Kārlis Ramats
Kārlis Voldemārs Ramats (1885—1931) bija Krievijas impērijas armijas virsnieks, vēlāk Latvijas Bruņoto spēku pulkvedis, Galvenā štāba operatīvās daļas priekšnieks.

Dzīvesgājums 

Dzimis 1885. gada 13. jūnijā Rīgā. Mācījās Rīgas pilsētas reālskolā un Viļņas junkurskolā (1903—1906). Karadienestu sāka podporučika pakāpē Rīgā dislocētajā 116. kājnieku pulkā, 1909. gadā paaugstināts poručika, 1913. gadā — štābkapteiņa pakāpē. 1912. gadā K. Ramats iestājās Ģenerālštāba akadēmijas ģeodēzijas nodaļā Pēterburgā.
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1914. gadā viņu paaugstināja kapteiņa pakāpē, viņš kā 116. pulka rotas komandieris piedalījās Mazūru kaujā Austrumprūsijā, kur tika ievainots. 1915. gada februārī apakšpulkveža pakāpē piedalījās Otrajā Mazūrijas ezeru kaujā un kopā ar daudziem XX korpusa latviešu kareivjiem nokļuva vācu gūstā. Atbrīvots pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas, K. Ramats pievienojās ģenerāļa Deņikina vadītajai Brīvprātīgo armijai, 1919. gada sākumā darbojās Odesas Latviešu nacionālajā padomē.

1920. gada sākumā caur Rumāniju, Austriju un Poliju atgriezās dzimtenē, 20. martā Latvijas armijas virspavēlnieks Jānis Balodis viņu iecēla par sevišķu uzdevumu virsnieku pulkvežleitnanta dienesta pakāpē, kā eksperts viņš piedalījās Bulduru konferences darbā.
Pēc ģenerāļa Radziņa atvaļināšanās viņš no 1920. gada 29. oktobra bija Latvijas armijas štāba priekšnieka vietas izpildītājs. 1921. gada 1. aprīlī K. Ramatu iecēla par Galvenā štāba priekšnieka pirmo palīgu un operatīvās daļas priekšnieku ar divīzijas komandiera tiesībām attiecībā uz Galvenā štāba operatīvo, ģeodēzijas—topogrāfijas un satiksmes nodaļu un drīz vien paaugstināja pulkveža dienesta pakāpē.

1926. gada 22. jūlijā pulkvedi K. Ramatu atvaļināja no armijas pēc paša vēlēšanās. Mūža nogali pavadīja Aizputes apriņķa Sieksātes pagasta Kalnamuižā, kur viņam dzimtsīpašumā bija piešķirta zivsaimniecība.

Miris 1931. gada 28. oktobrī, apglabāts Rīgas Brāļu kapos.

Darbi 
 “Deņikins un latvieši Dienvidus — Krievijā”. “Jaunākās Ziņas” 1920. gada 22. martā
 “Kas mums deva uzvaru?”. “Jaunākās Ziņas” 1921. gada 11. novembrī
 “Franču tautai”. “Latvijas kareivis” 1921. gada 16. jūlijā
 “Atbruņošanās konferences sabrukuma iemesli”. “Latvijas kareivis” 1922. gada 19.—21. decembrī par četru Baltijas valstu (arī Somijas), Polijas un PSRS konferenci
 “No Lielupes līdz Rīgai”. No: Militārais rakstu krājums piecās burtnīcās (1924)
 “Kalpaka bataljons neatkarības cīņās”. Rīga: Savienības “Pulkveža Kalpaka bataljons” izdevums (1929)

Atsauces 

Latvijas Bruņoto spēku virsnieki
Krievijas pilsoņu kara dalībnieki
Rīgas Brāļu kapos apbedītie
Kārlis Voldemārs Ramats1931 ) bija Krievijas impērijas armijas virsnieks , vēlāk Latvijas Bruņoto spēku pulkvedis , Galvenā štāba operatīvās daļas priekšnieks . Dzīvesgājums Dzimis gada jūnijā Rīgā . Mācījās Rīgas pilsētas reālskolā un Viļņas junkurskolā1906 ) . Karadienestu sāka podporučika pakāpē Rīgā dislocētajā kājnieku pulkā , gadā paaugstināts poručika , gadā — štābkapteiņa pakāpē . gadā K. Ramats iestājās Ģenerālštāba akadēmijas ģeodēzijas nodaļā Pēterburgā . Pēc Pirmā pasaules kara sākuma gadā viņu paaugstināja kapteiņa pakāpē , viņš kā pulka rotas komandieris piedalījās Mazūru kaujā Austrumprūsijā , kur tika ievainots . gada februārī apakšpulkveža pakāpē piedalījās Otrajā Mazūrijas ezeru kaujā un kopā ar daudziem XX korpusa latviešu kareivjiem nokļuva vācu gūstā . Atbrīvots pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas , K. Ramats pievienojās ģenerāļa Deņikina vadītajai Brīvprātīgo armijai , gada sākumā darbojās Odesas Latviešu nacionālajā padomē . 1920. gada sākumā caur Rumāniju , Austriju un Poliju atgriezās dzimtenē , martā Latvijas armijas virspavēlnieks Jānis Balodis viņu iecēla par sevišķu uzdevumu virsnieku pulkvežleitnanta dienesta pakāpē , kā eksperts viņš piedalījās Bulduru konferences darbā . Pēc ģenerāļa Radziņa atvaļināšanās viņš no gada oktobra bija Latvijas armijas štāba priekšnieka vietas izpildītājs . gada aprīlī K. Ramatu iecēla par Galvenā štāba priekšnieka pirmo palīgu un operatīvās daļas priekšnieku ar divīzijas komandiera tiesībām attiecībā uz Galvenā štāba operatīvo , ģeodēzijas — topogrāfijas un satiksmes nodaļu un drīz vien paaugstināja pulkveža dienesta pakāpē . 1926. gada jūlijā pulkvedi K. Ramatu atvaļināja no armijas pēc paša vēlēšanās . Mūža nogali pavadīja Aizputes apriņķa Sieksātes pagasta Kalnamuižā , kur viņam dzimtsīpašumā bija piešķirta zivsaimniecība . Miris gada oktobrī , apglabāts Rīgas Brāļu kapos . Darbi “ Deņikins un latvieši Dienvidus — Krievijā ” . “ Jaunākās Ziņas ” gada martā “ Kas mums deva uzvaru ? ” . “ Jaunākās Ziņas ” gada novembrī “ Franču tautai ” . “ Latvijas kareivis ” gada jūlijā “ Atbruņošanās konferences sabrukuma iemesli ” . “ Latvijas kareivis ” gada — 21. decembrī par četru Baltijas valstu ( arī Somijas ) , Polijas un PSRS konferenci “ No Lielupes līdz Rīgai ” . No : Militārais rakstu krājums piecās burtnīcās “ Kalpaka bataljons neatkarības cīņās ” . Rīga : Savienības “ Pulkveža Kalpaka bataljons ” izdevums Atsauces Latvijas Bruņoto spēku virsnieki Krievijas pilsoņu kara dalībnieki Rīgas Brāļu kapos apbedītie