Orikona
Orikona jeb Orikosa (gr. Ὤρικον, Ὤρικος) bija sengrieķu pilsēta Epīras ziemeļu daļā (mūsdienās Albānijas dienvidi), Vļoras līča dienvidu daļā. Tagad tur ir izveidots arheoloģiskais parks.

Vēsture 
Pēc nostāstiem pilsētu izveidoja eibejieši, iespējams, kā emporiju (sengrieķu tirdzniecības faktorija). Sākotnēji tā atradās uz salas, kas jau senos laikos savienojās ar kontinentu, un aizņēma apmēram 5 hektārus teritorijas. Taču arheoloģiskie atradumi ir reti. Tā bija izdevīgi izvietota sakariem ar Kerkīru un atradās tikai 40 jūdzes no Otranto. Tādēļ tā bija izdevīgs punkts ceļā starp Grieķiju un Itāliju. Senie avoti (piemēram, Herodots) apraksta to kā ostu, bet galu galā tā ieguva pilsētas statusu, un apmēram no 230. līdz 168. gadam pr.Kr. kala savas monētas ar uzrakstu ΩΡΙΚΙΩΝ ("orikieši").

Romas impērijas laikā tai bija militāra nozīme un kalpoja par bāzi romiešu karā ar ilīriešiem un Maķedoniju (kuri kādu laiku bija to ieņēmuši). Šī bija pirmā pilsēta, kuru Jūlijs Cēzars ieņēma, kad iebruka Epīrā. Viņš spilgti aprakstīja pārējo iedzīvotāju kapitulāciju savā trešajā grāmatā "De Bello Civili":

Pēc tam šī Orikona "kļuva daudz mierīgāka apmetne", un nedaudzās atliekas, kuras mūsdienās var ieraudzīt, tiek datētas ar 1. gadsimtu pr.Kr. vai vēlāk.

11-12. gadsimtā Orikona, jau zināma kā Jērika (gr. Ἱεριχὼ), kopā ar Kaninu un Aulonu izveidoja Bizantijas provinci. Kā provinciāla pilsēta Jērika un Kanina parādās impērijas zelta bullā, kā Alekseja III Eņģeļa dāvinājums Venēcijai 1198. gadā.

Osmaņi pārdēvēja Orikonu par Pašalimanu ("pašā osta"), un lagūna līdz pat mūsdienām ir saglabājusi šo vārdu, kā arī netālu izvietotā albāņu jūras kara flotes bāze.

Orikonas terebintu ("Oricia terebintho") piemin Vergilijs un Seksts Propercijs.

Apraksts 
Iepriekš bija nepareizs uzskats, ka pilsētā ir teātris. Bet patiesībā tā ir monumentāla strūklaka vai sabiedriska vieta, kas tika izmantota arī kā ūdens rezervuārs. Tuvākā apkārtnē nav dzeramā ūdens avotu, tāpēc pilsēta, lai izdzīvotu, bija spiesta krāt lietusūdeni.

Pilsēta bija pilnībā izkalta klintī, kas noveda pie rezervuāra izveidošanas 10 metru diametrā. Zemāk arī atrodas vēl neatrakts templis, bet nelielā attālumā izvietots Dionīsam veltīts altāris. Atklātās pilsētas lielākā daļa atrodas zem ūdens, tā ka lidaparāta var ieraudzīt zemūdens celtņu kontūras. Tas norāda, ka piekraste ap Orikonas ostu lēnām grimst jūrā.

Sienu pēdas tika atklātas visā pilsētas teritorijā, kas liecina, ka tā tika atjaunota Bizantijas laikā.

Baznīca 
Blakus pilsētai var ieraudzīt Marmiroitas baznīcu. Šī baznīca celta Bizantijas imperatora Teodora I valdīšanas laikā. tai ir neliela centrāla zāle 6 х 9 metri un kupols 3 metri diametrā, kuru balsta četras romiešu arkas. Sienas no iekšpuses ir dekorētas ar tipiskiem Bizantijas fresku fragmentiem.

Atsauces 

Albānijas vēsture
Senās Grieķijas pilsētas
Senās Romas pilsētas
Orikona jeb Orikosa ( gr. Ὤρικον , Ὤρικος ) bija sengrieķu pilsēta Epīras ziemeļu daļā ( mūsdienās Albānijas dienvidi ) , Vļoras līča dienvidu daļā . Tagad tur ir izveidots arheoloģiskais parks . Vēsture Pēc nostāstiem pilsētu izveidoja eibejieši , iespējams , kā emporiju ( sengrieķu tirdzniecības faktorija ) . Sākotnēji tā atradās uz salas , kas jau senos laikos savienojās ar kontinentu , un aizņēma apmēramhektārus teritorijas . Taču arheoloģiskie atradumi ir reti . Tā bija izdevīgi izvietota sakariem ar Kerkīru un atradās tikaijūdzes no Otranto . Tādēļ tā bija izdevīgs punkts ceļā starp Grieķiju un Itāliju . Senie avoti ( piemēram , Herodots ) apraksta to kā ostu , bet galu galā tā ieguva pilsētas statusu , un apmēram no līdz gadam pr.Kr . kala savas monētas ar uzrakstu ΩΡΙΚΙΩΝ ( " orikieši " ) . Romas impērijas laikā tai bija militāra nozīme un kalpoja par bāzi romiešu karā ar ilīriešiem un Maķedoniju ( kuri kādu laiku bija to ieņēmuši ) . Šī bija pirmā pilsēta , kuru Jūlijs Cēzars ieņēma , kad iebruka Epīrā . Viņš spilgti aprakstīja pārējo iedzīvotāju kapitulāciju savā trešajā grāmatā " De Bello Civili " : Pēc tam šī Orikona " kļuva daudz mierīgāka apmetne " , un nedaudzās atliekas , kuras mūsdienās var ieraudzīt , tiek datētas ar gadsimtu pr.Kr . vai vēlāk . 11- 12. gadsimtā Orikona , jau zināma kā Jērika ( gr. Ἱεριχὼ ) , kopā ar Kaninu un Aulonu izveidoja Bizantijas provinci . Kā provinciāla pilsēta Jērika un Kanina parādās impērijas zelta bullā , kā Alekseja III Eņģeļa dāvinājums Venēcijai gadā . Osmaņi pārdēvēja Orikonu par Pašalimanu ( " pašā osta " ) , un lagūna līdz pat mūsdienām ir saglabājusi šo vārdu , kā arī netālu izvietotā albāņu jūras kara flotes bāze . Orikonas terebintu ( " Oricia terebintho " ) piemin Vergilijs un Seksts Propercijs . Apraksts Iepriekš bija nepareizs uzskats , ka pilsētā ir teātris . Bet patiesībā tā ir monumentāla strūklaka vai sabiedriska vieta , kas tika izmantota arī kā ūdens rezervuārs . Tuvākā apkārtnē nav dzeramā ūdens avotu , tāpēc pilsēta , lai izdzīvotu , bija spiesta krāt lietusūdeni . Pilsēta bija pilnībā izkalta klintī , kas noveda pie rezervuāra izveidošanasmetru diametrā . Zemāk arī atrodas vēl neatrakts templis , bet nelielā attālumā izvietots Dionīsam veltīts altāris . Atklātās pilsētas lielākā daļa atrodas zem ūdens , tā ka lidaparāta var ieraudzīt zemūdens celtņu kontūras . Tas norāda , ka piekraste ap Orikonas ostu lēnām grimst jūrā . Sienu pēdas tika atklātas visā pilsētas teritorijā , kas liecina , ka tā tika atjaunota Bizantijas laikā . Baznīca Blakus pilsētai var ieraudzīt Marmiroitas baznīcu . Šī baznīca celta Bizantijas imperatora Teodora I valdīšanas laikā . tai ir neliela centrāla zāleхmetri un kupolsmetri diametrā , kuru balsta četras romiešu arkas . Sienas no iekšpuses ir dekorētas ar tipiskiem Bizantijas fresku fragmentiem . Atsauces Albānijas vēsture Senās Grieķijas pilsētas Senās Romas pilsētas