Žans Bedels Bokasa
Žans Bedels Bokasa (; dzimis , miris ) bija armijas virsnieks, pēc tam Centrālāfrikas Republikas diktators, prezidents (no 1966. līdz 1976. gadam) un imperators Bokasa I (no 1976. līdz 1979. gadam).

Biogrāfija 
Dzimis  12 bērnu ģimenē. Cēlies no mbaka cilts. Sešu gadu vecumā kļuvis par bāreni.

1939. gadā iestājies militārajā dienestā (Francijas koloniālajā karaspēkā). Piedalījies Otrā pasaules kara kaujās Francijas teritorijā. Kara beigas sagaidīja vecākā seržanta militārajā pakāpē. 1953. gadā karojis Indoķīnā, pēc tam dienējis Brazavilā. 1961. gadā saņēmis kapteiņa militāro pakāpi, bet 1962. gadā demobilizējās no Francijas kraspēka, iestājās Centrālāfrikas Republikas armijā majora dienesta pakāpē. Valsts prezidents Dāvids Diko, kas bija Bokasas brālēns, piešķīra viņam pulkveža pakāpi un norīkoja par valsts bruņoto spēku štāba priekšnieku.

1965. un 1966. gada mijā Bokasa organizēja militāro apvērsumu, kura rezultātā Diko tika apcietināts, bet viņš pats ieņēma prezidenta amatu, kā arī atcēla konstitūciju un atlaida Nacionālo Asambleju. Valdīšanas sākumposmā Bokasu atbalstīja Francija. 1972. gadā viņš iecēla sevi par valsts prezidentu uz mūžu, bet 1976. gada 4. decembrī pasludināja par Centrālāfrikas imperatoru Bokasu I. Impērijas izveidošanā ekscentriskais valdnieks iedvesmojās no sava elka Napoleona, taču ārišķībās un greznībā to pārspēja, piemēram, 1977. gadā notikušās imperatora kronēšanas ceremonijas izmaksas sasniedza 20 miljonus dolāru (ap 80 miljonu dolāru mūsdienu vērtībā), tostarp viņa dimantiem rotātais kronis vien izmaksāja ap 5 miljoniem dolāru.

Bokasas režīms bija izteikti totalitārs, vardarbīgi apspieda jebkuru opozīciju. Pats valsts vadītājs bieži piedalījās nežēlīgās apcietināto pratināšanās un daudzajās nāvessodu izpildēs. Bokasas vardarbība pārspēja gandrīz visus nežēlīgākos 20. gadsimta tirānus, starp daudziem citiem pierādītiem un nepierādītiem noziegumiem viņš ticis apsūdzēts arī kanibālismā.

Ekscentriskajam diktatoram bija 19 sievas un 77 atzīti bērni, tomēr tikai viena sieva Katrīna Dangiade bija kronēta kā valdniece.

1979. gadā Bokasa ar Francijas armijas atbalstu tika gāzts no troņa pēc nežēlīgas skolēnu protestu apspiešanas (daudzi skolēni sodīti ar nāvessodu). Centrālāfrikas Impērija tika likvidēta, bet par Centrālāfrikas Republikas prezidentu atkal kļuva Dāvids Diko. Bijušais imperators pameta valsti, taču tika aizmuguriski tiesāts par daudziem noziegumiem, piespriežot nāvessodu. Bokasa divus gadus nodzīvoja Abidžanā, Kotdivuārā, tad pārcēlās uz Franciju. 1986. gadā bijušais Centrālāfrikas valsts vadītājs pārsteidza visus, labprātīgi atgriežoties dzimtenē, cerot, ka pateicīgā tauta viņu atgriezīs tronī, taču uzreiz tika arestēts un tiesāts. Bokasu atzina par vainīgu vairumā apsūdzību (gan ne kanibālismā) un vēlreiz piesprieda viņam nāves sodu. Vēlāk sods tika mainīts pret mūža ieslodzījumu, bet 1993. gadā vispārējas amnestijas ietvaros Bokasu atbrīvoja no ieslodzījuma un mūža noslēgumā viņš dzīvoja savā mājā Bangi. Miris 1996. gada 3. novembrī ar infarktu.

Atsauces 

1921. gadā dzimušie
1996. gadā mirušie
Centrālāfrikas Republikas politiķi
Žans Bedels Bokasa ( ; dzimis , miris ) bija armijas virsnieks , pēc tam Centrālāfrikas Republikas diktators , prezidents ( no līdz gadam ) un imperators Bokasa I ( no līdz gadam ) . Biogrāfija Dzimis bērnu ģimenē . Cēlies no mbaka cilts . Sešu gadu vecumā kļuvis par bāreni . 1939. gadā iestājies militārajā dienestā ( Francijas koloniālajā karaspēkā ) . Piedalījies Otrā pasaules kara kaujās Francijas teritorijā . Kara beigas sagaidīja vecākā seržanta militārajā pakāpē . gadā karojis Indoķīnā , pēc tam dienējis Brazavilā . gadā saņēmis kapteiņa militāro pakāpi , bet gadā demobilizējās no Francijas kraspēka , iestājās Centrālāfrikas Republikas armijā majora dienesta pakāpē . Valsts prezidents Dāvids Diko , kas bija Bokasas brālēns , piešķīra viņam pulkveža pakāpi un norīkoja par valsts bruņoto spēku štāba priekšnieku . 1965. un gada mijā Bokasa organizēja militāro apvērsumu , kura rezultātā Diko tika apcietināts , bet viņš pats ieņēma prezidenta amatu , kā arī atcēla konstitūciju un atlaida Nacionālo Asambleju . Valdīšanas sākumposmā Bokasu atbalstīja Francija . gadā viņš iecēla sevi par valsts prezidentu uz mūžu , bet gada decembrī pasludināja par Centrālāfrikas imperatoru Bokasu I. Impērijas izveidošanā ekscentriskais valdnieks iedvesmojās no sava elka Napoleona , taču ārišķībās un greznībā to pārspēja , piemēram , gadā notikušās imperatora kronēšanas ceremonijas izmaksas sasniedzamiljonus dolāru ( apmiljonu dolāru mūsdienu vērtībā ) , tostarp viņa dimantiem rotātais kronis vien izmaksāja apmiljoniem dolāru . Bokasas režīms bija izteikti totalitārs , vardarbīgi apspieda jebkuru opozīciju . Pats valsts vadītājs bieži piedalījās nežēlīgās apcietināto pratināšanās un daudzajās nāvessodu izpildēs . Bokasas vardarbība pārspēja gandrīz visus nežēlīgākos gadsimta tirānus , starp daudziem citiem pierādītiem un nepierādītiem noziegumiem viņš ticis apsūdzēts arī kanibālismā . Ekscentriskajam diktatoram bijasievas unatzīti bērni , tomēr tikai viena sieva Katrīna Dangiade bija kronēta kā valdniece . 1979. gadā Bokasa ar Francijas armijas atbalstu tika gāzts no troņa pēc nežēlīgas skolēnu protestu apspiešanas ( daudzi skolēni sodīti ar nāvessodu ) . Centrālāfrikas Impērija tika likvidēta , bet par Centrālāfrikas Republikas prezidentu atkal kļuva Dāvids Diko . Bijušais imperators pameta valsti , taču tika aizmuguriski tiesāts par daudziem noziegumiem , piespriežot nāvessodu . Bokasa divus gadus nodzīvoja Abidžanā , Kotdivuārā , tad pārcēlās uz Franciju . gadā bijušais Centrālāfrikas valsts vadītājs pārsteidza visus , labprātīgi atgriežoties dzimtenē , cerot , ka pateicīgā tauta viņu atgriezīs tronī , taču uzreiz tika arestēts un tiesāts . Bokasu atzina par vainīgu vairumā apsūdzību ( gan ne kanibālismā ) un vēlreiz piesprieda viņam nāves sodu . Vēlāk sods tika mainīts pret mūža ieslodzījumu , bet gadā vispārējas amnestijas ietvaros Bokasu atbrīvoja no ieslodzījuma un mūža noslēgumā viņš dzīvoja savā mājā Bangi . Miris gada novembrī ar infarktu . Atsauces 1921. gadā dzimušie 1996. gadā mirušie Centrālāfrikas Republikas politiķi