Kausa rumpucis
Kausa rumpucis (Helvella acetabulum, arī Paxina acetabulum, Peziza acetabulum un Acetabula vulgaris) ir Latvijā vidēji bieži sastopama rumpuču ģints neēdama sēne.

Taksonomija 

Sugu pirmais aprakstījis Kārlis Linnejs 1753. gadā kā Peziza acetabulum. Mūsdienu nosaukumu devis Lisjēns Kelē 1886. gadā. 1977. gadā divas kausa rumpuču varietātes tika izdalītas kā atsevišķas sugas, Helvella arcto-alpina un lielāko un gaišāko, vairāk dienvidos augošo Helvella dryadophila.

Sēnes apraksts 

 Cepurīte: iekšpuse gluda, sākumā gaiši brūna, vēlāk olīvbrūna, sausā laikā un gaišākās vietās tumšāka līdz gandrīz melnai, sakritušu lapu noklāta var būt gaiša līdz bēša krāsai. Ārpuse samtaina, bālgana līdz brūnai, kļūst gaišāka kātiņa virzienā, ar zarotām dzīslām no kātiņa puses. Apmale vecākām sēnēm viļņaina, reizēm ieplīsusi. Sākumā puslodes, vēlāk kausa un šķīvja veidā, kaila un gluda, gaļīga, augstums un platums 2—8 cm. Mīkstums no balta līdz brūnganam. Garša un smarža nav samanāmas.
 Kātiņš: sākumā balts, vēlāk dzeltenīgs un dzeltenīgi brūngans, dobs, bieži ar vairākiem gareniskiem dobumiem, uz pamatni sašaurināts, ar krasi izteiktām 5—7 dzīslām, kas zarodamās pāriet uz cepurītes apakšdaļu. Garums 2—4 cm, resnums 1—1,5 cm (Dienvideiropā atrasti lielāki eksemplāri attiecīgi līdz 8 un 5 cm).
 Sporas: bezkrāsainas, birumraksts balts, eliptiskas vai elipsoīdas, gludas, vienšūnas, ar vienu lielu eļļas pilienu, 16—19/11—12 µm (citos avotos izmēri norādīti starp 15,5—24/10,5—15 µm).
 Aski: ar kātiņu, cilindriski, ar 8 sporām, 180—320/15—20 µm. (Dienvideiropas avots norāda izmērus 310—380/13—16 µm.)
 Parafīzes pavedienveidīgas, brūnas, ar šķērssienām, pie pamatnes dakšveidīgi dalītas, 200—300/2,5 µm, galotnes virzienā paplašinās līdz 4 (10) μm.

Augšanas apstākļi 

Saprofīts; pēc Kuo domām, var veidot mikorizu. Aug uz augsnes lapu koku (īpaši apšu un ozolu) un jauktos mežos, meža pļavās, ceļmalās, mitrās vietās. Latvijā no aprīļa līdz jūnijam, siltos reģionos citos laikos. Sastopams arī pilsētās, fiksēts Rīgā pie Bābelītes ezera un Jūrmalā pie Salas ielas. Reizēm aug lielās biezās grupās. Atrasts Eirāzijā un Ziemeļamerikā, arī Dienvidamerikā. Iespējams, izvēlas smilšainas vai kaļķainas augsnes.

Barības vērtība 

Pamatā tiek uzskatīts par neēdamu. Daži avoti novērtē kā nosacīti ēdamu, bet spējīgu izsaukt vieglu saindēšanos. Citi nosauc ēdamību par nenoskaidrotu vai par ēdamu, bet neizsaucošu kulināru interesi, kas ir ļoti bieži attiecībā uz sīkajām sēnēm. Vairākas citas rumpuču ģints sēnes tiek apvainotas indīgā giromitrīna klātbūtnē, tāpēc nepārbaudītās sugas, ieskaitot kausa rumpuci, tiek stingri ieteikts pirms gatavošanas novārīt ar ūdens noliešanu vai ilgstoši žāvēt bez cilvēku klātbūtnes, kas daudzkārtīgi samazina giromitrīna daudzumu sēnēs.

Līdzīgās sugas 
No citām mazām brūnām kausveida sēnēm atšķiras ar izteikto dzīslojumu cepurītes apakšdaļā. Pie šīs pazīmes neievērošanas Latvijā var tikt sajaukts ar Kelē rumpuci vai melnbalto rumpuci, kuru kātiņa dzīslojums izbeidzas tūlīt pēc cepurītes sākuma un nezarojas uz tās. Ziemeļamerikā sastopami arī citi līdzīgi rumpuči, kā Helvella costifera, kurš atšķiras no kausa rumpuča ar cepurītes dzeltenīguma nokrāsas trūkumu. Ziemeļeiropā ir reta suga Helvella hyperborea ar līdzīgu dzīslojumu, bet tumšu samtaino cepurītes ārpusi.

Ārējās saites 

 Index Fungorum
 MycoBank
 NCBI taksonomijas datubāze
 Mikologu biedrība: Latvijā konstatētās sēņu sugas 
 Youtube: Helvella acetabulum: Champimaginatis. (franciski)
 Youtube: Cabacicos Helvella acetabulum. (spāniski)
 Youtube: Лопастник бокальчатый или Ацетабула обыкновенная (Helvella acetabulum). (krieviski)

Atsauces 

Asku sēnes
Kausa rumpucis ( Helvella acetabulum , arī Paxina acetabulum , Peziza acetabulum un Acetabula vulgaris ) ir Latvijā vidēji bieži sastopama rumpuču ģints neēdama sēne . Taksonomija Sugu pirmais aprakstījis Kārlis Linnejs gadā kā Peziza acetabulum . Mūsdienu nosaukumu devis Lisjēns Kelē gadā . gadā divas kausa rumpuču varietātes tika izdalītas kā atsevišķas sugas , Helvella arcto -alpina un lielāko un gaišāko , vairāk dienvidos augošo Helvella dryadophila . Sēnes apraksts Cepurīte : iekšpuse gluda , sākumā gaiši brūna , vēlāk olīvbrūna , sausā laikā un gaišākās vietās tumšāka līdz gandrīz melnai , sakritušu lapu noklāta var būt gaiša līdz bēša krāsai . Ārpuse samtaina , bālgana līdz brūnai , kļūst gaišāka kātiņa virzienā , ar zarotām dzīslām no kātiņa puses . Apmale vecākām sēnēm viļņaina , reizēm ieplīsusi . Sākumā puslodes , vēlāk kausa un šķīvja veidā , kaila un gluda , gaļīga , augstums un platums8 cm . Mīkstums no balta līdz brūnganam . Garša un smarža nav samanāmas . Kātiņš : sākumā balts , vēlāk dzeltenīgs un dzeltenīgi brūngans , dobs , bieži ar vairākiem gareniskiem dobumiem , uz pamatni sašaurināts , ar krasi izteiktām7 dzīslām , kas zarodamās pāriet uz cepurītes apakšdaļu . Garums4 cm , resnums 1,5 cm ( Dienvideiropā atrasti lielāki eksemplāri attiecīgi līdzuncm ) . Sporas : bezkrāsainas , birumraksts balts , eliptiskas vai elipsoīdas , gludas , vienšūnas , ar vienu lielu eļļas pilienu , 19 / 11 — 12 µm ( citos avotos izmēri norādīti starp5—24 / 10,5 — 15 µm ) . Aski : ar kātiņu , cilindriski , arsporām , 320 / 15 — 20 µm . ( Dienvideiropas avots norāda izmērus380 / 13 — 16 µm . ) Parafīzes pavedienveidīgas , brūnas , ar šķērssienām , pie pamatnes dakšveidīgi dalītas , 300 / 2,5 µm , galotnes virzienā paplašinās līdz ( 10 ) μm . Augšanas apstākļi Saprofīts ; pēc Kuo domām , var veidot mikorizu . Aug uz augsnes lapu koku ( īpaši apšu un ozolu ) un jauktos mežos , meža pļavās , ceļmalās , mitrās vietās . Latvijā no aprīļa līdz jūnijam , siltos reģionos citos laikos . Sastopams arī pilsētās , fiksēts Rīgā pie Bābelītes ezera un Jūrmalā pie Salas ielas . Reizēm aug lielās biezās grupās . Atrasts Eirāzijā un Ziemeļamerikā , arī Dienvidamerikā . Iespējams , izvēlas smilšainas vai kaļķainas augsnes . Barības vērtība Pamatā tiek uzskatīts par neēdamu . Daži avoti novērtē kā nosacīti ēdamu , bet spējīgu izsaukt vieglu saindēšanos . Citi nosauc ēdamību par nenoskaidrotu vai par ēdamu , bet neizsaucošu kulināru interesi , kas ir ļoti bieži attiecībā uz sīkajām sēnēm . Vairākas citas rumpuču ģints sēnes tiek apvainotas indīgā giromitrīna klātbūtnē , tāpēc nepārbaudītās sugas , ieskaitot kausa rumpuci , tiek stingri ieteikts pirms gatavošanas novārīt ar ūdens noliešanu vai ilgstoši žāvēt bez cilvēku klātbūtnes , kas daudzkārtīgi samazina giromitrīna daudzumu sēnēs . Līdzīgās sugas No citām mazām brūnām kausveida sēnēm atšķiras ar izteikto dzīslojumu cepurītes apakšdaļā . Pie šīs pazīmes neievērošanas Latvijā var tikt sajaukts ar Kelē rumpuci vai melnbalto rumpuci , kuru kātiņa dzīslojums izbeidzas tūlīt pēc cepurītes sākuma un nezarojas uz tās . Ziemeļamerikā sastopami arī citi līdzīgi rumpuči , kā Helvella costifera , kurš atšķiras no kausa rumpuča ar cepurītes dzeltenīguma nokrāsas trūkumu . Ziemeļeiropā ir reta suga Helvella hyperborea ar līdzīgu dzīslojumu , bet tumšu samtaino cepurītes ārpusi . Ārējās saites Index Fungorum MycoBank NCBI taksonomijas datubāze Mikologu biedrība : Latvijā konstatētās sēņu sugas Youtube : Helvella acetabulum : Champimaginatis . ( franciski ) Youtube : Cabacicos Helvella acetabulum . ( spāniski ) Youtube : Лопастник бокальчатый или Ацетабула обыкновенная ( Helvella acetabulum ) . ( krieviski ) Atsauces Asku sēnes