Maķedonijas vēsture
Maķedonijas vēsture ir Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem mūsdienu Ziemeļmaķedonijas teritorijā.

Pirmsākumi 
Mūsdienu maķedoniešu priekšteči Lielās Tautu staigāšanas laikā 6. gadsimta beigās pārceļoja Bizantijas teritorijā, aizņemot teritoriju uz dienvidiem no Donavas. Apmēram viena gadsimta laikā vietējās slāvu ciltis sajaucās ar pamatiedzīvotājiem grieķiem, ilīriešiem un stepju klejotājiem bulgāriem, kas pārņēma slāvu cilšu valodu un pareizticīgo reliģiju.

863. gadā pēc valdnieka Ratislava lūguma Bizantijas imperators Mihaels III uz Lielmorāviju nosūtīja sludināt Konstantīnu Filozofu jeb Svēto Kirilu un viņa vecāko brāli Metodiju. Izmantodami par pamatu viņu dzimtajā pilsētā Salonikos runāto slāvu (maķedoniešu valodas) dialektu, viņi izveidoja Senbaznīcslāvu valodu un slāvu valodu skaņu atveidei izstrādāja glagolicu.

19. gadsimtā 
Dimitars Miladinovs (Димитар Миладинов) bija viens no pirmajiem cilvēkiem, kas 19. gadsimta otrajā pusē sevi sāka dēvēt par "maķedonieti" un atbalstīja vienotas maķedoniešu-bulgāru literārās valodas izveidi, kur maķedoniešu valodai būtu atvēlēta noteikta vieta. Vēlāk domas dalījās, daži bija par labu vienotai maķedoniešu-bulgāru valodai, citi uzskatīja, ka bulgāru valoda ir pārāk atšķirīga.

Dienvidslāvijas sastāvā 

Daži autori uzskata, ka Dienvidslāvijas Sociālistiskā Federatīvā Republika, kuras sastāvā pēc Otrā pasaules kara nonāca arī mūsdienu Maķedonijas Republikas teritorija, nodarbojās ar "maķedoniešu etnoģenēzi" - respektīvi, no bulgāriem atsevišķas nācijas apziņas radīšanu tajos. Saskaņā ar šiem pašiem autoriem Bulgārija esot uzskatījusi Maķedoniju par Dienvidslāvijas diktatora Tito sociālu eksperimentu.

Jau Dienvidslāvijas Sociālistiskās Federatīvās Republikas laikā Grieķija bažījās, ka Tito šādi vēlas radīt ieganstu teritoriālām pretenzijām uz Grieķijas Maķedoniju (citiem vārdiem, "apvienot" Dienvidslāvijas sastāvā esošo Maķedoniju ar Grieķijas sastāvā esošo kultūrvēsturiskā reģiona daļu). ASV ārlietu ministrija jau 1944. gadā izplatīja savā pakļautībā strādājošajiem vēstniekiem ziņojumu, kurā pauda aizdomas, ka tiek meklēts iegansts teritoriālām pretenzijām pret Grieķiju.

Neatkarīgas valsts izveide 
 
Pēc Dienvidslāvijas sabrukuma atdzima nacionālistu ideja par Maķedonijas kultūrvēsturiskā reģiona apvienošanu vienā slāvu valstī jeb "Vienotajā Maķedonijā" ("Обединета Македонија"), kuras galvaspilsēta būtu Saloniki (slāvu - Solun), kas izraisīja plašu negatīvu rezonansi Grieķijas sabiedrībā. 
Grieķija pieprasīja Maķedonijas Republikai mainīt savu nosaukumu, tika izdarīti mēģinājumi panākt starptautisku vienošanos par pagaidu nosaukumu - "bijusī Dienvidslāvijas Republika Maķedonija" (BDRM), taču abas puses to noraidīja. Pēc ilgākām diskusijām izdevās panākt kompromisu BDRM uzņemšanai ANO, īpašu uzsvaru liekot uz vārdu pagaidu nosaukums.
1995. gada 13. septembrī tika panākta pagaidu vienošanās, kurā Maķedonijas teritorijā veiktos arheoloģiskos izrakumos atrastais "Vergīnas saules" (Ήλιος της Βεργίνας) simbols Maķedonijas karogā tika nomainīts ar abstraktāku saules stilizāciju, kā arī iztirzāti Maķedonijas Republikas konstitūcijas punkti, kuros Grieķija saskatīja iredentisma ievirzes un panākta vienošanās, ka šie konstitūcijas punkti nevar tikt izmantoti kā iegansts teritoriālām pretenzijām. Ir vērts pieminēt, ka šajā dokumentā nevienā vietā neparādījās vārdi "Grieķija" vai "Maķedonija", abas puses tika sauktas par Pirmo Pusi un Otro Pusi viscaur dokumenta tekstam un tika definētas kā "Pirmā Puse ir tā, kuras galvaspilsēta ir Atēnas, un Otrā Puse ir tā, kuras galvaspilsēta ir Skopje".

2006. gadā Maķedonijas valdība paziņoja par plāniem nosaukt Skopjes lidostu par "Aleksandra Lielā"  lidostu ("Aleksandar Veliki").

Grieķijas valdība oficiālā līmenī paziņoja, ka izmantos veto tiesības pret Maķedonijas iestāšanos ES vai NATO, ja netiks panākta vienošanās par nosaukuma maiņu. 2019. gadā tika panākta vienošanos par Maķedonijas nosaukuma maiņu uz Ziemeļmaķedoniju.

Atsauces 

Maķedonija
Maķedonijas vēsture ir Eiropas vēstures daļa , kas vēstī par notikumiem mūsdienu Ziemeļmaķedonijas teritorijā . Pirmsākumi Mūsdienu maķedoniešu priekšteči Lielās Tautu staigāšanas laikā gadsimta beigās pārceļoja Bizantijas teritorijā , aizņemot teritoriju uz dienvidiem no Donavas . Apmēram viena gadsimta laikā vietējās slāvu ciltis sajaucās ar pamatiedzīvotājiem grieķiem , ilīriešiem un stepju klejotājiem bulgāriem , kas pārņēma slāvu cilšu valodu un pareizticīgo reliģiju . 863. gadā pēc valdnieka Ratislava lūguma Bizantijas imperators Mihaels III uz Lielmorāviju nosūtīja sludināt Konstantīnu Filozofu jeb Svēto Kirilu un viņa vecāko brāli Metodiju . Izmantodami par pamatu viņu dzimtajā pilsētā Salonikos runāto slāvu ( maķedoniešu valodas ) dialektu , viņi izveidoja Senbaznīcslāvu valodu un slāvu valodu skaņu atveidei izstrādāja glagolicu . 19. gadsimtā Dimitars Miladinovs ( Димитар Миладинов ) bija viens no pirmajiem cilvēkiem , kas gadsimta otrajā pusē sevi sāka dēvēt par " maķedonieti " un atbalstīja vienotas maķedoniešu -bulgāru literārās valodas izveidi , kur maķedoniešu valodai būtu atvēlēta noteikta vieta . Vēlāk domas dalījās , daži bija par labu vienotai maķedoniešu -bulgāru valodai , citi uzskatīja , ka bulgāru valoda ir pārāk atšķirīga . Dienvidslāvijas sastāvā Daži autori uzskata , ka Dienvidslāvijas Sociālistiskā Federatīvā Republika , kuras sastāvā pēc Otrā pasaules kara nonāca arī mūsdienu Maķedonijas Republikas teritorija , nodarbojās ar " maķedoniešu etnoģenēzi " - respektīvi , no bulgāriem atsevišķas nācijas apziņas radīšanu tajos . Saskaņā ar šiem pašiem autoriem Bulgārija esot uzskatījusi Maķedoniju par Dienvidslāvijas diktatora Tito sociālu eksperimentu . Jau Dienvidslāvijas Sociālistiskās Federatīvās Republikas laikā Grieķija bažījās , ka Tito šādi vēlas radīt ieganstu teritoriālām pretenzijām uz Grieķijas Maķedoniju ( citiem vārdiem , " apvienot " Dienvidslāvijas sastāvā esošo Maķedoniju ar Grieķijas sastāvā esošo kultūrvēsturiskā reģiona daļu ) . ASV ārlietu ministrija jau gadā izplatīja savā pakļautībā strādājošajiem vēstniekiem ziņojumu , kurā pauda aizdomas , ka tiek meklēts iegansts teritoriālām pretenzijām pret Grieķiju . Neatkarīgas valsts izveide Pēc Dienvidslāvijas sabrukuma atdzima nacionālistu ideja par Maķedonijas kultūrvēsturiskā reģiona apvienošanu vienā slāvu valstī jeb " Vienotajā Maķedonijā " ( " Обединета Македонија " ) , kuras galvaspilsēta būtu Saloniki ( slāvu - Solun ) , kas izraisīja plašu negatīvu rezonansi Grieķijas sabiedrībā . Grieķija pieprasīja Maķedonijas Republikai mainīt savu nosaukumu , tika izdarīti mēģinājumi panākt starptautisku vienošanos par pagaidu nosaukumu - " bijusī Dienvidslāvijas Republika Maķedonija " ( BDRM ) , taču abas puses to noraidīja . Pēc ilgākām diskusijām izdevās panākt kompromisu BDRM uzņemšanai ANO , īpašu uzsvaru liekot uz vārdu pagaidu nosaukums . 1995. gada septembrī tika panākta pagaidu vienošanās , kurā Maķedonijas teritorijā veiktos arheoloģiskos izrakumos atrastais " Vergīnas saules " ( Ήλιος της Βεργίνας ) simbols Maķedonijas karogā tika nomainīts ar abstraktāku saules stilizāciju , kā arī iztirzāti Maķedonijas Republikas konstitūcijas punkti , kuros Grieķija saskatīja iredentisma ievirzes un panākta vienošanās , ka šie konstitūcijas punkti nevar tikt izmantoti kā iegansts teritoriālām pretenzijām . Ir vērts pieminēt , ka šajā dokumentā nevienā vietā neparādījās vārdi " Grieķija " vai " Maķedonija " , abas puses tika sauktas par Pirmo Pusi un Otro Pusi viscaur dokumenta tekstam un tika definētas kā " Pirmā Puse ir tā , kuras galvaspilsēta ir Atēnas , un Otrā Puse ir tā , kuras galvaspilsēta ir Skopje " . 2006. gadā Maķedonijas valdība paziņoja par plāniem nosaukt Skopjes lidostu par " Aleksandra Lielā " lidostu ( " Aleksandar Veliki " ) . Grieķijas valdība oficiālā līmenī paziņoja , ka izmantos veto tiesības pret Maķedonijas iestāšanos ES vai NATO , ja netiks panākta vienošanās par nosaukuma maiņu . gadā tika panākta vienošanos par Maķedonijas nosaukuma maiņu uz Ziemeļmaķedoniju . Atsauces Maķedonija