Vaidelotis
Vaidelotis (prūšu: vaidilas, vaidilutis, ) bija seno baltu tautu priesteris, reliģisko rituālu izpildītājs, kā arī seno latviešu dziesminieks un burtnieks.

Vārda cilme 
16. gadsimta materiālos biežāk sastopama vārda prūsiskā forma waidelotte. Šis vārds cēlies no saknes waist, kuras nozīme prūšu valodā ir „zināt”, „paredzēt”.

Vaideloša un vaidelotes vārds vietvārdos ir sastopams Latvijā un Lietuvā, taču tas nav plaši izplatīts. Rīgā Kurzemes rajonā atrodas 600 m garā Vaidelotes iela. Codes pagastā, Bauskas novadā atrodas mājas Vaidelotes. Lietuvā Tauraģes apriņķī atrodas Vaidiļu (Vaidilai) mājas, bet Panevēžas apriņķī ir apdzīvota vieta Vaidiļi (Vaidilai).

Vēsture 

Vācu hronista Simona Grūnava „Prūsijas vēsturē” aprakstīta leģenda, kurā 6. gadsimtā Brutens, viens no mītiskajiem brāļiem, prūšu ciltstēviem, kļuva par virspriesteri krīvu krīvu un nodibināja svētvietu Romuvā, kur dzīvoja arī vaideloši — zemākie priesteri. Vaideloši bija priesteri, kuri redz, paredz un mutvārdos nodod savas zināšanas ļaudīm. Krietni vēlāk vaidelošus sāka uzskatīt par dainu zinātājiem, dziedātājiem, vēsturiskā mantojuma un tradīciju glabātājiem.

Atbilstoši Simona Grūnava klasifikācijai, kas gan no zinātniskā viedokļa nav uzskatāma par uzticamu, priesteri vaideloši atradās krīva pakļautībā. Gadījumā, ja krīvs saslima un ilglaicīgi nespēja pildīt savus pienākumus, viņš nošķīrās, lai veiktu pašsadedzināšanās rituālu. Pēc tā vaideloši iecēla jaunu krīvu.

Tiek uzskatīts, ka vaideloši bija galvenā priestera krīva palīgi, kas ziedoja dieviem, īpaši Pērkonam. Vaidelošu uzdevums bija svētvietās uzturēt svēto uguni, kā arī pareģot un noteikt gadskārtu un citu svētku laiku. Līdzīgi priesteriem vaidelošiem, priesteres sievietes sauca par vaidelotēm. Vaidelošiem, atšķirībā no vaidelotēm, bija tiesības precēties, taču nav ziņu par profesijas tālāku nodošanu mantiniekiem.

Kultūrā un mākslā 

Latviešu tautas nacionālajā varoņeposā „Lāčplēsis” Vaidelotis dziļā mežā pie lācenes atrod Lāčplēsi un izsaka pareģojumu Lielvārdes kungam.

Vaidelots būdams, dzīvoju ilgi
Pie Krīva svētajā Romoves birzē;
Gan simtas priecīgas, skumīgas vēstis
Nonesu virsaišiem, nonesu tautām.
Pēdīgo reizi grūtāko vēsti
Tev daru zināmu, Lielvārdes kunigs!
Nevienas nebija grūtākas manim
Darāmas ilgajā dzīvības mūžā!

Nesēro daudzi, slavenais tautiets:
Pēc gadu simteņiem modīsies tauta
Un sevim brīvību izkaros atkal,
Pieminot vectēvu slavenos darbus.
Nolicis Liktenis neredzēt manim
Gan savu tautiešu grūtajo jūgu,-
Raug', Saule grimdama aicina mani.
Baltijas zeltotā saulīte noiet.

Vaidelotis ir attēlots Vispārējo latviešu Dziesmu svētku karogā. Dziesmu svētku komitejas priekšnieks Rihards Tomsons sniedz šādu A. Hītela darbnīcā Leipcigā izšūtā karoga aprakstu:

Laikā no 1891. līdz 1893. gadam Aspazija sacerēja lugu, romantisku drāmu „Vaidelote” par Lietuvas karaļa meitu Mirdzu, kuru bija paredzēts izprecināt, taču līgavaini iemīlējusi svētnīcas priekšniece Asja, kas vēlas panākt, lai Mirdzu iesvētī kā vaideloti, jo tas liegtu viņai jebkādas laulības. Lugas pirmizrāde notika 1894. gada 19. janvārī Rīgas Latviešu teātrī. Tā kļuva par vispopulārāko Aspazijas lugu latviešu teātros.

1876. gadā Indriķa hronikā aprakstīto notikumu iespaidā Auseklis uzrakstīja nacionālromantisku dzejoli, kurā viņu priesteris attēlots kā sirms senlatviešu vaidelotis. 1891. gadā Jāzeps Vītols sacerēja kora dziesmu „Beverīnas dziedonis”.

Kopš 2015. gada 28. janvāra vaideloša tēls no Vispārējo latviešu Dziesmu svētku karoga ir iekļauts Latvijas Republikas pilsoņu pases dizainā pirmajā atvērumā.

Atsauces 

Baltu mitoloģija
Vaidelotis ( prūšu : vaidilas , vaidilutis , ) bija seno baltu tautu priesteris , reliģisko rituālu izpildītājs , kā arī seno latviešu dziesminieks un burtnieks . Vārda cilme 16. gadsimta materiālos biežāk sastopama vārda prūsiskā forma waidelotte . Šis vārds cēlies no saknes waist , kuras nozīme prūšu valodā ir „ zināt ” , „ paredzēt ” . Vaideloša un vaidelotes vārds vietvārdos ir sastopams Latvijā un Lietuvā , taču tas nav plaši izplatīts . Rīgā Kurzemes rajonā atrodasm garā Vaidelotes iela . Codes pagastā , Bauskas novadā atrodas mājas Vaidelotes . Lietuvā Tauraģes apriņķī atrodas Vaidiļu ( Vaidilai ) mājas , bet Panevēžas apriņķī ir apdzīvota vieta Vaidiļi ( Vaidilai ) . Vēsture Vācu hronista Simona Grūnava „ Prūsijas vēsturē ” aprakstīta leģenda , kurā gadsimtā Brutens , viens no mītiskajiem brāļiem , prūšu ciltstēviem , kļuva par virspriesteri krīvu krīvu un nodibināja svētvietu Romuvā , kur dzīvoja arī vaideloši — zemākie priesteri . Vaideloši bija priesteri , kuri redz , paredz un mutvārdos nodod savas zināšanas ļaudīm . Krietni vēlāk vaidelošus sāka uzskatīt par dainu zinātājiem , dziedātājiem , vēsturiskā mantojuma un tradīciju glabātājiem . Atbilstoši Simona Grūnava klasifikācijai , kas gan no zinātniskā viedokļa nav uzskatāma par uzticamu , priesteri vaideloši atradās krīva pakļautībā . Gadījumā , ja krīvs saslima un ilglaicīgi nespēja pildīt savus pienākumus , viņš nošķīrās , lai veiktu pašsadedzināšanās rituālu . Pēc tā vaideloši iecēla jaunu krīvu . Tiek uzskatīts , ka vaideloši bija galvenā priestera krīva palīgi , kas ziedoja dieviem , īpaši Pērkonam . Vaidelošu uzdevums bija svētvietās uzturēt svēto uguni , kā arī pareģot un noteikt gadskārtu un citu svētku laiku . Līdzīgi priesteriem vaidelošiem , priesteres sievietes sauca par vaidelotēm . Vaidelošiem , atšķirībā no vaidelotēm , bija tiesības precēties , taču nav ziņu par profesijas tālāku nodošanu mantiniekiem . Kultūrā un mākslā Latviešu tautas nacionālajā varoņeposā „ Lāčplēsis ” Vaidelotis dziļā mežā pie lācenes atrod Lāčplēsi un izsaka pareģojumu Lielvārdes kungam . Vaidelots būdams , dzīvoju ilgi Pie Krīva svētajā Romoves birzē ; Gan simtas priecīgas , skumīgas vēstis Nonesu virsaišiem , nonesu tautām . Pēdīgo reizi grūtāko vēsti Tev daru zināmu , Lielvārdes kunigs ! Nevienas nebija grūtākas manim Darāmas ilgajā dzīvības mūžā ! Nesēro daudzi , slavenais tautiets : Pēc gadu simteņiem modīsies tauta Un sevim brīvību izkaros atkal , Pieminot vectēvu slavenos darbus . Nolicis Liktenis neredzēt manim Gan savu tautiešu grūtajo jūgu , - Raug' , Saule grimdama aicina mani . Baltijas zeltotā saulīte noiet . Vaidelotis ir attēlots Vispārējo latviešu Dziesmu svētku karogā . Dziesmu svētku komitejas priekšnieks Rihards Tomsons sniedz šādu A. Hītela darbnīcā Leipcigā izšūtā karoga aprakstu : Laikā no līdz gadam Aspazija sacerēja lugu , romantisku drāmu „ Vaidelote ” par Lietuvas karaļa meitu Mirdzu , kuru bija paredzēts izprecināt , taču līgavaini iemīlējusi svētnīcas priekšniece Asja , kas vēlas panākt , lai Mirdzu iesvētī kā vaideloti , jo tas liegtu viņai jebkādas laulības . Lugas pirmizrāde notika gada janvārī Rīgas Latviešu teātrī . Tā kļuva par vispopulārāko Aspazijas lugu latviešu teātros . 1876. gadā Indriķa hronikā aprakstīto notikumu iespaidā Auseklis uzrakstīja nacionālromantisku dzejoli , kurā viņu priesteris attēlots kā sirms senlatviešu vaidelotis . gadā Jāzeps Vītols sacerēja kora dziesmu „ Beverīnas dziedonis ” . Kopš gada janvāra vaideloša tēls no Vispārējo latviešu Dziesmu svētku karoga ir iekļauts Latvijas Republikas pilsoņu pases dizainā pirmajā atvērumā . Atsauces Baltu mitoloģija