Mazais susuris
Mazais susuris jeb lazdu susuris (Muscardinus avellanarius) ir viena no susuru dzimtas (Gliridae) vāverveidīgo grauzēju sugām, kas ir vienīgā suga mazo susuru ģintī (Muscardinus). Izplatīts plašā areālā Eiropā, izplatībai iesniedzoties Mazāzijā.

Izplatība 

Mazais susuris izplatīts lielākajā daļā Eiropas, ietverot Rietumeiropu, Dienvideiropu (izņemot Pireneju pussalu, Francijas dienvidrietumus), Centrāleiropu un Austrumeiropu (izņemot Ukrainas austrumus un Krievijas dienvidus un ziemeļus), no Anglijas dienvidiem un Francijas rietumiem līdz Volgai austrumos. 

Areāls iesniedzas arī Ziemeļeiropas dienvidos un Turcijā. Vidusjūrā sastopams Sicīlijā un Kerkīrā. Alpos mājo līdz 1920 m virs jūras līmeņa. Lai arī Īrija nav mazā susura izplatības dabīgais areāls, pēdējos gados (kopš 2010. gada) tas ir novērots šajā salā un tur strauji izplatās. 

Mazais susuris galvenokārt apdzīvo lapkoku (pirmkārt, platlapju) mežus, retāk jauktos (egļu — platlapju) mežus un krūmājus. Īpaši iecienītas ir ozolu audzes. Mežā parasti izvēlas iecirkņus, kuros ir bagātīgs lakstaugu stāvs, bagātīgi saaudzis pamežs (lazdas, ievas, pīlādži, krūkļi, irbenes, segliņi un kārkli).

Latvijā 
Mazais susuris Latvijā ir reti sastopama suga, tā kā Latvija ir tā izplatības areāla ziemeļu robeža. Izplatīts nevienmērīgi, galvenokārt valsts dienvidrietumos. Mazā susura klātbūtne novērota Kurzemē, Zemgales un Latgales dienvidos, bet Vidzemē pēdējos gados neviena dzīvotne nav atrasta. Mazais susuris ir aizsargājama suga un iekļauts Latvijas Sarkanajā grāmatā (3. kategorijā).

Izskats 
Mazais susuris ir neliels vāverveidīgais grauzējs, kas vizuāli atgādina peli, bet ar pūkainu asti. Tas ir mazākais no Eiropā dzīvojošajiem susuriem, apmēram mājas peles lielumā. Ķermeņa garums 6—9 cm, astes garums 5—8 cm, svars 15—35 g. 

Galva neliela ar strupu purnu, uz kura atrodas gari vibrisi jeb taustes mati. Ausu gliemežnīcas noapaļotas, proporcionāli vidēji garas (1—1,4 cm), nedaudz izceļas virs galvas apmatojuma. Acis lielas un melnas. Kājas īsas, apmēram vienāda garuma. Pēdām labi attīstīti spilventiņi, kas palīdz kāpelēt pa kokiem. Pakaļkāju pēdām 5 pirksti, priekškājām 4 pirksti. Tie ir ļoti gari, lokani, ar līkiem, asiem nagiem. Garā aste viscaur vienmērīgi, biezi klāta ar īsiem matiem. Četri pāri zīdekļu. 

Kažoka matojums samērā īss, ar vāji attīstītiem akotmatiem, bet biezs. Mugurpuse un sāni kopumā vienkrāsaini — iedzelteni rūsgani vai dzintara krāsā. Astes apmatojums nedaudz tumšāks. Ķermeņa apakšpuses apmatojums gaišāks, dzeltenīgāks. Uz krūtīm un pakaklē mēdz būt arī balti plankumiņi. Apmatojuma maiņa notiek divas reizes gadā — pavasarī un rudenī. Abi dzimumi izskatās līdzīgi. Jaunie susuri mazāk koši, pelēcīgāki.

Līdzīgās sugas 
Mazajam susurim līdzīga ir pundurpele (Micromys minutus). Atšķiras ar mazāku izmēru, ar mazāk spilgtu apmatojuma krāsojumu un ar maz apmatotu asti, kas galā ir pavisam kaila. Pundurpelei ausīs, pie ieejas dzirdes kanālā, atrodas raksturīgs ādas lēveris.

Uzvedība 

Mazais susuris ir nometnieks, aktīvs tikai siltajā gada periodā. Ziemu pavada ciešā guļā savlaicīgi sagatavotā ziemošanas migā — citu dzīvnieku izraktā alā vai dabīgā alā zem saknēm, zem kritalām un koku lapām, dobos celmos. Ligzda veidota no sūnām, zāles, spalvām un mizas gabaliņiem. Ziemo vienatnē vai nelielās grupās (līdz 11 īpatņiem). Guļa parasti sākas rudenī (oktobrī), bet vēsās vasarās var iesākties jau augustā. Pieaugušie īpatņi ielien ziemas migās, kad diennakts vidējā gaisa temperatūra pazeminās zem 15 °C, jaunie susuri vēlāk. Ziemas miega laikā mazā susura temperatūra pazeminās līdz 0,25—0,50 °C (normāla ķermeņa temperatūra ir 34—36 °C). Mostas atkarībā no izplatības reģiona aprīlī vai maijā.

Vasaras periods 
Vasarā aktīvs krēslas stundās un naktī. Pieaugušie tēviņi ir teritoriāli vienpatņi, kas vasaras periodā agresīvi aizsargā savu teritoriju no citiem tēviņiem. Jaunie dzīvnieki siltajā sezonā nereti mēdz pārlaist dienu vairāki vienkop. Savu teritoriju mazais susuris ierīko apmēram 360 m rādiusā no savas dzimšanas vietas. Tēviņa teritorija parasti ir apmēram 1 ha liela, mātītes 0,8 ha. Tēviņu teritorijas bieži pārsedzas, matīšu reti.
 
Mazais susuris meistarīgi kāpelē pa krūmiem, koku zariem un stumbriem, bet ar veiklību neizceļas. Pa virszemi pārvietojas reti, ja to dara, tad ar ļoti īsiem lēcieniem. Vasarā mazais susuris iekārto lodveida guļamligzdu (diametrs 8—15 cm), kurā atpūšas dienas laikā. Vīta no zāles, mizas stērbelītēm un sūnām, kopā to satur mazā susura lipīgās siekalas. Tā var atrasties visdažādākajās vietās: putnu būros, koku dobumos (dažādā augstumā), celmu spraugās, augu biežņā uz zemes vai ligzdu pievij (piekar) pie koku vai krūmu zariem (parasti ne augstāk par 2 m). 

Midzeni mazuļiem (arī lodveida) mātīte būvē lielāku (diametrā 15—20 cm). Vīts no sausām kokaugu lapām, no iekšpuses bagātīgi izklāts ar sausām sūnām un pavilnu, var būt arī nedaudz ar sausu zāli, ieeja viena. Midzenis var atrasties visdažādākajās vietās.

Barība 
Mazais susuris ir visēdājs. Barojas gan ar augu, gan dzīvnieku izcelsmes barību. Barību galvenokārt meklē kokaugu lapotnē, retāk uz zemes. Maltīti bieži vien mēdz ieturēt midzenī, tāpēc tajā atrodas barības atliekas (arī ekskrementi). Barība daudzveidīga. Tie ir ziedi, ziedputekšņi, nektārs, sēklas, rieksti (visiecienītākie ir lazdu rieksti), ogas (īpaši kazenes un avenes), augļi, pavasarī pēc ziemas guļas arī miza, jaunie dzinumi, lapu pumpuri. No dzīvnieku valsts tie ir dažādi bezmugurkaulnieki, pirmkārt, kukaiņi dažādās attīstības stadijās (piemēram, laputis un tauriņi), nelielā daudzumā arī mazo putnu olas un putnēni. 

No barības ar augstu celulozes sastāvu mazais susuris izvairās, jo nespēj to sagremot (mazajam susurim nav aklās zarnas). Pirms ziemas, lai uzaudzētu tauku kārtiņu, īpaši intensīvi barojas ar riekstiem. Barības uzkrājumus slēpņos neveido.

Vairošanās 
Mazais susuris ir poligāms. Vairošanās periods sākas aprīļa beigās vai maija sākumā. Mazuļi dzimst jūnijā vai jūlijā. Tēviņi skandina augstā toņkārtā ieturētas, monotoniem vaidiem līdzīgas "kāzu dziesmas". 

Sezonā mātītei viens metiens, retumis divi. Grūsnības periods ilgst 3—4 nedēļas. Metienā 1—8 nevarīgi, kaili un akli mazuļi (visbiežāk 3—4 mazuļi). Par tiem rūpējas tikai mātīte. Acis atveras apmēram 3 nedēļu vecumā. Apmēram mēnesi bērni pavada midzenī, pusotra mēneša vecumā kļūst patstāvīgi. Dzimumgatavību sasniedz nākamajā pavasarī. Dzīves ilgums 3—6 gadi. Nopietnākie dabiskie ienaidnieki ir pūčveidīgie putni, sermuļveidīgie zīdītāji.

Atsauces

Ārējās saites 
Pirmo reizi Latvijā sāk izzināt mazā susura dzīvi
Mazo susuru dzīve Latvijas mežos. Kas ieperinājies viņu mājiņās?
Vai Latgalē dzīvo mazie susuri? Pētnieku meklējumi Medumu un Demenes mežos
Dziedava: Mazais susuris
Ziņojums par Slīteres rezervātu
Life Friulifens: Muscardinus avellanarius
iNaturalist: Common Dormouse Muscardinus avellanarius

Susuru dzimta
Latvijas zīdītāji
Eiropas fauna
Apvienotās Karalistes fauna
Āzijas fauna
Mazais susuris jeb lazdu susuris ( Muscardinus avellanarius ) ir viena no susuru dzimtas ( Gliridae ) vāverveidīgo grauzēju sugām , kas ir vienīgā suga mazo susuru ģintī ( Muscardinus ) . Izplatīts plašā areālā Eiropā , izplatībai iesniedzoties Mazāzijā . Izplatība Mazais susuris izplatīts lielākajā daļā Eiropas , ietverot Rietumeiropu , Dienvideiropu ( izņemot Pireneju pussalu , Francijas dienvidrietumus ) , Centrāleiropu un Austrumeiropu ( izņemot Ukrainas austrumus un Krievijas dienvidus un ziemeļus ) , no Anglijas dienvidiem un Francijas rietumiem līdz Volgai austrumos . Areāls iesniedzas arī Ziemeļeiropas dienvidos un Turcijā . Vidusjūrā sastopams Sicīlijā un Kerkīrā . Alpos mājo līdzm virs jūras līmeņa . Lai arī Īrija nav mazā susura izplatības dabīgais areāls , pēdējos gados ( kopš gada ) tas ir novērots šajā salā un tur strauji izplatās . Mazais susuris galvenokārt apdzīvo lapkoku ( pirmkārt , platlapju ) mežus , retāk jauktos ( egļu — platlapju ) mežus un krūmājus . Īpaši iecienītas ir ozolu audzes . Mežā parasti izvēlas iecirkņus , kuros ir bagātīgs lakstaugu stāvs , bagātīgi saaudzis pamežs ( lazdas , ievas , pīlādži , krūkļi , irbenes , segliņi un kārkli ) . Latvijā Mazais susuris Latvijā ir reti sastopama suga , tā kā Latvija ir tā izplatības areāla ziemeļu robeža . Izplatīts nevienmērīgi , galvenokārt valsts dienvidrietumos . Mazā susura klātbūtne novērota Kurzemē , Zemgales un Latgales dienvidos , bet Vidzemē pēdējos gados neviena dzīvotne nav atrasta . Mazais susuris ir aizsargājama suga un iekļauts Latvijas Sarkanajā grāmatā kategorijā ) . Izskats Mazais susuris ir neliels vāverveidīgais grauzējs , kas vizuāli atgādina peli , bet ar pūkainu asti . Tas ir mazākais no Eiropā dzīvojošajiem susuriem , apmēram mājas peles lielumā . Ķermeņa garums9 cm , astes garums8 cm , svars35 g. Galva neliela ar strupu purnu , uz kura atrodas gari vibrisi jeb taustes mati . Ausu gliemežnīcas noapaļotas , proporcionāli vidēji garas1,4 cm ) , nedaudz izceļas virs galvas apmatojuma . Acis lielas un melnas . Kājas īsas , apmēram vienāda garuma . Pēdām labi attīstīti spilventiņi , kas palīdz kāpelēt pa kokiem . Pakaļkāju pēdāmpirksti , priekškājāmpirksti . Tie ir ļoti gari , lokani , ar līkiem , asiem nagiem . Garā aste viscaur vienmērīgi , biezi klāta ar īsiem matiem . Četri pāri zīdekļu . Kažoka matojums samērā īss , ar vāji attīstītiem akotmatiem , bet biezs . Mugurpuse un sāni kopumā vienkrāsaini — iedzelteni rūsgani vai dzintara krāsā . Astes apmatojums nedaudz tumšāks . Ķermeņa apakšpuses apmatojums gaišāks , dzeltenīgāks . Uz krūtīm un pakaklē mēdz būt arī balti plankumiņi . Apmatojuma maiņa notiek divas reizes gadā — pavasarī un rudenī . Abi dzimumi izskatās līdzīgi . Jaunie susuri mazāk koši , pelēcīgāki . Līdzīgās sugas Mazajam susurim līdzīga ir pundurpele ( Micromys minutus ) . Atšķiras ar mazāku izmēru , ar mazāk spilgtu apmatojuma krāsojumu un ar maz apmatotu asti , kas galā ir pavisam kaila . Pundurpelei ausīs , pie ieejas dzirdes kanālā , atrodas raksturīgs ādas lēveris . Uzvedība Mazais susuris ir nometnieks , aktīvs tikai siltajā gada periodā . Ziemu pavada ciešā guļā savlaicīgi sagatavotā ziemošanas migā — citu dzīvnieku izraktā alā vai dabīgā alā zem saknēm , zem kritalām un koku lapām , dobos celmos . Ligzda veidota no sūnām , zāles , spalvām un mizas gabaliņiem . Ziemo vienatnē vai nelielās grupās ( līdzīpatņiem ) . Guļa parasti sākas rudenī ( oktobrī ) , bet vēsās vasarās var iesākties jau augustā . Pieaugušie īpatņi ielien ziemas migās , kad diennakts vidējā gaisa temperatūra pazeminās zem ° C , jaunie susuri vēlāk . Ziemas miega laikā mazā susura temperatūra pazeminās līdz25—0,50 ° C ( normāla ķermeņa temperatūra ir36 ° C ) . Mostas atkarībā no izplatības reģiona aprīlī vai maijā . Vasaras periods Vasarā aktīvs krēslas stundās un naktī . Pieaugušie tēviņi ir teritoriāli vienpatņi , kas vasaras periodā agresīvi aizsargā savu teritoriju no citiem tēviņiem . Jaunie dzīvnieki siltajā sezonā nereti mēdz pārlaist dienu vairāki vienkop . Savu teritoriju mazais susuris ierīko apmēramm rādiusā no savas dzimšanas vietas . Tēviņa teritorija parasti ir apmēramha liela , mātītes8 ha . Tēviņu teritorijas bieži pārsedzas , matīšu reti . Mazais susuris meistarīgi kāpelē pa krūmiem , koku zariem un stumbriem , bet ar veiklību neizceļas . Pa virszemi pārvietojas reti , ja to dara , tad ar ļoti īsiem lēcieniem . Vasarā mazais susuris iekārto lodveida guļamligzdu ( diametrs15 cm ) , kurā atpūšas dienas laikā . Vīta no zāles , mizas stērbelītēm un sūnām , kopā to satur mazā susura lipīgās siekalas . Tā var atrasties visdažādākajās vietās : putnu būros , koku dobumos ( dažādā augstumā ) , celmu spraugās , augu biežņā uz zemes vai ligzdu pievij ( piekar ) pie koku vai krūmu zariem ( parasti ne augstāk parm ) . Midzeni mazuļiem ( arī lodveida ) mātīte būvē lielāku ( diametrā20 cm ) . Vīts no sausām kokaugu lapām , no iekšpuses bagātīgi izklāts ar sausām sūnām un pavilnu , var būt arī nedaudz ar sausu zāli , ieeja viena . Midzenis var atrasties visdažādākajās vietās . Barība Mazais susuris ir visēdājs . Barojas gan ar augu , gan dzīvnieku izcelsmes barību . Barību galvenokārt meklē kokaugu lapotnē , retāk uz zemes . Maltīti bieži vien mēdz ieturēt midzenī , tāpēc tajā atrodas barības atliekas ( arī ekskrementi ) . Barība daudzveidīga . Tie ir ziedi , ziedputekšņi , nektārs , sēklas , rieksti ( visiecienītākie ir lazdu rieksti ) , ogas ( īpaši kazenes un avenes ) , augļi , pavasarī pēc ziemas guļas arī miza , jaunie dzinumi , lapu pumpuri . No dzīvnieku valsts tie ir dažādi bezmugurkaulnieki , pirmkārt , kukaiņi dažādās attīstības stadijās ( piemēram , laputis un tauriņi ) , nelielā daudzumā arī mazo putnu olas un putnēni . No barības ar augstu celulozes sastāvu mazais susuris izvairās , jo nespēj to sagremot ( mazajam susurim nav aklās zarnas ) . Pirms ziemas , lai uzaudzētu tauku kārtiņu , īpaši intensīvi barojas ar riekstiem . Barības uzkrājumus slēpņos neveido . Vairošanās Mazais susuris ir poligāms . Vairošanās periods sākas aprīļa beigās vai maija sākumā . Mazuļi dzimst jūnijā vai jūlijā . Tēviņi skandina augstā toņkārtā ieturētas , monotoniem vaidiem līdzīgas " kāzu dziesmas " . Sezonā mātītei viens metiens , retumis divi . Grūsnības periods ilgst4 nedēļas . Metienā8 nevarīgi , kaili un akli mazuļi ( visbiežāk4 mazuļi ) . Par tiem rūpējas tikai mātīte . Acis atveras apmēramnedēļu vecumā . Apmēram mēnesi bērni pavada midzenī , pusotra mēneša vecumā kļūst patstāvīgi . Dzimumgatavību sasniedz nākamajā pavasarī . Dzīves ilgums6 gadi . Nopietnākie dabiskie ienaidnieki ir pūčveidīgie putni , sermuļveidīgie zīdītāji . Atsauces Ārējās saites Pirmo reizi Latvijā sāk izzināt mazā susura dzīvi Mazo susuru dzīve Latvijas mežos . Kas ieperinājies viņu mājiņās ? Vai Latgalē dzīvo mazie susuri ? Pētnieku meklējumi Medumu un Demenes mežos Dziedava : Mazais susuris Ziņojums par Slīteres rezervātu Life Friulifens : Muscardinus avellanarius iNaturalist : Common Dormouse Muscardinus avellanarius Susuru dzimta Latvijas zīdītāji Eiropas fauna Apvienotās Karalistes fauna Āzijas fauna