Baltkāta apšubeka
Baltkāta apšubeka (Leccinum albostipitatum, arī Leccinum leucopodium) ir Latvijā ne visai bieža beku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami. Pēdējā laikā šī suga bieži tiek nošķirta no parastās apšubekas (Leccinum aurantiacum), kura atšķiras ar tumšām zvīņām uz kātiņa.

Sēnes apraksts

 Cepurīte: krāsa ķieģeļsarkani brūngana vai oranžsarkana. Forma jaunām sēnēm lodveida, ar kātiņam cieši pieguļošu apmali, izaugušām lakani līdz spilvenveidīgi izliekta, platums līdz 25 cm. Virsmiziņa parasti gluda, sausa, daivaini pārkaras pār malu. Mīkstums balts, griezumu un iespiedumu vietās nomelnē, ar patīkamu smaržu un garšu.
 Stobriņi: Bālgani vai krējuma krāsā, vecumā tumši pelēki, no kātiņa krasi nodalīti. Vecumā mīksti un viegli atdalāmi no cepurītes. Atveres sākumā bālganas, vēlāk pelēkas līdz brūnganām.
 Kātiņš: jaunām sēnēm bumbuļveida, vēlāk cilindrisks, reizēm paresnināts uz leju. Blīvs, bālgans, ar baltām zvīņām.
 Sporas: masā olīvbrūnas, elipsoīdas-vārpstveida, 13-18/4-5,5 µm, katra no tām satur vienu vai vairākus eļļas pilienus.
 Bazīdijas: 25-32/8-11 µm, ar 4 sporām.
 Cistīdas: 30-50/8-15 µm.

Augšanas apstākļi
Mikorizas sēne. Aug no vasarā un rudenī parasti zem apsēm vai lazdām, mežos, ceļmalās un mežmalās

Barības vērtība
Ēdams bez iepriekšējas novārīšanas. Gatavojot mīkstums kļūst melnpelēks.

Līdzīgās sugas
Neskaitot jau pieminēto parasto apšubeku, līdzīga zem priedēm augošajam sila lācītim, zem ozoliem atrodamajam ozolu lācītim un bērzu un egļu audzēs augošajai dzeltenbrūnajai apšubekai. Atšķiras no tām ar baltu kātiņu un pavadošajiem kokiem, bet kļūdai identifikācijā nav kulināras nozīmes. Visas tās ir labas ēdamās sēnes.

Skatīt arī
 Sēņošana
 Sēnes kulinārijā
 Sēņu tirdzniecība
 Lācīšu ģints

Atsauces

Ārējās saites 

 Index Fungorum
 Mycobank
 Photos: Fruitbodies of Leccinum albostipitatum and L. aurantiacum.

Bekas
Ēdamās sēnes
Stobriņu sēnes
Baltkāta apšubeka ( Leccinum albostipitatum , arī Leccinum leucopodium ) ir Latvijā ne visai bieža beku dzimtas sēne , kuras augļķermeņi ir ēdami . Pēdējā laikā šī suga bieži tiek nošķirta no parastās apšubekas ( Leccinum aurantiacum ) , kura atšķiras ar tumšām zvīņām uz kātiņa . Sēnes apraksts Cepurīte : krāsa ķieģeļsarkani brūngana vai oranžsarkana . Forma jaunām sēnēm lodveida , ar kātiņam cieši pieguļošu apmali , izaugušām lakani līdz spilvenveidīgi izliekta , platums līdzcm . Virsmiziņa parasti gluda , sausa , daivaini pārkaras pār malu . Mīkstums balts , griezumu un iespiedumu vietās nomelnē , ar patīkamu smaržu un garšu . Stobriņi : Bālgani vai krējuma krāsā , vecumā tumši pelēki , no kātiņa krasi nodalīti . Vecumā mīksti un viegli atdalāmi no cepurītes . Atveres sākumā bālganas , vēlāk pelēkas līdz brūnganām . Kātiņš : jaunām sēnēm bumbuļveida , vēlāk cilindrisks , reizēm paresnināts uz leju . Blīvs , bālgans , ar baltām zvīņām . Sporas : masā olīvbrūnas , elipsoīdas -vārpstveida , 4-5,5 µm , katra no tām satur vienu vai vairākus eļļas pilienus . Bazīdijas : 8 - 11 µm , arsporām . Cistīdas : 8 - 15 µm . Augšanas apstākļi Mikorizas sēne . Aug no vasarā un rudenī parasti zem apsēm vai lazdām , mežos , ceļmalās un mežmalās Barības vērtība Ēdams bez iepriekšējas novārīšanas . Gatavojot mīkstums kļūst melnpelēks . Līdzīgās sugas Neskaitot jau pieminēto parasto apšubeku , līdzīga zem priedēm augošajam sila lācītim , zem ozoliem atrodamajam ozolu lācītim un bērzu un egļu audzēs augošajai dzeltenbrūnajai apšubekai . Atšķiras no tām ar baltu kātiņu un pavadošajiem kokiem , bet kļūdai identifikācijā nav kulināras nozīmes . Visas tās ir labas ēdamās sēnes . Skatīt arī Sēņošana Sēnes kulinārijā Sēņu tirdzniecība Lācīšu ģints Atsauces Ārējās saites Index Fungorum Mycobank Photos : Fruitbodies of Leccinum albostipitatum and L. aurantiacum . Bekas Ēdamās sēnes Stobriņu sēnes