Nītaures pils
Nītaures pils  (, ) bija Livonijas ordeņa nocietinājums pie Mergupes. Līdz mūsdienām saglabājušies vienīgi atsevišķi pils ārējā mūra fragmenti uzkalnā, uz kura tagad atrodas Nītaures luterāņu baznīca.

Vēsture 
Pils celšanas laiks nav zināms, pēc Johana Arnta uzskatiem to 1277. gadā uzcēlis Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Nortekens, līdz 1432. gadam tā bijusi pakļauta Siguldas komturiiem. Nītaures pils bija viena no Gaujas koridora aizsardzībai pret lietuviešu karaspēka iebrukumiem celtās nocietinājumu joslas, ko veidoja Ropažu - Mālpils - Nītaures - Zaubes (Jaunpils) - Skujenes ordeņpilis. Pils bija tieši pakļauta Livonijas ordeņa landmaršaliem, kas rezidēja Siguldas pilī.

Pirmo reizi Nītaures pils pieminēta kādā Livonijas ordeņa landmaršala parakstītā dokumentā 1435. gadā kā Nittow, pēc tam atkārtoti kā Nyttaw (1446), Nitavia (1464), Nutoyw (1498), Nitov (1500), Nito (1508) un Nithow vai Nitaw (1533).

Livonijas kara laikā Nītaures pilij 1559. gada februārī uzbruka krievu un tatāru karaspēks, kas tikai trešajā uzbrukumā spēja pili ieņemt.
1577.-1578. gada ziemā vidzemniekiem J. Bīriņa vadībā izdevās pili atgūt.  
1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā nodēvēta par Nītaures pilsnovada citadeli (, Нитов).
Pēc līguma noslēgšanas tās pilsnovadu iekļāva Polijas-Lietuvas kopvalstij piederošās Livonijas Pārdaugavas hercogistes Cēsu vaivadijā.   
Poļu-zviedru kara laikā 1601. gadā Nītaures pili ieņēma zviedri, bet jau tajā pašā gadā Polijas-Lietuvas karaspēks pili atkaroja. Visu šo karu rezultātā pils bija pamatīgi izpostīta. Zviedru Vidzemes 1624. gada revīzijā Nītaures pils raksturota kā veca un sabrukusi pils, kurai ir tikai viens apdzīvots ērbērģis. 1625. gadā Zviedrijas karalis Nītaures pilsmuižu atdāvināja pulkvedim Kristoferam Manneršeldam, 1669. gadā Nītaures pilsmuiža piederējusi Lampertam Jonsonam. Nopostīto pili tās jaunie īpašnieki vairs neatjaunoja.

Pēc Lielā Ziemeļu kara Nītaure nonāca Krievijas impērijas sastāvā. 1761. gada 15. aprīlī Krievijas ķeizariene Elīzabete par nopelniem Septiņgadu karā Nītaures muižu kopā ar Annas, Mārcienas un Mores muižām piešķīra senatoram un ģenerālgubernatoram grāfam Viljamam Fermoram (1702-1771). Divas nedēļas pēc sievas nāves viņš uz Nītaures  pils pamatiem 1762. gadā lika pamatus jaunai mūra baznīcai, kuras celtniecībai daļēji izmantoti tās gruveši.

Apraksts 
Nītaures pils bija uzcelta Mergupes vairākus metrus augstajā stāvkrastā. Dienvidu pusē bija dīķis, austrumu pusē izrakts aizsarggrāvis. Dienvidaustrumu pusē, iespējams, bija uzbērts smilšu bastions. Pils pamati aizņēma 50 х 65 metrus lielu laukumu, no tiem līdz mūsdienām saglabājies 49 metrus garš un 1,5 metrus plats ziemeļu mūra fragments gar Mergupi, kas kalpo baznīcas teritorijas ierobežošanai.

Atsauces 

Livonijas ordeņa pilis
Viduslaiku pilis Latvijā
Nītaure
Nītaures pils ( , ) bija Livonijas ordeņa nocietinājums pie Mergupes . Līdz mūsdienām saglabājušies vienīgi atsevišķi pils ārējā mūra fragmenti uzkalnā , uz kura tagad atrodas Nītaures luterāņu baznīca . Vēsture Pils celšanas laiks nav zināms , pēc Johana Arnta uzskatiem to gadā uzcēlis Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Nortekens , līdz gadam tā bijusi pakļauta Siguldas komturiiem . Nītaures pils bija viena no Gaujas koridora aizsardzībai pret lietuviešu karaspēka iebrukumiem celtās nocietinājumu joslas , ko veidoja Ropažu - Mālpils - Nītaures - Zaubes ( Jaunpils ) - Skujenes ordeņpilis . Pils bija tieši pakļauta Livonijas ordeņa landmaršaliem , kas rezidēja Siguldas pilī . Pirmo reizi Nītaures pils pieminēta kādā Livonijas ordeņa landmaršala parakstītā dokumentā gadā kā Nittow , pēc tam atkārtoti kā Nyttaw Nitavia Nutoyw Nitov Nitoun Nithow vai Nitaw Livonijas kara laikā Nītaures pilij gada februārī uzbruka krievu un tatāru karaspēks , kas tikai trešajā uzbrukumā spēja pili ieņemt . 1577. - 1578. gada ziemā vidzemniekiem J. Bīriņa vadībā izdevās pili atgūt . 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā nodēvēta par Nītaures pilsnovada citadeli ( , Нитов ) . Pēc līguma noslēgšanas tās pilsnovadu iekļāva Polijas-Lietuvas kopvalstij piederošās Livonijas Pārdaugavas hercogistes Cēsu vaivadijā . Poļu - zviedru kara laikā gadā Nītaures pili ieņēma zviedri , bet jau tajā pašā gadā Polijas-Lietuvas karaspēks pili atkaroja . Visu šo karu rezultātā pils bija pamatīgi izpostīta . Zviedru Vidzemes gada revīzijā Nītaures pils raksturota kā veca un sabrukusi pils , kurai ir tikai viens apdzīvots ērbērģis . gadā Zviedrijas karalis Nītaures pilsmuižu atdāvināja pulkvedim Kristoferam Manneršeldam , gadā Nītaures pilsmuiža piederējusi Lampertam Jonsonam . Nopostīto pili tās jaunie īpašnieki vairs neatjaunoja . Pēc Lielā Ziemeļu kara Nītaure nonāca Krievijas impērijas sastāvā . gada aprīlī Krievijas ķeizariene Elīzabete par nopelniem Septiņgadu karā Nītaures muižu kopā ar Annas , Mārcienas un Mores muižām piešķīra senatoram un ģenerālgubernatoram grāfam Viljamam Fermoram Divas nedēļas pēc sievas nāves viņš uz Nītaures pils pamatiem gadā lika pamatus jaunai mūra baznīcai , kuras celtniecībai daļēji izmantoti tās gruveši . Apraksts Nītaures pils bija uzcelta Mergupes vairākus metrus augstajā stāvkrastā . Dienvidu pusē bija dīķis , austrumu pusē izrakts aizsarggrāvis . Dienvidaustrumu pusē , iespējams , bija uzbērts smilšu bastions . Pils pamati aizņēmaхmetrus lielu laukumu , no tiem līdz mūsdienām saglabājiesmetrus garš un5 metrus plats ziemeļu mūra fragments gar Mergupi , kas kalpo baznīcas teritorijas ierobežošanai . Atsauces Livonijas ordeņa pilis Viduslaiku pilis Latvijā Nītaure