Batērsta sala
Batērsta sala () ir neapdzīvota sala Kanādas ziemeļos Karalienes Elizabetes salu arhipelāgā. 13. lielākā Kanādas sala, 54. lielākā sala pasaulē.

Ģeogrāfija 
Atrodas Kanādas Arktiskā arhipelāga Karalienes Elizabetes salu Perija salu grupā. Penija šaurums ziemeļaustrumos salu atdala no Devonas salas, Makdugala šaurums dienvidaustrumos — no Kornvolisas, dienvidos Vikonta Melvila šaurums atdala no Velsas Prinča salas, bet rietumos Baiama Mārtina šaurums — no Baiama Mārtina salas. Sala izstiepta ziemeļu—dienvidu virzienā 188 km garumā. Krasti stipri izroboti, daudz līču un fjordu. Piekrastē daudz salu, lielākās no tām ir Aleksandera, Mesija, Vanjē, Kemerona un Helinas salas ziemeļu un ziemeļrietumu piekrastē. Reljefs paugurains, bet zems, salas augstākais punkts ir Stoksa kalns (412 m vjl). Salas teritorijā valda arktiskais tuksnesis. Salas ziemeļrietumos kopš 2015. gada izveidots Kausuitukas nacionālais parks, vidusdaļā kopš 1982. gada — Nanuititilingas nacionālais dabas rezervāts.

Vēsture 
Sala periodiski bijusi apdzīvota vismaz jau pirms 4000 gadiem. Pēdējā zināmā pastāvīga apdzīvotā vieta atradusies salas austrumu krastā un bijusi apdzīvota ap 1000. gadu. Vēlākā laikā inuīti salu apmeklējuši sezonāli medību laikā. Pirmais no eiropiešiem salu 1819. gadā atklāja Viljams Perijs, nokartējot tās dienvidu krastu un nodēvējot salu britu kara un koloniju sekretāra Henrija Batērsta (Henry Bathurst) vārdā. Salas rietumu un ziemeļu krasti tika nokartēti tikai 19. gadsimta vidū.

1960. un 1970. gados salu šķērsoja Zemes ziemeļu magnētiskais pols. 1968. gadā salas vidienē Kanādas Nacionālais dabaszinātņu muzejs ierīkoja Augstās Arktikas pētniecības staciju, kas regulāri darbojās līdz 1980. gadiem, bet mūsdienās atjaunota un tiek izmantota kā Nanuititilingas rezervāta lauka pētījumu bāze.

Atsauces

Ārējās saites 

Kanādas salas
Kanādas Arktiskais arhipelāgs
Perija salas
Batērsta sala ( ) ir neapdzīvota sala Kanādas ziemeļos Karalienes Elizabetes salu arhipelāgā . lielākā Kanādas sala , lielākā sala pasaulē . Ģeogrāfija Atrodas Kanādas Arktiskā arhipelāga Karalienes Elizabetes salu Perija salu grupā . Penija šaurums ziemeļaustrumos salu atdala no Devonas salas , Makdugala šaurums dienvidaustrumos — no Kornvolisas , dienvidos Vikonta Melvila šaurums atdala no Velsas Prinča salas , bet rietumos Baiama Mārtina šaurums — no Baiama Mārtina salas . Sala izstiepta ziemeļu — dienvidu virzienākm garumā . Krasti stipri izroboti , daudz līču un fjordu . Piekrastē daudz salu , lielākās no tām ir Aleksandera , Mesija , Vanjē , Kemerona un Helinas salas ziemeļu un ziemeļrietumu piekrastē . Reljefs paugurains , bet zems , salas augstākais punkts ir Stoksa kalnsm vjl ) . Salas teritorijā valda arktiskais tuksnesis . Salas ziemeļrietumos kopš gada izveidots Kausuitukas nacionālais parks , vidusdaļā kopš gada — Nanuititilingas nacionālais dabas rezervāts . Vēsture Sala periodiski bijusi apdzīvota vismaz jau pirmsgadiem . Pēdējā zināmā pastāvīga apdzīvotā vieta atradusies salas austrumu krastā un bijusi apdzīvota ap gadu . Vēlākā laikā inuīti salu apmeklējuši sezonāli medību laikā . Pirmais no eiropiešiem salu gadā atklāja Viljams Perijs , nokartējot tās dienvidu krastu un nodēvējot salu britu kara un koloniju sekretāra Henrija Batērsta ( Henry Bathurst ) vārdā . Salas rietumu un ziemeļu krasti tika nokartēti tikai gadsimta vidū . 1960. un gados salu šķērsoja Zemes ziemeļu magnētiskais pols. gadā salas vidienē Kanādas Nacionālais dabaszinātņu muzejs ierīkoja Augstās Arktikas pētniecības staciju , kas regulāri darbojās līdz gadiem , bet mūsdienās atjaunota un tiek izmantota kā Nanuititilingas rezervāta lauka pētījumu bāze . Atsauces Ārējās saites Kanādas salas Kanādas Arktiskais arhipelāgs Perija salas