Iglulikas pētniecības centrs
Iglulikas pētniecības centrs (, IRC) ir Kanādas vissezonas pētniecības stacija Arktikā. Izvietojusies Melvila pussalas ziemeļaustrumu piekrastē Iglulikas ciema centrā. Pieder Nunavutas valdības Vides departamentam, bet to administrē Nunavutas Pētniecības institūta Arktikas Koledža.

Vēsture 
Stacija uzbūvēta pēc Kanādas valdības pasūtījuma 1973.—1974. gadā. Stacijas projektu izstrādāja Papineau Gérin-Lajoie Leblanc; tā projektēta pēc tā laika ziemeļu modernās arhitektūras principiem. Būvniecībā izmantots betons,  tērauds, stikls un siltināti stiklšķiedras paneļi. 1988. gadā stacija tika nodota Ziemeļrietumu Teritoriju Zinātņu institūta pārvaldē. 2008. gadā atbildība par staciju tika nodota Nunavutas Arktikas koledžas Valodas un kultūras programmai. Stacija joprojām tiek izmantota kā atbalsta bāze dažādu pētījumu programmu īstenošanai Foksa baseina reģionā.

Stacijas struktūra 
Stacija sastāv no trijām struktūrām. Galvenajā ēkā, kas neformāli tiek dēvēta par «Balto sēni»,  platībā radiāli izvietotas divas laboratorijas, astoņas ofisu telpas, bibliotēka un tumšā telpa; centrā ir apspriežu telpa. Līdzās galvenajai ēkai ir divsekciju apsildāma garāža ar tai pievienotu darbnīcu un liela neapsildāma noliktava. Stacija spēj izmitināt līdz 22 pētniekiem vasarā un līdz 10 ziemā. Stacijai ir filiāles Kugluktukā, Arviatā, Pondinletā un Ikaluitā.

Pētniecība 
Stacijas pētījumu programmas ir vērstas galvenokārt uz sauszemes savvaļas dzīvniekiem un biotopiem ar īpašu uzmanību attiecībā uz sugām, kas ir tieši saistītas ar inuitu tradicionālo dzīvi, t.i., ziemeļbriežiem, polārlāčiem un muskusvēršiem. Ilgtermiņā stacijā tiek veikti vides, seismogrāfiskie, meteoroloģiskie un magnetometriskie novērojumi.

Atsauces

Ārējās saites 

Nunavuta
Arktiskās polārstacijas
Vissezonas polārstacijas
Kanādas polārstacijas
Iglulikas pētniecības centrs ( , IRC ) ir Kanādas vissezonas pētniecības stacija Arktikā . Izvietojusies Melvila pussalas ziemeļaustrumu piekrastē Iglulikas ciema centrā . Pieder Nunavutas valdības Vides departamentam , bet to administrē Nunavutas Pētniecības institūta Arktikas Koledža . Vēsture Stacija uzbūvēta pēc Kanādas valdības pasūtījuma —1974. gadā . Stacijas projektu izstrādāja Papineau Gérin-Lajoie Leblanc ; tā projektēta pēc tā laika ziemeļu modernās arhitektūras principiem . Būvniecībā izmantots betons , tērauds , stikls un siltināti stiklšķiedras paneļi . gadā stacija tika nodota Ziemeļrietumu Teritoriju Zinātņu institūta pārvaldē . gadā atbildība par staciju tika nodota Nunavutas Arktikas koledžas Valodas un kultūras programmai . Stacija joprojām tiek izmantota kā atbalsta bāze dažādu pētījumu programmu īstenošanai Foksa baseina reģionā . Stacijas struktūra Stacija sastāv no trijām struktūrām . Galvenajā ēkā , kas neformāli tiek dēvēta par « Balto sēni » , platībā radiāli izvietotas divas laboratorijas , astoņas ofisu telpas , bibliotēka un tumšā telpa ; centrā ir apspriežu telpa . Līdzās galvenajai ēkai ir divsekciju apsildāma garāža ar tai pievienotu darbnīcu un liela neapsildāma noliktava . Stacija spēj izmitināt līdzpētniekiem vasarā un līdzziemā . Stacijai ir filiāles Kugluktukā , Arviatā , Pondinletā un Ikaluitā . Pētniecība Stacijas pētījumu programmas ir vērstas galvenokārt uz sauszemes savvaļas dzīvniekiem un biotopiem ar īpašu uzmanību attiecībā uz sugām , kas ir tieši saistītas ar inuitu tradicionālo dzīvi , t.i. , ziemeļbriežiem , polārlāčiem un muskusvēršiem . Ilgtermiņā stacijā tiek veikti vides , seismogrāfiskie , meteoroloģiskie un magnetometriskie novērojumi . Atsauces Ārējās saites Nunavuta Arktiskās polārstacijas Vissezonas polārstacijas Kanādas polārstacijas