Ziemeļkaukāza Imamāts
Ziemeļkaukāza Imamāts (čečenu: Имамат, avāru: Имамат) bija teokrātiska islāma valsts, kas pastāvēja no 1829. līdz 1859. gadam. Imamāta robežas nepārtraukti mainījās kara dēļ, taču Imamata kontrolē galvenokārt atradās Čečenija un bijušās Avāru hanistes zemes.

Vēsture 
Imamāts dibināts 1829. gadā, lai cīnītos pret Krievijas karaspēkiem, līdz ar to no sākuma tā bija ļoti militarizēta valsts. Valsts augstākais valdnieks bija imāms, reliģiskais un politiskais vadītājs. 

Vislielāko attīstību tā sasniedza imāma Šamila (1834-1859) valdīšanas laikā. Čečenijā 1840. gadā tautas sapulcē viņš tika atkārtoti ievēlēts par imāmu, un Austrumkaukāzā sākās liela pretkrievu sacelšanās. No šī brīža valsts sāka pilnvērtīgi funkcionēt un attīstīties. Tomēr valsts likvidācija bija saistīta arī ar imāma Šamila un viņa naibu brutālo rīcību. Imāma nežēlība lika Avarijas iedzīvotājiem baidīties par savu dzīvību, līdz ar to viņi gaidīja krievu karaspēku. 

Kaukāza kara laikā valsts tika iekļauta Krievijas Impērijas sastāvā. Kaukāza Imamāts pastāvēja 30 gadus, no 1829. līdz 1859. gadam.

Valsts atjaunošanas mēģinājumi 
1877.-1878. gadā Krievu—turku kara laikā Čečenijā un Dagestānā notika sacelšanās, lai atjaunotu Imamātu. Čečenijā par jauno imāmu pasludināja Alibeku Hadži, bet Dagestānā par imāmu ievēlēja Muhamedu Hadži, slavenā šeiha Abdurahmana Hadži dēlu. Sacelšanās tika apspiesta, visi vadītāji tika sodīti ar nāvi.

1917. gadā par Ziemeļkaukāza piekto imāmu tika ievēlēts Nadžimudins Gocinskis. Viņš vadīja kontrrevolucionāru sacelšanos Dagestānas kalnos. Pēc tās apspiešanas (1921. gada martā) Nažmudins Gocinskis aizbēga uz Čečeniju. 1925. gadā viņš tika arestēts un nošauts.

Iedzīvotāji 
Iedzīvotāju skaits nepārsniedza 400 000. Imamātā dzīvoja tuvu pie piecdesmit tautību pārstāvjiem no Kaukāza, Krievijas, Eiropas un Āzijas valstīm. 1856. gadā no 43800 karavīriem 41% bija čečeni un 59% dagestāņi. Atšķirībā no pārējiem tautām, čečeni saglabāja lielāku autonomiju.

Imamāts kļuva par pirmo piemēru Ziemeļaustrumu Kaukāzā, kad starpetniskas un starpkonfesionālas laulības tika aizsargātas ar likumu. Citticīgajiem bija tiesības izveidot ģimeni Imamātā.

Pēc 1840. gada krievu dezertieru skaits, kas pārgāja imāma pusē, pieauga desmitkārtīgi, viņiem tika dota brīvība. No viņiem Šamils izveidoja gvardi. Imamāta kaujinieki pārbēdzējus sauca par "mūsu krieviem". Kopumā Šamila pusē pārbēgušo Krievijas Impērijas karavīru skaits bija 20 000.

Atsauces

Ārējās saites 

Dagestāna
Čečenija
Ziemeļkaukāza Imamāts ( čečenu : Имамат , avāru : Имамат ) bija teokrātiska islāma valsts , kas pastāvēja no līdz gadam . Imamāta robežas nepārtraukti mainījās kara dēļ , taču Imamata kontrolē galvenokārt atradās Čečenija un bijušās Avāru hanistes zemes . Vēsture Imamāts dibināts gadā , lai cīnītos pret Krievijas karaspēkiem , līdz ar to no sākuma tā bija ļoti militarizēta valsts . Valsts augstākais valdnieks bija imāms , reliģiskais un politiskais vadītājs . Vislielāko attīstību tā sasniedza imāma Šamilavaldīšanas laikā . Čečenijā gadā tautas sapulcē viņš tika atkārtoti ievēlēts par imāmu , un Austrumkaukāzā sākās liela pretkrievu sacelšanās . No šī brīža valsts sāka pilnvērtīgi funkcionēt un attīstīties . Tomēr valsts likvidācija bija saistīta arī ar imāma Šamila un viņa naibu brutālo rīcību . Imāma nežēlība lika Avarijas iedzīvotājiem baidīties par savu dzīvību , līdz ar to viņi gaidīja krievu karaspēku . Kaukāza kara laikā valsts tika iekļauta Krievijas Impērijas sastāvā . Kaukāza Imamāts pastāvējagadus , no līdz gadam . Valsts atjaunošanas mēģinājumi 1877. - 1878. gadā Krievu —turku kara laikā Čečenijā un Dagestānā notika sacelšanās , lai atjaunotu Imamātu . Čečenijā par jauno imāmu pasludināja Alibeku Hadži , bet Dagestānā par imāmu ievēlēja Muhamedu Hadži , slavenā šeiha Abdurahmana Hadži dēlu . Sacelšanās tika apspiesta , visi vadītāji tika sodīti ar nāvi . 1917. gadā par Ziemeļkaukāza piekto imāmu tika ievēlēts Nadžimudins Gocinskis . Viņš vadīja kontrrevolucionāru sacelšanos Dagestānas kalnos . Pēc tās apspiešanas gada martā ) Nažmudins Gocinskis aizbēga uz Čečeniju . gadā viņš tika arestēts un nošauts . Iedzīvotāji Iedzīvotāju skaits nepārsniedza 000. Imamātā dzīvoja tuvu pie piecdesmit tautību pārstāvjiem no Kaukāza , Krievijas , Eiropas un Āzijas valstīm . gadā nokaravīriem bija čečeni un dagestāņi . Atšķirībā no pārējiem tautām , čečeni saglabāja lielāku autonomiju . Imamāts kļuva par pirmo piemēru Ziemeļaustrumu Kaukāzā , kad starpetniskas un starpkonfesionālas laulības tika aizsargātas ar likumu . Citticīgajiem bija tiesības izveidot ģimeni Imamātā . Pēc gada krievu dezertieru skaits , kas pārgāja imāma pusē , pieauga desmitkārtīgi , viņiem tika dota brīvība . No viņiem Šamils izveidoja gvardi . Imamāta kaujinieki pārbēdzējus sauca par " mūsu krieviem " . Kopumā Šamila pusē pārbēgušo Krievijas Impērijas karavīru skaits bija 000. Atsauces Ārējās saites Dagestāna Čečenija