Viktors Urbanovičs
Viktors Urbanovičs bija Latvijas baltkrievu izcelsmes Krievijas Impērijas un padomju militārais darbinieks, ģenerālleitnants, Viskrievijas Ārkārtas komisijas (čeka), Apvienotās valsts politiskās pārvaldes (OGPU), Iekšlietu Tautas komisariāta (NKVD) darbinieks.

Dzīvesgājums 
Piedzima 1898. gadā Rīgā.

No 1916. gada decembra dienēja Krievijas Impērijas armijā, 1917. gada septembrī demobilizēts. 1918. gada maijā sāka dienestu Sarkanajā armijā, Dienvidrietumu frontē, bija vada komandiera palīgs un vada komandieris, ložmetējnieku komandas priekšnieka palīgs, bruņuvilciena priekšnieks, dzelzčeļa aizsardzības atsevišķā bataljona rotas komandiera palīgs un komandieris, bruņuvilciena desanta vienības priekšnieks, rezerves ložmetējnieku bataljona vada instruktors. Par dalību Krievijas pilsoņu karā apbalvots ar Sarkanā Karoga ordeni. 

1920. gadā pabeidza kājnieku—ložmetējnieku komandējošā sastāva kursus Orlā. 1921. gada janvārī norīkots par ložmetējnieku vada komandieri, pēc tam — par ložmetējnieku komandas priekšnieku Viskrievijas Ārkārtas komisijas (čeka) karaspēka 2. pulkā, novembrī — par rotas koamndieri čekas 25. atsevišķajā bataljonā. 

Kopš 1922. gada jūnija bija vada komandieris un 5. Volgas dzelzceļa pulka diviziona adjutanta, kopš 1923. gada janvāra bija vada komandieris, OGPU karaspēka 5. Nižņijnovgorodas diviziona komandiera pienākumu izpildītājs. 

1924. gada septembrī nosūtīts uz apmācību Sarkanās armijas Kara akadēmijā, pēc kuras beigšanas 1928. gada jūlijā norīkots par OGPU Augstākās robežsardzes skolas pasniedzēju. Kopš 1931. gada novembra bija OGPU karaspēka 1. skolas Mācību nodaļas un štāba priekšnieks. 

Kopš 1932. gada oktobra bija OGPU Maskavas apgabala pilnvarotās pārstāvības karaspēka 9. un 4. dzelzceļa brigādāžu komandieris un kara komisārs. Kopš 1933. gada jūlija — Vidusāzijas un Turkmēnijas OGPU Robežsardzes un karaspēka pārvaldes 2. nodaļas 3. iecirkņa, pēc tam Kaujas sagatavošanas un bruņojuma nodaļas priekšnieks. Kopš 1935. gada jūnija — Tālo Austrumu novada Pretgaisa aizsardzības pārvaldes komendanta karaspēka štāba priekšnieks. 1935. gada decembrī paaugstināts līdz pulkveža pakāpei. 1938. gada vasarā piedalījās Hasana kaujās. 

Kopš 1940. gada janvāra bija Iekšlietu Tautas komisariāta (NKVD) dzelceļa aizsardzības karaspēka štāba 1. nodaļas priekšnieka amatā, kopš aprīļa — NKVD Robežsardzes karaspēka Galvenās pārvaldes Organizācijas pārvaldes Kaujas sagatavošanas nodaļas priekšnieka vietnieks. 

Kad sākās Lielais Tēvijas karš, Urbanovičs, ģenerālmajors kopš 1941. gada jūlija. bija 34. armijas 257. strēlnieku divīzijas komandieris (Rezerves fronte no 30.07.1941., Ziemeļrietumu fronte no 06.08.1941.), divīzija kopā ar citām armijas vienībām tika aplenkta pie Ilmeņa, pēc izlaušanās no aplenkuma Urbanovičs pazemināts ieņemajamā amatā un mēnesi komandēja 27. armijas 183. strēlnieku divīzijas 29. strēlnieku pulku. 

1941. gada novembrī iecelts par 29. armijas (Rietumu, kopš decembra — Kaļiņinas fronte) štāba Operatīvās nodaļas priekšnieku, 1942. gada janvārī — par 39. armijas 252. strēlnieku divīzijas komandieri. Divīzija Rževas—Vjazmas operācijā piedalījās kaujās 39. armijas galvenā trieciena virzienā, pārraujot pretinieka aizsardzību. Janvāra beigās divīzija sasniedza Vjazmas—Smoļenskas dzelzceļu Jarcevas tuvumā. Jūlijā divīzija tika aplenkta, un izlauzās no aplenkuma pēc triju nedēļu ilgām kaujām. 

1942. gada septembrī Urbanovičs kļuva par 186. strēlnieku divīzijas komandieri, 1943. gada jūlijā — par 41. strēlnieku korpusa komandieri. Korpuss bija iesaistīts Orlas, Brjanskas, Rogačovas—Žlobinas, Bobruiskas, Minskas, Belostokas, Mlavas—Elbingas, Austrumprūsijas operācijās. Kopš 1944. gada novembra Urbanovičs bija ģenerālleitnants. 

Pēc kara Urbanovičs palika korpusa komandieris (Minskas, no 1946. gada — Baltkrievijas kara apgabals). 1949. gada maijā nosūtīts uz mācībām Augstākajā kara akadēmijā, kuru pabeidzis, 1950. gada maijā iecelts par 137. strēlnieku korpusa komandieri (Tālo Austrumu kara apgabals). 1953. gada aprīlī komandēts uz Ķīnu, kur bija vecākais kara padomnieks Ķīnas Tautas atbrīvošanas armijas (ĶTAA) apgabala komandierim un ĶTAA Ģenerālā štāba priekšnieka vietniekam kaujas sagatavošanā. 1957. gada jūnijā piekomandēts PSRS Bruņoto spēku Ģenerālajam štābam zinātniskās pētniecības darbam. 1960. gada oktobrī atvaļināts rezervē. Nomira 1977. gadā Maskavā, apglabāts Kuncevas kapos.

Atsauces 
1898. gadā dzimušie
1977. gadā mirušie
Rīgā dzimušie
Maskavā mirušie
PSRS specdienestu cilvēki
PSRS militārpersonas
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Ar Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Ar Tēvijas Kara ordeni apbalvotie
Pirmā pasaules kara dalībnieki
Krievijas pilsoņu kara dalībnieki
Otrā pasaules kara dalībnieki
Latvijas baltkrievi
Viktors Urbanovičs bija Latvijas baltkrievu izcelsmes Krievijas Impērijas un padomju militārais darbinieks , ģenerālleitnants , Viskrievijas Ārkārtas komisijas ( čeka ) , Apvienotās valsts politiskās pārvaldes ( OGPU ) , Iekšlietu Tautas komisariāta ( NKVD ) darbinieks . Dzīvesgājums Piedzima gadā Rīgā . No gada decembra dienēja Krievijas Impērijas armijā , gada septembrī demobilizēts . gada maijā sāka dienestu Sarkanajā armijā , Dienvidrietumu frontē , bija vada komandiera palīgs un vada komandieris , ložmetējnieku komandas priekšnieka palīgs , bruņuvilciena priekšnieks , dzelzčeļa aizsardzības atsevišķā bataljona rotas komandiera palīgs un komandieris , bruņuvilciena desanta vienības priekšnieks , rezerves ložmetējnieku bataljona vada instruktors . Par dalību Krievijas pilsoņu karā apbalvots ar Sarkanā Karoga ordeni . 1920. gadā pabeidza kājnieku —ložmetējnieku komandējošā sastāva kursus Orlā . gada janvārī norīkots par ložmetējnieku vada komandieri , pēc tam — par ložmetējnieku komandas priekšnieku Viskrievijas Ārkārtas komisijas ( čeka ) karaspēka pulkā , novembrī — par rotas koamndieri čekas atsevišķajā bataljonā . Kopš gada jūnija bija vada komandieris un Volgas dzelzceļa pulka diviziona adjutanta , kopš gada janvāra bija vada komandieris , OGPU karaspēka Nižņijnovgorodas diviziona komandiera pienākumu izpildītājs . 1924. gada septembrī nosūtīts uz apmācību Sarkanās armijas Kara akadēmijā , pēc kuras beigšanas gada jūlijā norīkots par OGPU Augstākās robežsardzes skolas pasniedzēju . Kopš gada novembra bija OGPU karaspēka skolas Mācību nodaļas un štāba priekšnieks . Kopš gada oktobra bija OGPU Maskavas apgabala pilnvarotās pārstāvības karaspēka un dzelzceļa brigādāžu komandieris un kara komisārs . Kopš gada jūlija — Vidusāzijas un Turkmēnijas OGPU Robežsardzes un karaspēka pārvaldes nodaļas iecirkņa , pēc tam Kaujas sagatavošanas un bruņojuma nodaļas priekšnieks . Kopš gada jūnija — Tālo Austrumu novada Pretgaisa aizsardzības pārvaldes komendanta karaspēka štāba priekšnieks . gada decembrī paaugstināts līdz pulkveža pakāpei . gada vasarā piedalījās Hasana kaujās . Kopš gada janvāra bija Iekšlietu Tautas komisariāta ( NKVD ) dzelceļa aizsardzības karaspēka štāba nodaļas priekšnieka amatā , kopš aprīļa — NKVD Robežsardzes karaspēka Galvenās pārvaldes Organizācijas pārvaldes Kaujas sagatavošanas nodaļas priekšnieka vietnieks . Kad sākās Lielais Tēvijas karš , Urbanovičs , ģenerālmajors kopš gada jūlija . bija armijas strēlnieku divīzijas komandieris ( Rezerves fronte no 07.1941. , Ziemeļrietumu fronte no 08.1941. ) , divīzija kopā ar citām armijas vienībām tika aplenkta pie Ilmeņa , pēc izlaušanās no aplenkuma Urbanovičs pazemināts ieņemajamā amatā un mēnesi komandēja armijas strēlnieku divīzijas strēlnieku pulku . 1941. gada novembrī iecelts par armijas ( Rietumu , kopš decembra — Kaļiņinas fronte ) štāba Operatīvās nodaļas priekšnieku , gada janvārī — par armijas strēlnieku divīzijas komandieri . Divīzija Rževas —Vjazmas operācijā piedalījās kaujās armijas galvenā trieciena virzienā , pārraujot pretinieka aizsardzību . Janvāra beigās divīzija sasniedza Vjazmas — Smoļenskas dzelzceļu Jarcevas tuvumā . Jūlijā divīzija tika aplenkta , un izlauzās no aplenkuma pēc triju nedēļu ilgām kaujām . 1942. gada septembrī Urbanovičs kļuva par strēlnieku divīzijas komandieri , gada jūlijā — par strēlnieku korpusa komandieri . Korpuss bija iesaistīts Orlas , Brjanskas , Rogačovas —Žlobinas , Bobruiskas , Minskas , Belostokas , Mlavas —Elbingas , Austrumprūsijas operācijās . Kopš gada novembra Urbanovičs bija ģenerālleitnants . Pēc kara Urbanovičs palika korpusa komandieris ( Minskas , no gada — Baltkrievijas kara apgabals ) . gada maijā nosūtīts uz mācībām Augstākajā kara akadēmijā , kuru pabeidzis , gada maijā iecelts par strēlnieku korpusa komandieri ( Tālo Austrumu kara apgabals ) . gada aprīlī komandēts uz Ķīnu , kur bija vecākais kara padomnieks Ķīnas Tautas atbrīvošanas armijas ( ĶTAA ) apgabala komandierim un ĶTAA Ģenerālā štāba priekšnieka vietniekam kaujas sagatavošanā . gada jūnijā piekomandēts PSRS Bruņoto spēku Ģenerālajam štābam zinātniskās pētniecības darbam . gada oktobrī atvaļināts rezervē . Nomira gadā Maskavā , apglabāts Kuncevas kapos . Atsauces 1898. gadā dzimušie 1977. gadā mirušie Rīgā dzimušie Maskavā mirušie PSRS specdienestu cilvēki PSRS militārpersonas Ar Ļeņina ordeni apbalvotie Ar Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie Ar Tēvijas Kara ordeni apbalvotie Pirmā pasaules kara dalībnieki Krievijas pilsoņu kara dalībnieki Otrā pasaules kara dalībnieki Latvijas baltkrievi