Arnolds Artums-Hartmanis
Arnolds Artums-Hartmanis, arī Arnolds Artum-Hartmanis (1895—?) bija latviešu strēlnieku virsnieks, vēlāk Latvijas Bruņoto spēku pulkvežleitnants, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1895. gada 29. martā Aizupes pagastā ierēdņa Jura Hartmaņa ģimenē. Mācījās Tukuma komercskolā. Tūlīt pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1914. gada jūlijā iestājās Krievijas impērijas armijā, piedalījās kaujās Austrumprūsijas un Galīcijas frontēs. Pēc Oranienbaumas praporščiku skolas beigšanas 1916. gadā bija 6. Tukuma latviešu strēlnieku pulka spridzinātāju nodaļas komandieris. Piedalījies Ķekavas un Ziemassvētku kaujās. Pēc Oktobra revolūcijas 1917. gada 26. oktobrī atstāja Krievijas armiju.

Latvijas brīvības cīņu sākumā 1918. gada 29. novembrī iestājās Latvijas armijā, bija Latvijas zemessardzes 1. Rīgas latviešu zemessargu rotas ložmetēju nodaļas komandieris, pēc 12. decembra Jelgavas brīvprātīgo rotas komandieris. 1919. gada 15. janvārī pēc Apsardzības ministra rīkojuma Liepājā sāka organizēt jātnieku nodaļu. 
Zemgales atbrīvošanas laikā 1919. gada 22. martā kaujā pie Bataru mājām Jaunbērzes pagastā zem pēkšņi uzbrūkošā pretinieka uguns Artums-Hartmanis sakārtoja savu nodaļu ķēdē un, no visām pusēm ielenkts, izturēja spiedienu, tā ļaudams galvenajiem spēkiem izvirzīties un sakaut ienaidnieku.
No 1919. gada maija viņš bija Latviešu atsevišķās brigādes 1. jātnieku diviziona štāba priekšnieks, kopš septembra - komandiera vietnieks. 
Bermontiādes laikā 29. oktobrī viņam uzdeva organizēt 9. Rēzeknes kājnieku pulka jātnieku nodaļu, no 1920. gada 5. janvāra bija Zemgales divīzijas atsevišķā eskadrona komandieris.

Pēc kara beigām 1921. gada 12. martā viņš kļuva par 1. Jātnieku pulka komandiera palīgu, atvaļināts no dienesta 1924. gada 2. septembrī. 
1925. gadā pārgāja robežsardzes dienestā, bija Ludzas apriņķa 8. rajona kontrolieris, no 1927. gada 3. Jaunlatgales robežapsardzības iecirkņa priekšnieks.

1929. gadā kļuva par Rīgas prefektūras jātnieku policijas komandieri. 1939. gada 4. novembrī vācbaltiešu izceļošanas laikā pārcēlās uz Vācijas okupēto Polijas daļu.
Miris 1970. gados VFR.

Apbalvojumi 
 Lāčplēša Kara ordenis (Nr.3/1272, par 1919. gada 22. marta kauju pie Bataru mājām) 
 Krievijas Sv. Staņislava ordenis (III šķira)
 Krievijas Sv. Annas ordenis (III un IV šķira)
 Triju Zvaigžņu ordenis (IV šķira)
 Viestura ordenis
 Beļģijas Kroņa ordenis

Literatūra 

 Latvijas Brīvības cīņas 1918-1920. Enciklopēdija. Rīga: Preses nams, 1999. 306.-307. lpp. 
 Latvijas valsts vēstures arhīvs, 5434. f., 1. apr., 484. l. (virsnieku biogrāfijas), 44. lpp.

Atsauces 

Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Tukuma novadā dzimušie
Vācijas latvieši
Arnolds Artums-Hartmanis , arī Arnolds Artum-Hartmanis ? ) bija latviešu strēlnieku virsnieks , vēlāk Latvijas Bruņoto spēku pulkvežleitnants , Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris . Dzīvesgājums Dzimis gada martā Aizupes pagastā ierēdņa Jura Hartmaņa ģimenē . Mācījās Tukuma komercskolā . Tūlīt pēc Pirmā pasaules kara sākuma gada jūlijā iestājās Krievijas impērijas armijā , piedalījās kaujās Austrumprūsijas un Galīcijas frontēs . Pēc Oranienbaumas praporščiku skolas beigšanas gadā bija Tukuma latviešu strēlnieku pulka spridzinātāju nodaļas komandieris . Piedalījies Ķekavas un Ziemassvētku kaujās . Pēc Oktobra revolūcijas gada oktobrī atstāja Krievijas armiju . Latvijas brīvības cīņu sākumā gada novembrī iestājās Latvijas armijā , bija Latvijas zemessardzes Rīgas latviešu zemessargu rotas ložmetēju nodaļas komandieris , pēc decembra Jelgavas brīvprātīgo rotas komandieris . gada janvārī pēc Apsardzības ministra rīkojuma Liepājā sāka organizēt jātnieku nodaļu . Zemgales atbrīvošanas laikā gada martā kaujā pie Bataru mājām Jaunbērzes pagastā zem pēkšņi uzbrūkošā pretinieka uguns Artums-Hartmanis sakārtoja savu nodaļu ķēdē un , no visām pusēm ielenkts , izturēja spiedienu , tā ļaudams galvenajiem spēkiem izvirzīties un sakaut ienaidnieku . No gada maija viņš bija Latviešu atsevišķās brigādes jātnieku diviziona štāba priekšnieks , kopš septembra - komandiera vietnieks . Bermontiādes laikā oktobrī viņam uzdeva organizēt Rēzeknes kājnieku pulka jātnieku nodaļu , no gada janvāra bija Zemgales divīzijas atsevišķā eskadrona komandieris . Pēc kara beigām gada martā viņš kļuva par Jātnieku pulka komandiera palīgu , atvaļināts no dienesta gada septembrī . 1925. gadā pārgāja robežsardzes dienestā , bija Ludzas apriņķa rajona kontrolieris , no gada Jaunlatgales robežapsardzības iecirkņa priekšnieks . 1929. gadā kļuva par Rīgas prefektūras jātnieku policijas komandieri . gada novembrī vācbaltiešu izceļošanas laikā pārcēlās uz Vācijas okupēto Polijas daļu . Miris gados VFR. Apbalvojumi Lāčplēša Kara ordenis ( Nr.3/ 1272 , par gada marta kauju pie Bataru mājām ) Krievijas Sv. Staņislava ordenis ( III šķira ) Krievijas Sv. Annas ordenis ( III un IV šķira ) Triju Zvaigžņu ordenis ( IV šķira ) Viestura ordenis Beļģijas Kroņa ordenis Literatūra Latvijas Brīvības cīņas Enciklopēdija . Rīga : Preses nams , -307. lpp. Latvijas valsts vēstures arhīvs , f. , apr. , l. ( virsnieku biogrāfijas ) , lpp. Atsauces Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki Tukuma novadā dzimušie Vācijas latvieši