Kabardija
Kabardija () bija adigu jeb čerkesu apdzīvota valsts Ziemeļkaukāzā, kas pastāvēja līdz 1825. gadam.  Mūsdienās Kabardijas vēturisko teritoriju aizņem Kabarda-Balkārija un Ziemeļosetija-Alānija starp Malkas ieleju ziemeļrietumos un Terekas un Sunžas upēm austrumos.

Vēsture 
Kad 13. gadsimtā adigu valdnieks Inals apvienoja 12 čerkesu ciltis vienā Čerkesijas valstī, kas pakļāvas Zelta Ordai. Zelta Ordai sadaloties, 16. gadsimtā par Kabaradijas ziemeļu kaimiņiem kļuva Mazā Nogaju orda, kabardieši pakāpeniski no ortodoksās kristietības pārgāja islāmā. 1557. gadā Kabardijas valdnieks Temrjuks (Идарыкъу Темырикъу) nosūtīja sūtniecību uz Maskavu un noslēdza militāru savienību, 1561. gadā cars Ivans IV apprecējās ar viņa meitu Kučenu, kura pēc kristīšanas pareizticībā pieņēma Marijas vārdu (Мария Черкасская). Temrjuka valdīšanas laikā Kabardija 1567. gadā atļāva krieviem nodibināt Sunžas ostrogu pie Sunžas un Terekas upes satekā tagadējā Čečenijā. Temrjuks piedalījās Krievu—turku karā (1568—1570) un 1570. gadā krita karā pret Krimas hanisti.

18. gadsimtā Kabardija kļuva par bufervalsti starp Krievijas Impēriju un Osmaņu impēriju. Pēc Krievu—turku kara (1768—1774) līdz 1830. gadam Kabardiju pakāpeniski inkorporēja Krievijas Impērijas sastāvā. Krievijas Impērijas ķeizarus titulāri dēvēja arī par "Kabardas zemes pavēlnieku un valdnieku, Čerkesu un Kalnu kņazu un pārējo mantoto valdnieku un īpašnieku" (). 1784. gadā Ziemeļkaukāza pārvaldei krievi nodibināja Vladikaukāzas cietoksni. Atšķirībā no citiem adigiem, kabardiešus neskāra piespiedu deportācijas uz Osmaņu impēriju Kaukāza kara (1829—1864) laikā. 
 
Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada maijā šajā teritorijā tika pasludināta Ziemeļkaukāza Kalniešu Savienības Republika, 1918. gada jūlijā Ziemeļkaukāza Padomju republika, 1919. gada septembrī Ziemeļkaukāza Emirāts.
1920. gada 17. novembrī Vladikaukāzā pasludināja Kalniešu APSR dibināšanu, kuras sastāvā bija septiņi nacionālie apvidi (Balkāru, Čečenu, Kabardiešu, Karačaju, Nazraņas (ingušu) un Vladikaukāzas (osetīnu), kā arī Sunžas kazaku apvidus). 
1921. gada 1. septembrī no Kalniešu APSR izdalīja Kabardiešu autonomo apvidu, ko 1922. gada 16. janvārī pārdēvēja par Kabardiešu-Balkāru autonomo apgabalu Krievijas PFSR sastāvā. 1936. gada 5. decembrī nodibināja Kabardiešu-Balkāru APSR. Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā, kad visus balkārus apvainoja sadarbībā ar Vāciju un deportēja uz Kazahstānu un Sibīriju, to pārdēvēja par Kabardiešu APSR, pēc destaļinizācijas 1957. gadā atkal par Kabardijas-Balkārijas APSR. 1992. gadā nodibināja Kabardas-Balkārijas Republiku.

Atsauces 

Krievijas vēsture
Kabardija ( ) bija adigu jeb čerkesu apdzīvota valsts Ziemeļkaukāzā , kas pastāvēja līdz gadam . Mūsdienās Kabardijas vēturisko teritoriju aizņem Kabarda-Balkārija un Ziemeļosetija-Alānija starp Malkas ieleju ziemeļrietumos un Terekas un Sunžas upēm austrumos . Vēsture Kad gadsimtā adigu valdnieks Inals apvienojačerkesu ciltis vienā Čerkesijas valstī , kas pakļāvas Zelta Ordai . Zelta Ordai sadaloties , gadsimtā par Kabaradijas ziemeļu kaimiņiem kļuva Mazā Nogaju orda , kabardieši pakāpeniski no ortodoksās kristietības pārgāja islāmā . gadā Kabardijas valdnieks Temrjuks ( Идарыкъу Темырикъу ) nosūtīja sūtniecību uz Maskavu un noslēdza militāru savienību , gadā cars Ivans IV apprecējās ar viņa meitu Kučenu , kura pēc kristīšanas pareizticībā pieņēma Marijas vārdu ( Мария Черкасская ) . Temrjuka valdīšanas laikā Kabardija gadā atļāva krieviem nodibināt Sunžas ostrogu pie Sunžas un Terekas upes satekā tagadējā Čečenijā . Temrjuks piedalījās Krievu —turku karā1570 ) un gadā krita karā pret Krimas hanisti . 18. gadsimtā Kabardija kļuva par bufervalsti starp Krievijas Impēriju un Osmaņu impēriju . Pēc Krievu —turku kara1774 ) līdz gadam Kabardiju pakāpeniski inkorporēja Krievijas Impērijas sastāvā . Krievijas Impērijas ķeizarus titulāri dēvēja arī par " Kabardas zemes pavēlnieku un valdnieku , Čerkesu un Kalnu kņazu un pārējo mantoto valdnieku un īpašnieku " ( ) . gadā Ziemeļkaukāza pārvaldei krievi nodibināja Vladikaukāzas cietoksni . Atšķirībā no citiem adigiem , kabardiešus neskāra piespiedu deportācijas uz Osmaņu impēriju Kaukāza kara1864 ) laikā . Krievijas pilsoņu kara laikā gada maijā šajā teritorijā tika pasludināta Ziemeļkaukāza Kalniešu Savienības Republika , gada jūlijā Ziemeļkaukāza Padomju republika , gada septembrī Ziemeļkaukāza Emirāts . 1920. gada novembrī Vladikaukāzā pasludināja Kalniešu APSR dibināšanu , kuras sastāvā bija septiņi nacionālie apvidi ( Balkāru , Čečenu , Kabardiešu , Karačaju , Nazraņas ( ingušu ) un Vladikaukāzas ( osetīnu ) , kā arī Sunžas kazaku apvidus ) . 1921. gada septembrī no Kalniešu APSR izdalīja Kabardiešu autonomo apvidu , ko gada janvārī pārdēvēja par Kabardiešu-Balkāru autonomo apgabalu Krievijas PFSR sastāvā . gada decembrī nodibināja Kabardiešu-Balkāru APSR . Otrā pasaules kara laikā gadā , kad visus balkārus apvainoja sadarbībā ar Vāciju un deportēja uz Kazahstānu un Sibīriju , to pārdēvēja par Kabardiešu APSR , pēc destaļinizācijas gadā atkal par Kabardijas-Balkārijas APSR. gadā nodibināja Kabardas-Balkārijas Republiku . Atsauces Krievijas vēsture