Iļja Franks
Iļja Franks (; dzimis , miris ) bija padomju fiziķis. 1958. gadā kopā ar Pāvelu Čerenkovu un Igoru Tammu ieguvis Nobela prēmiju fizikā par Čerenkova—Vavilova starojuma atklāšanu un izskaidrošanu.

Iļja Franks bija divu Staļina prēmiju (1946, 1953) un PSRS Valsts prēmijas (1971) laureāts.

Biogrāfija 
Iļja Franks dzimis 1908. gadā Sanktpēterburgā, Krievijas impērijā. Viņa tēvs bija ebreju izcelsmes matemātiķis (vēlāk profesors) Mihails Franks, bet māte — krievu medmāsa (vēlāk ārste) Jeļizaveta Gracianova. Iļjas Franka vecvectēvs no tēva puses bija viens no Maskavas ebreju kopienas dibinātājiem 19. gadsimta 60. gados Moisejs Rossijanskis. Vectēvs Ludvigs Franks (1844—1882) bija beidzis Maskavas Valsts universitāti, kā kara ārsts bija piedalījies Krievu—turku karā, ieguvis apbalvojumu un muižnieka titulu.

Iļja Franks studēja matemātiku un teorētisko fiziku. Studiju otrajā gadā sāka strādāt Sergeja Vavilova laboratorijā. 1930. gadā pabeidza Maskavas Valsts universitāti un pēc Vavilova rekomendācijas sāka strādāt Ļeņingradas Valsts Optiskajā institūtā (ГОИ). Kopā ar Vavilovu publicēja pētījumus par luminiscenci. No 1934. gada sāk strādāt Ļebedjeva fizikas institūtā (ФИАН). 1937. gadā Franks apprecējās ar vēsturnieci Ellu Beilihisu (1909—1960).

1944. gadā Franks kļuva par profesoru Maskavas Valsts universitātē. 1946. gadā tika ievēlēts par PSRS Zinātņu akadēmijas korespondētājlocekli, bet 1968. gadā — par akadēmiķi.

1957. gadā Franks kļuva par Neitronu fizikas laboratorijas vadītāju Apvienotā kodolpētījumu institūtā (ОИЯИ) Dubnā. Laboratorija devusi ieguldījumu neitronu spektroskopijas metožu izstrādāšanā. No 1971. gada Franks strādāja Krievijas Zinātņu akadēmijas Kodolpētījumu institūtā (ИЯИ РАН).

Iļja Franks nomira 1990. gadā, 81 gadu vecumā. Apglabāts Vedenskas kapsētā, Maskavā.

Nozīmīgākie sasniegumi 
1934. gadā fiziķis Pāvels Čerenkovs, strādājot Sergeja Vavilova vadībā, atklāja parādību, ka lādētas daļiņas ar lielu ātrumu pārvietojoties ūdenī, izraisa zilganu spīdēšanu, kas vēlāk tika nosaukts par Čerenkova—Vavilova starojumu. Iļja Franks un Igors Tamms strādāja pie šī starojuma teorētiskā izskaidrojuma. Šie pētījumi vēlāk palīdzēja izstrādāt jaunu metodi augstas enerģijas daļiņu detektēšanā un to ātrumu mērīšanā. Par Čerenkova—Vavilova starojuma atklāšanu un izskaidrošanu 1958. gadā trim fiziķiem — Čerenkovam, Frankam un Tammam — tika piešķirta Nobela prēmija fizikā.

Atsauces

Ārējās saites 

 Iļjas Franka biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā 
 ФРАНК, Илья Михайлович Elektroniskā bibliotēka Наука и техника 
 ФРАНК, Илья Михайлович  Dubnas mājaslapa 

Sanktpēterburgā dzimušie
PSRS fiziķi
Krievu fiziķi
Nobela prēmijas laureāti fizikā
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
Staļina prēmijas laureāti
PSRS Valsts prēmijas laureāti
Maskavas Valsts universitātes absolventi
Maskavā mirušie
Ar Oktobra Revolūcijas ordeni apbalvotie
Iļja Franks ( ; dzimis , miris ) bija padomju fiziķis . gadā kopā ar Pāvelu Čerenkovu un Igoru Tammu ieguvis Nobela prēmiju fizikā par Čerenkova —Vavilova starojuma atklāšanu un izskaidrošanu . Iļja Franks bija divu Staļina prēmijuun PSRS Valsts prēmijaslaureāts . Biogrāfija Iļja Franks dzimis gadā Sanktpēterburgā , Krievijas impērijā . Viņa tēvs bija ebreju izcelsmes matemātiķis ( vēlāk profesors ) Mihails Franks , bet māte — krievu medmāsa ( vēlāk ārste ) Jeļizaveta Gracianova . Iļjas Franka vecvectēvs no tēva puses bija viens no Maskavas ebreju kopienas dibinātājiem gadsimta gados Moisejs Rossijanskis . Vectēvs Ludvigs Franks1882 ) bija beidzis Maskavas Valsts universitāti , kā kara ārsts bija piedalījies Krievu —turku karā , ieguvis apbalvojumu un muižnieka titulu . Iļja Franks studēja matemātiku un teorētisko fiziku . Studiju otrajā gadā sāka strādāt Sergeja Vavilova laboratorijā . gadā pabeidza Maskavas Valsts universitāti un pēc Vavilova rekomendācijas sāka strādāt Ļeņingradas Valsts Optiskajā institūtā ( ГОИ ) . Kopā ar Vavilovu publicēja pētījumus par luminiscenci . No gada sāk strādāt Ļebedjeva fizikas institūtā ( ФИАН ) . gadā Franks apprecējās ar vēsturnieci Ellu Beilihisu1960 ) . 1944. gadā Franks kļuva par profesoru Maskavas Valsts universitātē . gadā tika ievēlēts par PSRS Zinātņu akadēmijas korespondētājlocekli , bet gadā — par akadēmiķi . 1957. gadā Franks kļuva par Neitronu fizikas laboratorijas vadītāju Apvienotā kodolpētījumu institūtā ( ОИЯИ ) Dubnā . Laboratorija devusi ieguldījumu neitronu spektroskopijas metožu izstrādāšanā . No gada Franks strādāja Krievijas Zinātņu akadēmijas Kodolpētījumu institūtā ( ИЯИ РАН ) . Iļja Franks nomira gadā , gadu vecumā . Apglabāts Vedenskas kapsētā , Maskavā . Nozīmīgākie sasniegumi 1934. gadā fiziķis Pāvels Čerenkovs , strādājot Sergeja Vavilova vadībā , atklāja parādību , ka lādētas daļiņas ar lielu ātrumu pārvietojoties ūdenī , izraisa zilganu spīdēšanu , kas vēlāk tika nosaukts par Čerenkova —Vavilova starojumu . Iļja Franks un Igors Tamms strādāja pie šī starojuma teorētiskā izskaidrojuma . Šie pētījumi vēlāk palīdzēja izstrādāt jaunu metodi augstas enerģijas daļiņu detektēšanā un to ātrumu mērīšanā . Par Čerenkova —Vavilova starojuma atklāšanu un izskaidrošanu gadā trim fiziķiem — Čerenkovam , Frankam un Tammam — tika piešķirta Nobela prēmija fizikā . Atsauces Ārējās saites Iļjas Franka biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā ФРАНК , Илья Михайлович Elektroniskā bibliotēka Наука и техника ФРАНК , Илья Михайлович Dubnas mājaslapa Sanktpēterburgā dzimušie PSRS fiziķi Krievu fiziķi Nobela prēmijas laureāti fizikā Ar Ļeņina ordeni apbalvotie Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie Ar ordeni " Goda Zīme " apbalvotie Staļina prēmijas laureāti PSRS Valsts prēmijas laureāti Maskavas Valsts universitātes absolventi Maskavā mirušie Ar Oktobra Revolūcijas ordeni apbalvotie