Fabiāns Gotlībs fon der Ostenzakens
Fabiāns Gotlībs fon der Ostenzakens (, ; 1752—1837) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas impērijas armijas karavadonis Napoleona karu laikā, feldmaršals (1826). Grāfs (1821), kņazs (1832).

Dzīvesgājums 
Dzimis  Tallinā kapteiņa Vilhelma Ferdinanda fon der Ostenzakena (†1754) un viņa sievas Hedvigas Eleonoras, dzimušas fon Udamas (†1778), ģimenē.
Agri palicis bez tēva, 1766. gadā sāka dienestu Koporjes musketieru pulkā, piedalījās Krievu-turku karā (1768–1774), 1769. gadā paaugstināts par prapoščiku. Našeburgas musketieru pulka sastāvā cīnījās pret Polijas-Lietuvas konfederātu armiju (1770–1773).

1785. gadā paaugstināts par kapteini un pārcelts uz kadetu korpusu, 1786. gadā paaugstināts par majoru un pārcelts uz Maskavas grenadieru pulku. Krievu-turku kara (1787—1792) laikā Rostovas musketieru pulka sastāvā piedalījās Izmajilas cietokšņa ieņemšanā ģenerāļa Suvorova vadībā, 1792. gadā paaugstināts par pulkvedi.
No 1793. gada Čerņigovas musketieru pulkā, 1794. gadā piedalījās Kostjuško sacelšanās apspiešanā pie Viļņas. 1797. gadā paaugstināts par ģenerālmajoru un Jakaterinoslavas grenadieru pulka komandieri, 1799. gadā par ģenerālleitnantu.  
1799. gada Cīrihes kaujā pret Napoleona armiju nokļuva franču gūstā, no kura atgriezās 1801. gadā. Izcēlās kaujās pie Pultuskas (1806) un Prūšu Eilavas (1807). Pēc tam, apvainots nepaklausībā, atstādināts no dienesta.

1812. gada kara laikā ģenerālis Zakens komandēja rezerves korpusu Volīnijā. Krievu un prūšu armiju Eiropas karagājiena laikā komandēja prūšu ģenerālfeldmaršala fon Blihera vadītās Silēzijas armijas krievu daļas. 
Kacbahas kaujā (Schlacht an der Katzbach) Silēzijā sakāva frančus Žaka Makdonalda vadībā, 1813. gada 14. augustā paaugstināts par infantērijas ģenerāli. Izcēlās arī Leipcigas Tautu kaujā, Briennas kaujā (Bataille de Brienne, 1814. gada 29. janvārī), Larotjēres kaujā (Bataille de La Rothière, 1814. gada 1. februārī). 
Pēc Parīzes ieņemšanas viņš no 1814. gada marta līdz jūnijam pildīja pilsētas gubernatora pienākumus. Tā saukto Simts dienu laikā komandēja Krievijas impērijas armijas 3. kājnieku korpusu Varšavā.

Pēc Mihaela Andreasa Barklaja de Tolli nāves komandēja Krievijas impērijas I Rietumu armiju. 1821. gadā viņam piešķīra grāfa titulu, 1825. gadā ķeizars Nikolajs I viņam nosūtīja feldmaršala zizli.
1831. gadā apspieda Novembra sacelšanās izraisītos nemierus Volīnijā un Podolijā, par ko 1832. gadā viņam piešķīra kņaza titulu.

Atvaļinājās 1835. gadā pēc 1. armijas izformēšanas, dzīvoja Kijivā. Miris 1837. gada 7. aprīlī, apglabāts Kijivas Pečeru klosterī.

Atsauces

Ārējās saites 

 Biogrāfija no museum.ru (krieviski)

Vācbaltieši
Tallinā dzimušie
Jura ordeņa kavalieri
Fabiāns Gotlībs fon der Ostenzakens ( , ; 1837 ) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas impērijas armijas karavadonis Napoleona karu laikā , feldmaršals Grāfs kņazs Dzīvesgājums Dzimis Tallinā kapteiņa Vilhelma Ferdinanda fon der Ostenzakena ( † 1754 ) un viņa sievas Hedvigas Eleonoras , dzimušas fon Udamas ( † 1778 ) , ģimenē . Agri palicis bez tēva , gadā sāka dienestu Koporjes musketieru pulkā , piedalījās Krievu -turku karā1774 ) , gadā paaugstināts par prapoščiku . Našeburgas musketieru pulka sastāvā cīnījās pret Polijas-Lietuvas konfederātu armiju1773 ) . 1785. gadā paaugstināts par kapteini un pārcelts uz kadetu korpusu , gadā paaugstināts par majoru un pārcelts uz Maskavas grenadieru pulku . Krievu -turku kara1792 ) laikā Rostovas musketieru pulka sastāvā piedalījās Izmajilas cietokšņa ieņemšanā ģenerāļa Suvorova vadībā , gadā paaugstināts par pulkvedi . No gada Čerņigovas musketieru pulkā , gadā piedalījās Kostjuško sacelšanās apspiešanā pie Viļņas . gadā paaugstināts par ģenerālmajoru un Jakaterinoslavas grenadieru pulka komandieri , gadā par ģenerālleitnantu . 1799. gada Cīrihes kaujā pret Napoleona armiju nokļuva franču gūstā , no kura atgriezās gadā . Izcēlās kaujās pie Pultuskasun Prūšu Eilavas Pēc tam , apvainots nepaklausībā , atstādināts no dienesta . 1812. gada kara laikā ģenerālis Zakens komandēja rezerves korpusu Volīnijā . Krievu un prūšu armiju Eiropas karagājiena laikā komandēja prūšu ģenerālfeldmaršala fon Blihera vadītās Silēzijas armijas krievu daļas . Kacbahas kaujā ( Schlacht an der Katzbach ) Silēzijā sakāva frančus Žaka Makdonalda vadībā , gada augustā paaugstināts par infantērijas ģenerāli . Izcēlās arī Leipcigas Tautu kaujā , Briennas kaujā ( Bataille de Brienne , gada janvārī ) , Larotjēres kaujā ( Bataille de La Rothière , gada februārī ) . Pēc Parīzes ieņemšanas viņš no gada marta līdz jūnijam pildīja pilsētas gubernatora pienākumus . Tā saukto Simts dienu laikā komandēja Krievijas impērijas armijas kājnieku korpusu Varšavā . Pēc Mihaela Andreasa Barklaja de Tolli nāves komandēja Krievijas impērijas I Rietumu armiju . gadā viņam piešķīra grāfa titulu , gadā ķeizars Nikolajs I viņam nosūtīja feldmaršala zizli . 1831. gadā apspieda Novembra sacelšanās izraisītos nemierus Volīnijā un Podolijā , par ko gadā viņam piešķīra kņaza titulu . Atvaļinājās gadā pēc armijas izformēšanas , dzīvoja Kijivā . Miris gada aprīlī , apglabāts Kijivas Pečeru klosterī . Atsauces Ārējās saites Biogrāfija no museum.ru ( krieviski ) Vācbaltieši Tallinā dzimušie Jura ordeņa kavalieri