Parastā sviestbeka
Parastā sviestbeka jeb sviesta beka (Suillus luteus, agrāk Boletus luteus) ir Latvijā bieža sviestbeku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami. Tā ir tipiskā suga  sviestbeku ģintij.

Sēnes apraksts

 Cepurīte: krāsa šokolādes brūna, reti dzeltenbrūna vai purpurbrūna, dažreiz lāsaina. Forma puslodes, vēlāk izliekti spilvenveida līdz plakanai, bieza, bieži ar nelielu izcilni vidū. Platums līdz 10, reti 15 cm. Virsmiziņa gluda, lipīga, sausā laikā spīdīga, viegli atdalāma no mīkstuma. Sākumā ar labi attīstītu daļēju gļotainu plīvuru, vēlāk tā atliekas var lēveraini nokarāties no malām. Mīkstums bālgans vai dzeltenīgs, zem virsmiziņas tumšāks, sulīgs, maigs, ar vāju augļu smaržu un vāju, mazliet skābenu patīkamu garšu, griezumā krāsu nemaina.
 Stobriņi: gaiši dzelteni, vēlāk zaļgandzelteni, pieauguši kātiņam. Atveres sīkas, sākumā bālganas, sēnei augot kļūst dzeltenas.
 Kātiņš: cilindrisks, bez dobuma, bālgans vai dzeltenīgs, zem gredzena vecumā brūngans. Garums līdz 10 cm, resnums 1-2 cm. Ar ādainu plēves gredzenu, sākumā baltu, vēlāk apakšpusē brūnganu vai netīri violetu.
 Sporas: rūsgani dzeltenas, masā zaļganbrūnas, gludas, elipsoīdas-vārpstveida, 7-11/2,5-3,5 µm.
 Bazīdijas: 14-19/4-6 µm.
 Cistīdas: vālesveida, reizēm izstieptas galotnēs, bezkrāsainas līdz tumši brūnām, 24-60/4-6 µm.

Augšanas apstākļi

Priežu mikorizas sēne. Aug priežu mežos, īpaši saulainās vietās mežmalās un ceļmalās. Reti sastopama arī zem eglēm un lapeglēm. Labākais augšanas laiks no jūlija līdz septembrim, labvēlīgos apstākļos no maija līdz pat decembrim. Izplatoties pa planētu līdz ar cilvēka veiktajiem priežu stādījumiem, sēne tagad sastopama no tai dabiskās Ziemeļu puslodes taigas zonas līdz Andu kalniem, Brazīlijai un Jaunzēlandei. Parasto sviestbeku iesaka kultivēt priežu stādījumos ekoloģiski saindētā vidē, jo tā aizsargā priedes no pārmērīga metālu daudzuma augsnē.

Barības vērtība

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas, iepriekš jānovelk virsmiziņa un plīvura atliekas. Nav ieteicama žāvēšanai. Tāpat kā citi pārtikas produkti, dažiem cilvēkiem var izraisīt alerģiskas reakcijas, ir uzskats, ka tās rada tikai nenoņemtā lipīgā virsmiziņa. Bieži sēņodiņu bojāta.

Līdzīgās sugas

Ļoti līdzīga gan izskatā, gan augšanas vietu ziņā graudainajai sviestbekai, atšķiras no tās ar plīvura un gredzena esamību.

Skatīt arī

 Sēņošana
 Sēnes kulinārijā
 Sēņu tirdzniecība
 Sviestbeku ģints

Atsauces

Ārējās saites 

 Sugu enciklopēdija
 LVM sēņotāja ceļvedis, 22.lpp.
 Suillus luteus: The Slippery Jack
 Index Fungorum
 Mycobank

Bekas
Ēdamās sēnes
Stobriņu sēnes
Parastā sviestbeka jeb sviesta beka ( Suillus luteus , agrāk Boletus luteus ) ir Latvijā bieža sviestbeku dzimtas sēne , kuras augļķermeņi ir ēdami . Tā ir tipiskā suga sviestbeku ģintij . Sēnes apraksts Cepurīte : krāsa šokolādes brūna , reti dzeltenbrūna vai purpurbrūna , dažreiz lāsaina . Forma puslodes , vēlāk izliekti spilvenveida līdz plakanai , bieza , bieži ar nelielu izcilni vidū . Platums līdz reticm . Virsmiziņa gluda , lipīga , sausā laikā spīdīga , viegli atdalāma no mīkstuma . Sākumā ar labi attīstītu daļēju gļotainu plīvuru , vēlāk tā atliekas var lēveraini nokarāties no malām . Mīkstums bālgans vai dzeltenīgs , zem virsmiziņas tumšāks , sulīgs , maigs , ar vāju augļu smaržu un vāju , mazliet skābenu patīkamu garšu , griezumā krāsu nemaina . Stobriņi : gaiši dzelteni , vēlāk zaļgandzelteni , pieauguši kātiņam . Atveres sīkas , sākumā bālganas , sēnei augot kļūst dzeltenas . Kātiņš : cilindrisks , bez dobuma , bālgans vai dzeltenīgs , zem gredzena vecumā brūngans . Garums līdzcm , resnumscm . Ar ādainu plēves gredzenu , sākumā baltu , vēlāk apakšpusē brūnganu vai netīri violetu . Sporas : rūsgani dzeltenas , masā zaļganbrūnas , gludas , elipsoīdas -vārpstveida , 2,5- 3,5 µm . Bazīdijas : 4 - 6 µm . Cistīdas : vālesveida , reizēm izstieptas galotnēs , bezkrāsainas līdz tumši brūnām,4 -6 µm . Augšanas apstākļi Priežu mikorizas sēne . Aug priežu mežos , īpaši saulainās vietās mežmalās un ceļmalās . Reti sastopama arī zem eglēm un lapeglēm . Labākais augšanas laiks no jūlija līdz septembrim , labvēlīgos apstākļos no maija līdz pat decembrim . Izplatoties pa planētu līdz ar cilvēka veiktajiem priežu stādījumiem , sēne tagad sastopama no tai dabiskās Ziemeļu puslodes taigas zonas līdz Andu kalniem , Brazīlijai un Jaunzēlandei . Parasto sviestbeku iesaka kultivēt priežu stādījumos ekoloģiski saindētā vidē , jo tā aizsargā priedes no pārmērīga metālu daudzuma augsnē . Barības vērtība Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas , iepriekš jānovelk virsmiziņa un plīvura atliekas . Nav ieteicama žāvēšanai . Tāpat kā citi pārtikas produkti , dažiem cilvēkiem var izraisīt alerģiskas reakcijas , ir uzskats , ka tās rada tikai nenoņemtā lipīgā virsmiziņa . Bieži sēņodiņu bojāta . Līdzīgās sugas Ļoti līdzīga gan izskatā , gan augšanas vietu ziņā graudainajai sviestbekai , atšķiras no tās ar plīvura un gredzena esamību . Skatīt arī Sēņošana Sēnes kulinārijā Sēņu tirdzniecība Sviestbeku ģints Atsauces Ārējās saites Sugu enciklopēdija LVM sēņotāja ceļvedis , lpp . Suillus luteus : The Slippery Jack Index Fungorum Mycobank Bekas Ēdamās sēnes Stobriņu sēnes