Lejassorbu valoda
Lejassorbu valoda (dolnoserbšćina) ir rietumslāvu valoda, kurā 2007. gadā runāja ap 7 tūkstošiem cilvēku, kas galvenokārt dzīvo Vācijas austrumos Brandenburgas federālajā zemē. Lejassorbu valoda ir viena no divām sorbu valodām; otra ir augšsorbu valoda. Abas sorbu valodas viena no otras atšķiras gan fonētiski, gan morfoloģiski, gan vārdu izrunā, tajā pat laikā tām ir kopīgas iezīmes, kuras tās atšķir no citām rietumslāvu valodām. Daļa lejassorbu vēlas, lai viņu valodu sauktu par vendu valodu un augšsorbu — par vienkārši sorbu jeb serbu (tautas pašnosaukums ir serbi, "sorbi" nāk no ģermāņu valodām un tiek lietots, lai nejauktu ar dienvidu slāvu serbiem).

Vēsture 

Pirmā rakstība lejassorbiski parādījās 16. gadsimtā, pirmo gramatiku 1650. gadā uzrakstījis luterāņu mācītājs Jans Hoinans.
Lejassorbu valodas literārais standarts tika izstrādāts 18. gadsimtā, balstoties uz Kotbusas dialekta dienvidu formu un ar augšsorbu valodas ietekmi. Valoda lieto latīņu alfabētu ar diakritiskajām zīmēm.

Norādes Kotbusā un tā apkaimē reģionā bieži ir divvalodu, un Kotbusā ir ģimnāzija, kurā viena no mācību valodām ir lejassorbu. Tā ir ļoti apdraudēta valoda. Lielākā daļa cilvēku ar lejassorbu kā dzimto valodu mūsdienās pieder pie vecākās paaudzes. Citām lejassorbu paaudzēm dzimtā ir vācu valoda. Lielais dialektu daudzums apgrūtina valodas izdzīvošanu, turklāt literārā valoda atšķiras no pamatvalodas ar savu tuvinātību augšsorbu gramatiskajām formām.

Rakstība 
Mūsdienu lejassorbu alfabētā ir 36 burti:

Burtus Qq, Vv, Xx lieto tikai ārzemju cilmes īpašvārdos.

Līdzskaņu mīkstināšanās netiek tekstā norādīta kad tiem seko burti ě un i, pirms citiem patskaņiem mīkstinājumu apzīmē ar burtu j (mjod "medus", pjas "suns"), citos gadījumos — ar akūta zīmi (´).

Burts ó 1952. gadā tika izslēgts no alfabēta, taču 2007. gadā atgriezts atpakaļ.

Literatūra 

 Hannusch, Erwin (1998), Niedersorbisch praktisch und verständlich, Bautzen: Domowina-Verlag, ISBN 3-7420-1667-9
 Laver, John (1994), Principles of Phonetics, Cambridge: Cambridge University Press, ISBN 0-521-45655-X
 Šewc-Schuster, Hinc (1984), Gramatika hornjoserbskeje rěče, Budyšin: Ludowe nakładnistwo Domowina
 Stone, Gerald (2002), "Sorbian (Upper and Lower)", in Comrie, Bernard; Corbett, Greville G. (eds.), The Slavonic Languages, London and New York: Routledge, pp. 593–685, ISBN 9780415280785
 Zygis, Marzena (2003), "Phonetic and Phonological Aspects of Slavic Sibilant Fricatives" (PDF), ZAS Papers in Linguistics, 3: 175–213, archived from the original (PDF) on 2017-10-11, retrieved 2015-04-21

Ārējās saites 

 Lejassorbu programma Brandenburgas radio
 Lejassorbu minivārdnīca
 Tiešsaistes vācu—lejassorbu vārdnīca
 Tiešsaistes lejassorbu—vācu vārdnīca

Atsauces 

Rietumslāvu valodas
Vācijas valodas
Lejassorbu valoda ( dolnoserbšćina ) ir rietumslāvu valoda , kurā gadā runāja aptūkstošiem cilvēku , kas galvenokārt dzīvo Vācijas austrumos Brandenburgas federālajā zemē . Lejassorbu valoda ir viena no divām sorbu valodām ; otra ir augšsorbu valoda . Abas sorbu valodas viena no otras atšķiras gan fonētiski , gan morfoloģiski , gan vārdu izrunā , tajā pat laikā tām ir kopīgas iezīmes , kuras tās atšķir no citām rietumslāvu valodām . Daļa lejassorbu vēlas , lai viņu valodu sauktu par vendu valodu un augšsorbu — par vienkārši sorbu jeb serbu ( tautas pašnosaukums ir serbi , " sorbi " nāk no ģermāņu valodām un tiek lietots , lai nejauktu ar dienvidu slāvu serbiem ) . Vēsture Pirmā rakstība lejassorbiski parādījās gadsimtā , pirmo gramatiku gadā uzrakstījis luterāņu mācītājs Jans Hoinans . Lejassorbu valodas literārais standarts tika izstrādāts gadsimtā , balstoties uz Kotbusas dialekta dienvidu formu un ar augšsorbu valodas ietekmi . Valoda lieto latīņu alfabētu ar diakritiskajām zīmēm . Norādes Kotbusā un tā apkaimē reģionā bieži ir divvalodu , un Kotbusā ir ģimnāzija , kurā viena no mācību valodām ir lejassorbu . Tā ir ļoti apdraudēta valoda . Lielākā daļa cilvēku ar lejassorbu kā dzimto valodu mūsdienās pieder pie vecākās paaudzes . Citām lejassorbu paaudzēm dzimtā ir vācu valoda . Lielais dialektu daudzums apgrūtina valodas izdzīvošanu , turklāt literārā valoda atšķiras no pamatvalodas ar savu tuvinātību augšsorbu gramatiskajām formām . Rakstība Mūsdienu lejassorbu alfabētā irburti : Burtus Qq , Vv , Xx lieto tikai ārzemju cilmes īpašvārdos . Līdzskaņu mīkstināšanās netiek tekstā norādīta kad tiem seko burti ě un i , pirms citiem patskaņiem mīkstinājumu apzīmē ar burtu j ( mjod " medus " , pjas " suns " ) , citos gadījumos — ar akūta zīmi ( ´) . Burts ó gadā tika izslēgts no alfabēta , taču gadā atgriezts atpakaļ . Literatūra Hannusch , Erwin Niedersorbisch praktisch und verständlich , Bautzen : Domowina-Verlag , ISBN1667 -9 Laver , John Principles of Phonetics , Cambridge : Cambridge University Press , ISBN45655 - X Šewc-Schuster , Hinc Gramatika hornjoserbskeje rěče , Budyšin : Ludowe nakładnistwo Domowina Stone , Gerald " Sorbian ( Upper and Lower ) " , in Comrie , Bernard ; Corbett , Greville G. ( eds. ) , The Slavonic Languages , London and New York : Routledge , pp. 593 – 685 , ISBN Zygis , Marzena " Phonetic and Phonological Aspects of Slavic Sibilant Fricatives " ( PDF ) , ZAS Papers in Linguistics , 213 , archived from the original ( PDF ) on11 , retrieved21 Ārējās saites Lejassorbu programma Brandenburgas radio Lejassorbu minivārdnīca Tiešsaistes vācu —lejassorbu vārdnīca Tiešsaistes lejassorbu — vācu vārdnīca Atsauces Rietumslāvu valodas Vācijas valodas