Zvīņbeku ģints
Zvīņbeku ģints (Strobilomyces) ir beku dzimtas stobriņu sēņu ģints. Saskaņā ar Catalogue of Life, 2021. gada sākumā tajā ietilpa 42 sugas, no kurām Latvijā atrasta tikai viena — ģints tipiskā suga melnā zvīņbeka (Strobilomyces strobilaceus), kura iekļauta Latvijas īpaši aizsargājamo sugu sarakstā un Latvijas Sarkanajā grāmatā. Daļa autoru šo ģinti ieskaita īpašā zvīņbeku dzimtā, kurā tā atradās līdz pēdējo desmitgažu ģenētiskajiem pētījumiem, ieļaujot tajā arī tumšbekas (Porphyrellus) un žultsbekas (Tylopilus), tomēr kopš 2010. gadiem šī dzimta vairs neskaitās pastāvoša. Ģints latīniskais nosaukums veidots no grieķu valodas vārdiem "priedes čiekura sēne".

Uzskata, ka šai ģintij ir tuvākā radniecība ar tikai tropu Āfrikā sastopamo ģinti Afroboletus, tomēr tās atšķiras pēc sporām un ķīmiski.

Ģints apraksts 

 Cepurīte: parasti pelēkbrūna vai pelēkmelna, virsmiziņa sausa, viscaur klāta ar lielām zvīņām vai pinkām. Mīkstums gaļīgs, blīvs, ievainojumos sārtojas (reti zilē), vēlāk melnē. Aug un noveco relatīvi lēnāk kā parasti beku dzimtas sugas.
 Stobriņi: no bālgani pelēcīgiem līdz pelēkiem, sākumā klāti ar daļēju bālganu vai pelēku plīvuru. Pieauguši vai nolaideni. Stobriņu atveres stūrainas.
 Kātiņš: blīvs, vilnains vai zvīņots, ar vecumā izzūdošu gredzenu.
 Sporas: ar pilnīgu vai daļēju izcilnētu tīklveida zīmējumu, masā brūnas līdz melnām.

Augšanas apstākļi 

Aug pārsvarā tropu rajonos, daudzas sugas aprakstītas un atrastas tikai Dienvidaustrumu Āzijā, dienvidu Ķīnā un Austrālijā, tuvu Klusā okeāna piekrastei.

Eiropā zināma tikai melnā zvīņbeka, kas ir mikorizas sēne. Eiropā parasti aug no jūlija līdz oktobrim.

Līdzīgās sugas 

Zvīņbekas Eiropā viegli atšķiramas no citām stobriņu sēnēm pēc biezajām zvīņām uz cepurītes.

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 

 Index Fungorum
  "Strobilomyces Berk. 1851". MycoBank. International Mycological Association.
 GBIF visu zvīņbeku sugu atradņu karte

Sēņu sistemātika
Stobriņu sēnes
Zvīņbeku ģints ( Strobilomyces ) ir beku dzimtas stobriņu sēņu ģints . Saskaņā ar Catalogue of Life , gada sākumā tajā ietilpasugas , no kurām Latvijā atrasta tikai viena — ģints tipiskā suga melnā zvīņbeka ( Strobilomyces strobilaceus ) , kura iekļauta Latvijas īpaši aizsargājamo sugu sarakstā un Latvijas Sarkanajā grāmatā . Daļa autoru šo ģinti ieskaita īpašā zvīņbeku dzimtā , kurā tā atradās līdz pēdējo desmitgažu ģenētiskajiem pētījumiem , ieļaujot tajā arī tumšbekas ( Porphyrellus ) un žultsbekas ( Tylopilus ) , tomēr kopš gadiem šī dzimta vairs neskaitās pastāvoša . Ģints latīniskais nosaukums veidots no grieķu valodas vārdiem " priedes čiekura sēne " . Uzskata , ka šai ģintij ir tuvākā radniecība ar tikai tropu Āfrikā sastopamo ģinti Afroboletus , tomēr tās atšķiras pēc sporām un ķīmiski . Ģints apraksts Cepurīte : parasti pelēkbrūna vai pelēkmelna , virsmiziņa sausa , viscaur klāta ar lielām zvīņām vai pinkām . Mīkstums gaļīgs , blīvs , ievainojumos sārtojas ( reti zilē ) , vēlāk melnē . Aug un noveco relatīvi lēnāk kā parasti beku dzimtas sugas . Stobriņi : no bālgani pelēcīgiem līdz pelēkiem , sākumā klāti ar daļēju bālganu vai pelēku plīvuru . Pieauguši vai nolaideni . Stobriņu atveres stūrainas . Kātiņš : blīvs , vilnains vai zvīņots , ar vecumā izzūdošu gredzenu . Sporas : ar pilnīgu vai daļēju izcilnētu tīklveida zīmējumu , masā brūnas līdz melnām . Augšanas apstākļi Aug pārsvarā tropu rajonos , daudzas sugas aprakstītas un atrastas tikai Dienvidaustrumu Āzijā , dienvidu Ķīnā un Austrālijā , tuvu Klusā okeāna piekrastei . Eiropā zināma tikai melnā zvīņbeka , kas ir mikorizas sēne . Eiropā parasti aug no jūlija līdz oktobrim . Līdzīgās sugas Zvīņbekas Eiropā viegli atšķiramas no citām stobriņu sēnēm pēc biezajām zvīņām uz cepurītes . Attēlu galerija Atsauces Ārējās saites Index Fungorum " Strobilomyces Berk .. MycoBank . International Mycological Association . GBIF visu zvīņbeku sugu atradņu karte Sēņu sistemātika Stobriņu sēnes