvidu krasts — lēzens . Salas rietumu galā Gribokas pussala , ko ar salas pamatdaļu savieno4 km gara augstos viļņos pārplūstoša oļu strēle . Salā valda arktiskais klimats , dominē akmeņainas tundras ainava . Vēsture Salu pirmais atklāja kazaks Jakovs Permjakovs gadā . Tagadējo nosaukumu salai piešķīra Ferdinands Vrangelis gadā pēc salā tajā laikā bijušajiem četriem akmens stabiem — kigiļahiem , no kuriem mūsdienās palikuši divi . No līdz gadam salas austrumu galā darbojās Četirjohstolbovojas polārā meteostacija . Vairāku ekspedīciju laikā salas rietumos un austrumos atklātas vairākas neolīta laikmeta eskimosu kultūras cilvēku apmetņu paliekas . Atsauces Ārējās saites Портрет моря : Восточно-Сибирское Krievijas salas Austrumsibīrijas jūra Jakutija