Imeretija
Imeretija jeb Imeretijas mhare (, Imeretis mxare, ) ir Gruzijas mhare (administratīvs reģions) un vēsturisks novads Rietumgruzijā, Rioni upes un tās pieteku baseina vidusdaļā. Reģiona iedzīvotāji (imeretieši) runā gruzīnu valodas imeretiešu dialektā, agrāk atšķīrās ar kultūras un sadzīves iezīmēm.

Reģiona centrs ir Kutaisi. Daļu reģiona teritorijas Sačheres pašvaldībā kontrolē neatzītā Dienvidosetija. Ģeogrāfiski Imeretiju iedala Augšas un Lejas Imeretijā.

Netālu no Chaltubo pilsētas apmēram 10 kilometru attālumā no Kutaisi atrodas lielākā Gruzijas ala — Kumistavi ala, ko 2010. gadā pārdēvēja par Prometeja alu

Daba 

Meži klāj 2,5 tūkstošus km2 (38%) reģiona teritorijas, galvenokārt kalnu rajonos. Kalni sasniedz līdz 2850 augstumu virs jūras līmeņa. Reģionā atrodas Boržomi—Haragauli nacionālais parks vairāk kā 850 km2 platībā. Imeretijas lielākā daļa atrodas mitra subtropu klimata zonā.

Vēsture 

Antīkajā periodā Imeretijas teritorija bija iekļauta Kolhīdas (Egrisi) valstī un neliela daļa arī Kartlijai (Ibērijai) pakļautajā vasaļvalstī Argveti, caur to veda Zīda ceļš. 3.—7. gadsimtā par šīm zemēm strīdējās grieķi un persieši. 523. gadā Kolhīdas ķēniņš pieņēma kristietību kā valsts reliģiju. 8. gadsimtā sākās cīņas ar iebrukušajiem arābiem, gadsimta beigās Rietumgruzija atdalījās no Bizantijas kā neatkarīga valsts ar galvaspilsētu Kutaisi.

15. gadsimta beigās izveidojās neatkarīga Imeretijas Karaliste (tāpat kā Kartlija un Kahetija). 16. gs. beigās Imeretijas Karalistes teritorija aprobežojās ar Imeretijas novada teritoriju.
1555. gadā Imeretiju pakļāva Osmaņu impērija un maksāja meslus ar vergiem vai naudu un precēm, feodāļu karus pavadīja vergu tirdzniecības uzplaukums. 

Karalis Solomons I (1752—1784) spēja stiprināt centrālo varu. Viņš aizliedza vergu tirdzniecību un centās apvienot visu rietumu Gruziju. Solomona I daudzgadīgajā karā ar turkiem atzīmējama uzvara 1757. gadā un militāra alianse ar Kartlijas karali Irakliju II 1758. gadā.

18. gadsimtā Imeretijas karaļi atkārtoti lūdza palīdzību Krievijai, 1769. gadā Katrīna II nosūtīja ģenerāļa Totlēbena korpusu uz Gruziju. Totlēbens ieņēma Kutaisi un aplenca Poti cietoksni, šie militārie panākumi ietekmēja turpmākās miera sarunas ar Turciju: Kučuk-Kainardžas Krievijas un Turcijas līgums 1774. gadā atcēla osmaņu varu pār Imeretiju un Totlēbena iekarotie cietokšņi netika atgriezti turkiem.
1811. gadā Imeretija kļuva par Krievijas Impērijas Imeretijas apgabalu.

1918.—1921. gados Imeretija bija neatkarīgās Gruzijas sastāvdaļa, pēc tam to iekaroja Sarkanā armija. 1991. gadā Gruzijas neatkarība tika atjaunota.

Administratīvais iedalījums 

Administratīvi Imeretija ir sadalīta 11 pašvaldībās jeb municipalitātēs () (līdz 2006. gadam — rajonos) un 1 novada pakļautības pilsētā:

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 

Saskaņā ar 2014. gada skaitīšanu no novada 533 906 iedzīvotājiem 530 288, jeb 99,32%, bija gruzīnu tautības. Ievērojamākais etniskais mazākums bija krievi (0,26%).

Pilsētas

 Kutaisi (147 635 cilvēku, 2014. gada skaitīšana), 
 Samtredija (25318 cilvēku), 
 Zestafoni (20814 cilvēku), 
 Čiatura (12803 cilvēku), 
 Chaltubo (11281 cilvēks), 
 Tkibuli (9770 cilvēku), 
 Honi (8987 cilvēku), 
 Sačhere (6140 cilvēku). 
 Terdžola (4644 cilvēku), 
 Vani (3744 cilvēku), 
 Bagdati (3707 cilvēku).

 Pilsētciemati

 Haragauli (1965 cilvēku), 
 Kulaši (1702 cilvēku).

Uz 2018. gada 1. janvāri reģionā bija 507 038 iedzīvotāji, uz 2014. gada 1. janvāri — 703 300 cilvēku un 2009. gadā — 693 500 cilvēku.

Saimniecība 

Imeretijā ir 4 HES, izplatīta augļu un dārzeņu audzēšana un svarīgas minerālu atradnes, no kurām lielākās atrodas Čiaturā (mangāna rūda), Tkibuli un Gelati (akmeņogles), kā arī marmora, kaļķakmens un māla atradnes.

Tūrisms 
Pazīstamākās arhitektūras apskates vietas Imeretijā ir Bagrati katedrāle, Gelati klostera komplekss, Mocametas klosteris, antīkā Šorapani pils, antīkajā laikmetā dibinātās pilsētas Vani un Kutaisi. Sataplijas dabas rezervātā ir alas ar kristāliem un saglabājušās dinozauru pēdas. Ar veselības avotiem bagātajā reģionā ir 53 kūrorti, no kuriem pazīstamākie ir Chaltubo, Sairme un Sulori. Pasaulē pazīstams ir "Boržomi" minerālūdens.

Atsauces

Ārējās saites 

 
I
Imeretija jeb Imeretijas mhare ( , Imeretis mxare , ) ir Gruzijas mhare ( administratīvs reģions ) un vēsturisks novads Rietumgruzijā , Rioni upes un tās pieteku baseina vidusdaļā . Reģiona iedzīvotāji ( imeretieši ) runā gruzīnu valodas imeretiešu dialektā , agrāk atšķīrās ar kultūras un sadzīves iezīmēm . Reģiona centrs ir Kutaisi . Daļu reģiona teritorijas Sačheres pašvaldībā kontrolē neatzītā Dienvidosetija . Ģeogrāfiski Imeretiju iedala Augšas un Lejas Imeretijā . Netālu no Chaltubo pilsētas apmēramkilometru attālumā no Kutaisi atrodas lielākā Gruzijas ala — Kumistavi ala , ko gadā pārdēvēja par Prometeja alu Daba Meži klāj5 tūkstošus km2 ) reģiona teritorijas , galvenokārt kalnu rajonos . Kalni sasniedz līdzaugstumu virs jūras līmeņa . Reģionā atrodas Boržomi —Haragauli nacionālais parks vairāk kākm2 platībā . Imeretijas lielākā daļa atrodas mitra subtropu klimata zonā . Vēsture Antīkajā periodā Imeretijas teritorija bija iekļauta Kolhīdas ( Egrisi ) valstī un neliela daļa arī Kartlijai ( Ibērijai ) pakļautajā vasaļvalstī Argveti , caur to veda Zīda ceļš . —7. gadsimtā par šīm zemēm strīdējās grieķi un persieši . gadā Kolhīdas ķēniņš pieņēma kristietību kā valsts reliģiju . gadsimtā sākās cīņas ar iebrukušajiem arābiem , gadsimta beigās Rietumgruzija atdalījās no Bizantijas kā neatkarīga valsts ar galvaspilsētu Kutaisi . 15. gadsimta beigās izveidojās neatkarīga Imeretijas Karaliste ( tāpat kā Kartlija un Kahetija ) . gs. beigās Imeretijas Karalistes teritorija aprobežojās ar Imeretijas novada teritoriju . 1555. gadā Imeretiju pakļāva Osmaņu impērija un maksāja meslus ar vergiem vai naudu un precēm , feodāļu karus pavadīja vergu tirdzniecības uzplaukums . Karalis Solomons I1784 ) spēja stiprināt centrālo varu . Viņš aizliedza vergu tirdzniecību un centās apvienot visu rietumu Gruziju . Solomona I daudzgadīgajā karā ar turkiem atzīmējama uzvara gadā un militāra alianse ar Kartlijas karali Irakliju II gadā . 18. gadsimtā Imeretijas karaļi atkārtoti lūdza palīdzību Krievijai , gadā Katrīna II nosūtīja ģenerāļa Totlēbena korpusu uz Gruziju . Totlēbens ieņēma Kutaisi un aplenca Poti cietoksni , šie militārie panākumi ietekmēja turpmākās miera sarunas ar Turciju : Kučuk-Kainardžas Krievijas un Turcijas līgums gadā atcēla osmaņu varu pār Imeretiju un Totlēbena iekarotie cietokšņi netika atgriezti turkiem . 1811. gadā Imeretija kļuva par Krievijas Impērijas Imeretijas apgabalu . 1918. — 1921. gados Imeretija bija neatkarīgās Gruzijas sastāvdaļa , pēc tam to iekaroja Sarkanā armija . gadā Gruzijas neatkarība tika atjaunota . Administratīvais iedalījums Administratīvi Imeretija ir sadalītapašvaldībās jeb municipalitātēs ( ) ( līdz gadam — rajonos ) unnovada pakļautības pilsētā : Iedzīvotāji Apdzīvotās vietas Saskaņā ar gada skaitīšanu no novada906 iedzīvotājiem288 , jeb32 % , bija gruzīnu tautības . Ievērojamākais etniskais mazākums bija krievi26 % ) . Pilsētas Kutaisi635 cilvēku , gada skaitīšana ) , Samtredijacilvēku ) , Zestafonicilvēku ) , Čiaturacilvēku ) , Chaltubocilvēks ) , Tkibulicilvēku ) , Honicilvēku ) , Sačherecilvēku ) . Terdžolacilvēku ) , Vanicilvēku ) , Bagdaticilvēku ) . Pilsētciemati Haragaulicilvēku ) , Kulašicilvēku ) . Uz gada janvāri reģionā bija 038 iedzīvotāji , uz gada janvāri — 300 cilvēku un gadā — 500 cilvēku . Saimniecība Imeretijā irHES , izplatīta augļu un dārzeņu audzēšana un svarīgas minerālu atradnes , no kurām lielākās atrodas Čiaturā ( mangāna rūda ) , Tkibuli un Gelati ( akmeņogles ) , kā arī marmora , kaļķakmens un māla atradnes . Tūrisms Pazīstamākās arhitektūras apskates vietas Imeretijā ir Bagrati katedrāle , Gelati klostera komplekss , Mocametas klosteris , antīkā Šorapani pils , antīkajā laikmetā dibinātās pilsētas Vani un Kutaisi . Sataplijas dabas rezervātā ir alas ar kristāliem un saglabājušās dinozauru pēdas . Ar veselības avotiem bagātajā reģionā irkūrorti , no kuriem pazīstamākie ir Chaltubo , Sairme un Sulori . Pasaulē pazīstams ir " Boržomi " minerālūdens . Atsauces Ārējās saites I