Eduards Gartjē
Eduards Gartjē (), pareizāk, Eduards Hartje (, , 1872-1959) bija vācbaltiešu izcelsmes pediatrs, Petrogradas Psihoneiroloģiskā institūta Bērnu katedras profesors (1914-1921), Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes profesors.

Izcelsme 
Uzvārds cēlies no lejasvācu vārda Hartje  ("sirsniņa"). Vecvectēvs Heinrihs Hartje kritis 1815. gada kaujā pie Vaterlo.  
Vectēvs drēbnieks Kārlis Hartje (1800–1884) bija dzimis Šoningas (Schoningen bei Uslar) ciemā Vestfālenē un ieceļojis Vidzemes guberņā, kur 1836. gadā apprecējās ar Pērnavas miesnieka meitu Amāliju Freibergu. Viņš nomainīja savu uzvārdu uz Hartge (Carl Heinrich Hartge).

Dzīvesgājums 
Eduards Gartjē dzimis 1872. gada 27. augustā Pērnavā tirgotāja Eduarda Aleksandra Hartjes (1843-) ģimenē. 
1874. gadā viņš kopā ar vecākiem pārcēlās uz dzīvi Pēterburgā. Studēja Pēterburgas kara medicīnas akadēmijā (-1896). Strādāja par ārštata ordinatoru Pēterburgas Sv. Marijas Magdalēnas slimnīcā (1896-1898). No 1898. gada viņš bija Semjonova-Aleksandra (Семёновско-Александровский) kara hospitāļa jaunākais ordinators, līdztekus Pēterburgas Kara medicīnas akadēmijas Bērnu klīnikas ordinators. 1900. gada 16. maijā aizstāvēja medicīnas doktora disertāciju.
Pēterburgas Kara medicīnas akadēmijas Bērnu klīnikas otrais asistents (1904), vecākais asistents (1907), privātdocents (1909).
No 1912. gada E. Gartjē bija Pastēra mazgadīgo bērnu klīniskās slimnīcas Terapeitiskās nodaļas vadītājs un neiznēsāto bērnu patversmes vadītājs. 1914. gadā viņš tika ievēlēts par Petrogradas Psihoneiroloģiskā institūta, vēlākā Valsts Medicīnas zinātņu institūta (Государственний институт медицинских знаний) Bērnu katedras profesoru.

Pēc Igaunijas Republikas nodibināšanas 1920. gada augustā profesors E. Gartjē iesniedza lūgumu viņam piešķirt Igaunijas pavalstniecību. 1921. gadā viņš ar ģimeni pārcēlās uz Tallinu, tad uz Rīgu. 1921. gadā tika ievēlēts par LU bērnu slimību profesoru, 1940. gadā par Bērnu slimību katedras vadītāju. Dzīvoja Margrietas ielā 16-1, Rīgā.

Otrā pasaules kara beigās 1944. gada rudenī Eduards Gartjē devās bēgļu gaitās uz Vāciju, pēc kara beigām dzīvoja Austrijā, no 1951. gada Lielbritānijā, lietojis franciskotu sava vārda formu Édouard Gartier.

Miris 1959. gadā Edinburgā, apglabāts Ņūvingtonas kapsētā (Newington Cemetery). 

Viņa meita Melita Eiženija Adele Grīnberga (arī Militsa Green; 1912-1998) bija juriste, Ivana Buņina mantojuma pētniece.

Atsauces 

Pērnavā dzimušie
Latvijas mediķi
Latvijas Universitātes darbinieki
Eduards Gartjē ( ) , pareizāk , Eduards Hartje ( , , bija vācbaltiešu izcelsmes pediatrs , Petrogradas Psihoneiroloģiskā institūta Bērnu katedras profesors Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes profesors . Izcelsme Uzvārds cēlies no lejasvācu vārda Hartje ( " sirsniņa " ) . Vecvectēvs Heinrihs Hartje kritis gada kaujā pie Vaterlo . Vectēvs drēbnieks Kārlis Hartje1884 ) bija dzimis Šoningas ( Schoningen bei Uslar ) ciemā Vestfālenē un ieceļojis Vidzemes guberņā , kur gadā apprecējās ar Pērnavas miesnieka meitu Amāliju Freibergu . Viņš nomainīja savu uzvārdu uz Hartge ( Carl Heinrich Hartge ) . Dzīvesgājums Eduards Gartjē dzimis gada augustā Pērnavā tirgotāja Eduarda Aleksandra Hartjes ) ģimenē . 1874. gadā viņš kopā ar vecākiem pārcēlās uz dzīvi Pēterburgā . Studēja Pēterburgas kara medicīnas akadēmijā Strādāja par ārštata ordinatoru Pēterburgas Sv. Marijas Magdalēnas slimnīcā No gada viņš bija Semjonova-Aleksandra ( Семёновско-Александровский ) kara hospitāļa jaunākais ordinators , līdztekus Pēterburgas Kara medicīnas akadēmijas Bērnu klīnikas ordinators . gada maijā aizstāvēja medicīnas doktora disertāciju . Pēterburgas Kara medicīnas akadēmijas Bērnu klīnikas otrais asistents vecākais asistents privātdocents No gada E. Gartjē bija Pastēra mazgadīgo bērnu klīniskās slimnīcas Terapeitiskās nodaļas vadītājs un neiznēsāto bērnu patversmes vadītājs . gadā viņš tika ievēlēts par Petrogradas Psihoneiroloģiskā institūta , vēlākā Valsts Medicīnas zinātņu institūta ( Государственний институт медицинских знаний ) Bērnu katedras profesoru . Pēc Igaunijas Republikas nodibināšanas gada augustā profesors E. Gartjē iesniedza lūgumu viņam piešķirt Igaunijas pavalstniecību . gadā viņš ar ģimeni pārcēlās uz Tallinu , tad uz Rīgu . gadā tika ievēlēts par LU bērnu slimību profesoru , gadā par Bērnu slimību katedras vadītāju . Dzīvoja Margrietas ielā Rīgā . Otrā pasaules kara beigās gada rudenī Eduards Gartjē devās bēgļu gaitās uz Vāciju , pēc kara beigām dzīvoja Austrijā , no gada Lielbritānijā , lietojis franciskotu sava vārda formu Édouard Gartier . Miris gadā Edinburgā , apglabāts Ņūvingtonas kapsētā ( Newington Cemetery ) . Viņa meita Melita Eiženija Adele Grīnberga ( arī Militsa Green ; bija juriste , Ivana Buņina mantojuma pētniece . Atsauces Pērnavā dzimušie Latvijas mediķi Latvijas Universitātes darbinieki