Tahimetrs
Tahimetrs (no  , ģints. pakete. ταχέος — "ātrs") ir ģeodēziskais instruments attālumu, horizontālo un vertikālo leņķu mērīšanai. Tuvs neatkārtojuma teodolītu klasei, ko izmanto reljefa punktu koordinātu noteikšanai, topogrāfiskai reljefa augstuma uzmērīšanai, sadales (mietošanas) darbos, nosakot projektēšanas punktus, augstuma un koordinātas, trigonometriskai nivelēšanai u.t.t.

Ierīces ietilpst vienā nomenklatūras nodaļā līdzās goniometram.

Reģistrējošais tahimetrs automātiski reģistrē mērījumus.

Elektroniskais tahimetrs ir izgatavots vienā kopējā elektroniski optiskā blokā un tas ir paredzēts attālumu, horizontālo un vertikālo leņķu mērīšanai un to funkciju vērtību noteikšanai.

Veidi un darbības princips 

Elektronikas — optiskais tahimetrs attālumus mēra ar fāžu starpību starp emitēto un atstaroto staru (tā sauktā fāzes metode), un dažkārt mūsdienu modeļiem — pēc lāzera stara gaitas laika līdz atstarotājam un atpakaļ (tā sauktā impulsa metode). Mērījumu precizitāte ir atkarīga no tahimetra modeļa tehniskajām iespējām, kā arī no tādiem ārējiem parametriem, kā: temperatūra, spiediens, mitrums utt.

Attālumu mērīšanas diapazons ar tahimetru atkarīgs arī no tā darbības režīma:

 atstarojošs (uz mērīšanas objekta izmanto īpašu atstarotāju);
 neatstarojošs (izmanto tiešu atstarošanu no objekta).

Mērījumu diapazons neatstarošanas režīmā tieši atkarīgs no mērāmās virsmas atstarojošajām īpašībām. Mērījumu diapazons uz gludas virsmas (apmetums, flīzes utt.) ir vairākas reizes lielāks nekā faktiskais attālums, kas būtu izmērīts uz tumšas virsmas. Maksimālais lineāro mērījumu diapazons režīmā: ar atstarotāju (prizma) ir līdz 5 km (ar vairākām prizmām — vēl tālāk); neatstarojoša režīmam — līdz 1 km; Neatstarojošie tahimetri spēj izmērīt attālumus līdz gandrīz jebkurai virsmai, tomēr jāuzmanās, ja mērījumus veic caur zariem, lapām un līdzīgiem šķēršļiem, jo tad nav precīzi zināms, kas ir samērīts.

Tahimetrs leņķus mēra ar precizitāti līdz 0,5 loka sekundei (0 ° 00 '00 .5 "), pielaide līdz -0,5/+1 mm uz km.

Lielākā daļa mūsdienu tahimetru aprīkoti ar skaitļošanas un glabāšanas ierīcēm, kas ļauj uzglabāt izmērītos vai projektētos datus, aprēķināt punktu koordinātas, kas nav pieejamas tiešiem mērījumiem, pamatojoties uz netiešiem novērojumiem utt. Daži mūsdienu modeļi papildus aprīkoti ar GPS sistēmu.

Automatizētie tahimetri ir sevišķi noderīgi skenējot lielu punktu skaitu attiecīgā apgabalā (fasādes skenēšana, kā arī deformāciju monitorings).

Atsauces 

Dzelzceļa infrastruktūra
Ģeodēzija
Mērinstrumenti
Tahimetrs ( no , ģints . pakete . ταχέος — " ātrs " ) ir ģeodēziskais instruments attālumu , horizontālo un vertikālo leņķu mērīšanai . Tuvs neatkārtojuma teodolītu klasei , ko izmanto reljefa punktu koordinātu noteikšanai , topogrāfiskai reljefa augstuma uzmērīšanai , sadales ( mietošanas ) darbos , nosakot projektēšanas punktus , augstuma un koordinātas , trigonometriskai nivelēšanai u.t.t . Ierīces ietilpst vienā nomenklatūras nodaļā līdzās goniometram . Reģistrējošais tahimetrs automātiski reģistrē mērījumus . Elektroniskais tahimetrs ir izgatavots vienā kopējā elektroniski optiskā blokā un tas ir paredzēts attālumu , horizontālo un vertikālo leņķu mērīšanai un to funkciju vērtību noteikšanai . Veidi un darbības princips Elektronikas — optiskais tahimetrs attālumus mēra ar fāžu starpību starp emitēto un atstaroto staru ( tā sauktā fāzes metode ) , un dažkārt mūsdienu modeļiem — pēc lāzera stara gaitas laika līdz atstarotājam un atpakaļ ( tā sauktā impulsa metode ) . Mērījumu precizitāte ir atkarīga no tahimetra modeļa tehniskajām iespējām , kā arī no tādiem ārējiem parametriem , kā : temperatūra , spiediens , mitrums utt . Attālumu mērīšanas diapazons ar tahimetru atkarīgs arī no tā darbības režīma : atstarojošs ( uz mērīšanas objekta izmanto īpašu atstarotāju ) ; neatstarojošs ( izmanto tiešu atstarošanu no objekta ) . Mērījumu diapazons neatstarošanas režīmā tieši atkarīgs no mērāmās virsmas atstarojošajām īpašībām . Mērījumu diapazons uz gludas virsmas ( apmetums , flīzes utt. ) ir vairākas reizes lielāks nekā faktiskais attālums , kas būtu izmērīts uz tumšas virsmas . Maksimālais lineāro mērījumu diapazons režīmā : ar atstarotāju ( prizma ) ir līdzkm ( ar vairākām prizmām — vēl tālāk ) ; neatstarojoša režīmam — līdzkm ; Neatstarojošie tahimetri spēj izmērīt attālumus līdz gandrīz jebkurai virsmai , tomēr jāuzmanās , ja mērījumus veic caur zariem , lapām un līdzīgiem šķēršļiem , jo tad nav precīzi zināms , kas ir samērīts . Tahimetrs leņķus mēra ar precizitāti līdz5 loka sekundei ° '00\ .5 " ) , pielaide līdz5 / +1 mm uz km . Lielākā daļa mūsdienu tahimetru aprīkoti ar skaitļošanas un glabāšanas ierīcēm , kas ļauj uzglabāt izmērītos vai projektētos datus , aprēķināt punktu koordinātas , kas nav pieejamas tiešiem mērījumiem , pamatojoties uz netiešiem novērojumiem utt . Daži mūsdienu modeļi papildus aprīkoti ar GPS sistēmu . Automatizētie tahimetri ir sevišķi noderīgi skenējot lielu punktu skaitu attiecīgā apgabalā ( fasādes skenēšana , kā arī deformāciju monitorings ) . Atsauces Dzelzceļa infrastruktūra Ģeodēzija Mērinstrumenti