Aloizs Klišāns
Aloizs Klišāns (1913 - 1992) bija latviešu žurnālists, publicists un trimdas sabiedriskais darbinieks. Venecuēlas Centrālās universitātes profesors.

Biogrāfija

Līdz Otrajam pasaules karam 
Aloizs Klišāns ir dzimis 1913. gada 8. septembrī Rēzeknes apriņķa Kaunatas pagastā, vietējā rūpnieka un sabiedriskā darbinieka Staņislava Klišāna ģimenē. Absolvējis Rēzeknes Valsts ģimnāziju. 1932. gadā uzsācis tieslietu studijas Latvijas Universitātē, bet nav tās pabeidzis. Jau ģimnāzijas laikā sācis strādāt par žurnālistu latviešu katoļu nedēļas laikrakstā  Latgolas Vords. Studiju laikā aktīvi sācis darboties žurnālistikā un strādājis laikrakstos Pēdējā Brīdī un Pieci santīmi. 
Pēc 1934. gada 15. maija apvērsuma  sācis strādāt laikrakstos Rīts un Brīvā Zeme, sākumā par reportieri, bet vēlāk par redaktoru izglītības, kultūras un ārpolitikas jautājumos.
1936. gadā, kā LU stipendiāts pavadīja trīs mēnešus Zviedrijā, kur studēja valsts vēsturi, ģeogrāfiju un saimniecību. Ceļojuma iespaidus vēlāk apkopoja grāmatā "Zviedrija", par ko saņēmis Zviedrijas ārlietu ministrijas balvu.

Otrā pasaules kara laikā 
Pēc nacistiskās Vācijas armijas ienākšanas Latvijā 1942. gadā dibināja pirmo latviešu karavīru laikrakstu Daugavas Vanagi. Laikrakstā darbojās arī Andrejs Eglītis un Eriks Raisters. Vēlāk bijis arī žurnāla Laikmets redakcijas loceklis un žurnāla Junda redaktors. 1943. gadā publicējis savu atmiņu grāmatu Tā bija, kurā aprakstījis savu darbību kā žurnālistam 1939.-1940. gadā, kad kā ārlietu žurnālists regulāri tikās ar daudziem politiķiem, diplomātiem un ministriem, tostarp arī Vilhelmu Munteru. Kara beigās darbojās kā kara ziņotājs un 1944. gadā oktobrī nokļuva Vācijā. Tomēr novembrī brīvprātīgi atgriezies Liepājā, kur darbojies Kurzemes cietoksnī līdz pat 1945. gada 8. maijam, kad ar vienu no pēdējiem kuģiem atstājis Kurzemi un nonācis Lībekā.

Dzīve pēc kara 
Pirmajos pēckara gados dzīvojis latviešu bēgļu nometnēs Bavārijā, kur bijis laikraksta Par Latviju redaktors. 1948. gadā kopā ar ģimeni izceļojis uz Venecuēlu. Tur strādājis dažādus darbus līdz pārgājis darbā uz vācu farmācijas firmu Schering, kur sasniedzis finanšu direktora posteni. Paralēli darbam uzsācis studijas Venecuēlas Centrālās universitātes tautsaimniecības fakultātē, ko absolvējis 1962. gadā. Jau pēc trim gadiem pieņemts darbā minētajā universitātē par štata profesoru Tautsaimniecības fakultātē, Saimnieciskās vēstures un saimnieciskās ģeogrāfijas katedrā. Bijis universitātes pārstāvis Venecuēlas enerģijas pētīšanas komisijā.
Joprojām darbojies arī žurnālistikā kā Venecuēlas ev. lut. Augšāmcelšanās draudzes izdevuma Vēstis redaktors. Bijis arī Venecuēlas Latviešu apvienības pirmais priekšsēdētājs. 1976. gadā Ņujorkā uzņemts par jaunākās latviešu studentu korporācijas Fraternitas Vanenica goda filistru. Darbojies arī studentu biedrībā Dzimtene.

Miris 1992. gada 21. martā Karakasā, Venecuēlā.

Atsauces 

1913. gadā dzimušie
1992. gadā mirušie
Trimdas latvieši
Latvijas žurnālisti
Rēzeknes novadā dzimušie
Aloizs Klišāns -bija latviešu žurnālists , publicists un trimdas sabiedriskais darbinieks . Venecuēlas Centrālās universitātes profesors . Biogrāfija Līdz Otrajam pasaules karam Aloizs Klišāns ir dzimis gada septembrī Rēzeknes apriņķa Kaunatas pagastā , vietējā rūpnieka un sabiedriskā darbinieka Staņislava Klišāna ģimenē . Absolvējis Rēzeknes Valsts ģimnāziju . gadā uzsācis tieslietu studijas Latvijas Universitātē , bet nav tās pabeidzis . Jau ģimnāzijas laikā sācis strādāt par žurnālistu latviešu katoļu nedēļas laikrakstā Latgolas Vords . Studiju laikā aktīvi sācis darboties žurnālistikā un strādājis laikrakstos Pēdējā Brīdī un Pieci santīmi . Pēc gada maija apvērsuma sācis strādāt laikrakstos Rīts un Brīvā Zeme , sākumā par reportieri , bet vēlāk par redaktoru izglītības , kultūras un ārpolitikas jautājumos . 1936. gadā , kā LU stipendiāts pavadīja trīs mēnešus Zviedrijā , kur studēja valsts vēsturi , ģeogrāfiju un saimniecību . Ceļojuma iespaidus vēlāk apkopoja grāmatā " Zviedrija " , par ko saņēmis Zviedrijas ārlietu ministrijas balvu . Otrā pasaules kara laikā Pēc nacistiskās Vācijas armijas ienākšanas Latvijā gadā dibināja pirmo latviešu karavīru laikrakstu Daugavas Vanagi . Laikrakstā darbojās arī Andrejs Eglītis un Eriks Raisters . Vēlāk bijis arī žurnāla Laikmets redakcijas loceklis un žurnāla Junda redaktors . gadā publicējis savu atmiņu grāmatu Tā bija , kurā aprakstījis savu darbību kā žurnālistam -1940. gadā , kad kā ārlietu žurnālists regulāri tikās ar daudziem politiķiem , diplomātiem un ministriem , tostarp arī Vilhelmu Munteru . Kara beigās darbojās kā kara ziņotājs un gadā oktobrī nokļuva Vācijā . Tomēr novembrī brīvprātīgi atgriezies Liepājā , kur darbojies Kurzemes cietoksnī līdz pat gada maijam , kad ar vienu no pēdējiem kuģiem atstājis Kurzemi un nonācis Lībekā . Dzīve pēc kara Pirmajos pēckara gados dzīvojis latviešu bēgļu nometnēs Bavārijā , kur bijis laikraksta Par Latviju redaktors . gadā kopā ar ģimeni izceļojis uz Venecuēlu . Tur strādājis dažādus darbus līdz pārgājis darbā uz vācu farmācijas firmu Schering , kur sasniedzis finanšu direktora posteni . Paralēli darbam uzsācis studijas Venecuēlas Centrālās universitātes tautsaimniecības fakultātē , ko absolvējis gadā . Jau pēc trim gadiem pieņemts darbā minētajā universitātē par štata profesoru Tautsaimniecības fakultātē , Saimnieciskās vēstures un saimnieciskās ģeogrāfijas katedrā . Bijis universitātes pārstāvis Venecuēlas enerģijas pētīšanas komisijā . Joprojām darbojies arī žurnālistikā kā Venecuēlas ev. lut . Augšāmcelšanās draudzes izdevuma Vēstis redaktors . Bijis arī Venecuēlas Latviešu apvienības pirmais priekšsēdētājs . gadā Ņujorkā uzņemts par jaunākās latviešu studentu korporācijas Fraternitas Vanenica goda filistru . Darbojies arī studentu biedrībā Dzimtene . Miris gada martā Karakasā , Venecuēlā . Atsauces 1913. gadā dzimušie 1992. gadā mirušie Trimdas latvieši Latvijas žurnālisti Rēzeknes novadā dzimušie