Oleksandrs Dovženko
Oleksandrs Petrovičš Dovženko (, dzimis , miris ) bija ukraiņu kinorežisors, producents un scenārists. Dovženko mūsdienās, kopā ar Sergeju Eizenšteinu, Dzigu Vertovu un Vsevolodu Pudovkinu, tiek uzskatīts par vienu no svarīgākajiem agrīnajiem padomju kinorežisoriem. Vairākas viņa filmas pēta Ukrainas identitāti un vēsturi.

Viņa režisēto filmu "Zeme" (Земля, 1930) uzskata par vienu no visu laiku labākajām mēmajām filmām. Tā ir daļa no Dovženko "Ukrainas triloģijas" filmām, kur vēl ietilpst Zvenigora (Звeнигopа, 1928) un Arsenal (Арсенал, 1929). 1932. gadā uzņēmis skaņu filmu ukraiņu valodā "Ivans" (Iвaн), kā rezultātā viņu PSRS kritizēja par ukraiņu nacionālismu.

1935. gadā Dovženko pabeidza filmu "Aerograda" (Аэроград). Staļins šo projektu bija apstiprinājis, bet "ieteicis", ka Dovženko nākamajam projektam vajadzētu būt biogrāfiskai filmai par Ukrainas komunistu Mikolu Ščorsu. Strādājot pie šīs filmas, Dovženko nācās saskaņot katru epizodi. Filma "Šcorss" (Щорс) iznāca 1939. gadā. Dovženko apbalvoja ar Staļina prēmiju (1941).

Kara laikā, 1943. gadā, Dovženko sarakstīja scenāriju par karu Ukrainā Украина в огне. To aizliedza un Dovženko nosodīja par iespējamo "apslēpto nacionālistisko noskaņojumu". Lavrentijs Berija jau 1940. gadā bija pavēlējis izmeklēt Dovženko lietu, pārbaudīt korespondenci, izsekot, noklausīties telefona sarunas. Stingrā cenzūras uzraudzībā iznāca Dovženko filma "Mičurins" (Мичурин, 1948). 1951. gadā tika pārtraukta Dovženko darba Прощай, Америка! filmēšana (filma atjaunota 1996. gadā).

Pēc Staļina un Berijas nāves Dovženko vajāšana pierima un viņš atkal varēja pievērsties darbam. Viņš uzsāka divus projektus — Gogoļa romāna "Tarass Buļba" adaptāciju filmai un rakstīja scenāriju filmai "Poēma par jūru" (Поэма о море), bet nepabeidza šos darbus. 1956. gada 25. novembrī Dovženko nomira no sirdslēkmes. Divus viņa darbus ("Poēma par jūru" un Повесть пламенных лет) pabeidza Dovženko sieva, aktrise un režisore Jūlija Solnceva. Par scenāriju filmai "Poēma par jūru" Dovženko pēc nāves apbalvoja ar Ļeņina prēmiju.

Pēc Dovženko nāves, 1957. gadā, viņa vārdā — par Dovženko kinostudiju — tika nosaukta kinostudija Kijivā, kurā viņš bija strādājis. Dovženko apglabāts Novodevičjes kapsētā.

Atsauces

Ārējās saites 

1894. gadā dzimušie
1956. gadā mirušie
Ukraiņu kinorežisori
Padomju kinorežisori
Mēmā kino režisori
Čerņihivas apgabalā dzimušie
Staļina prēmijas laureāti
Ļeņina prēmijas laureāti
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Ar Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Oleksandrs Petrovičš Dovženko ( , dzimis , miris ) bija ukraiņu kinorežisors , producents un scenārists . Dovženko mūsdienās , kopā ar Sergeju Eizenšteinu , Dzigu Vertovu un Vsevolodu Pudovkinu , tiek uzskatīts par vienu no svarīgākajiem agrīnajiem padomju kinorežisoriem . Vairākas viņa filmas pēta Ukrainas identitāti un vēsturi . Viņa režisēto filmu " Zeme " ( Земля , uzskata par vienu no visu laiku labākajām mēmajām filmām . Tā ir daļa no Dovženko " Ukrainas triloģijas " filmām , kur vēl ietilpst Zvenigora ( Звeнигopа , un Arsenal ( Арсенал , gadā uzņēmis skaņu filmu ukraiņu valodā " Ivans " ( Iвaн ) , kā rezultātā viņu PSRS kritizēja par ukraiņu nacionālismu . 1935. gadā Dovženko pabeidza filmu " Aerograda " ( Аэроград ) . Staļins šo projektu bija apstiprinājis , bet " ieteicis " , ka Dovženko nākamajam projektam vajadzētu būt biogrāfiskai filmai par Ukrainas komunistu Mikolu Ščorsu . Strādājot pie šīs filmas , Dovženko nācās saskaņot katru epizodi . Filma " Šcorss " ( Щорс ) iznāca gadā . Dovženko apbalvoja ar Staļina prēmiju Kara laikā , gadā , Dovženko sarakstīja scenāriju par karu Ukrainā Украина в огне . To aizliedza un Dovženko nosodīja par iespējamo " apslēpto nacionālistisko noskaņojumu " . Lavrentijs Berija jau gadā bija pavēlējis izmeklēt Dovženko lietu , pārbaudīt korespondenci , izsekot , noklausīties telefona sarunas . Stingrā cenzūras uzraudzībā iznāca Dovženko filma " Mičurins " ( Мичурин , gadā tika pārtraukta Dovženko darba Прощай , Америка ! filmēšana ( filma atjaunota gadā ) . Pēc Staļina un Berijas nāves Dovženko vajāšana pierima un viņš atkal varēja pievērsties darbam . Viņš uzsāka divus projektus — Gogoļa romāna " Tarass Buļba " adaptāciju filmai un rakstīja scenāriju filmai " Poēma par jūru " ( Поэма о море ) , bet nepabeidza šos darbus . gada novembrī Dovženko nomira no sirdslēkmes . Divus viņa darbus ( " Poēma par jūru " un Повесть пламенных лет ) pabeidza Dovženko sieva , aktrise un režisore Jūlija Solnceva . Par scenāriju filmai " Poēma par jūru " Dovženko pēc nāves apbalvoja ar Ļeņina prēmiju . Pēc Dovženko nāves , gadā , viņa vārdā — par Dovženko kinostudiju — tika nosaukta kinostudija Kijivā , kurā viņš bija strādājis . Dovženko apglabāts Novodevičjes kapsētā . Atsauces Ārējās saites 1894. gadā dzimušie 1956. gadā mirušie Ukraiņu kinorežisori Padomju kinorežisori Mēmā kino režisori Čerņihivas apgabalā dzimušie Staļina prēmijas laureāti Ļeņina prēmijas laureāti Ar Ļeņina ordeni apbalvotie Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie Ar Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie