Jevgeņijs Znosko-Borovskis
Jevgeņijs Znosko-Borovskis (; ; , Pavlovska — , Parīze) bija Krievijas un Francijas šahists un rakstnieks.

Biogrāfija 
1904. gadā Sanktpēterburgā beidzis Aleksandra liceju. Piedalījies Krievijas—Japānas karā. No 1909. gada līdz 1912. gadam Sanktpēterburgas literārā žurnāla "Apollons" () līdzstrādnieks, kurā rakstījis recenzijas par teātru izrādēm un literārās dzīves hroniku. 1909. gada 22. novembrī bija Nikolaja Gumilova sekundants viņa divkaujā ar Maksimilianu Vološinu. 1910. gadā publicējis savu pirmo lugu "Kreiseris "Almaz"" (), kurā kritika atzīmējusi Morisa Meterlinka ietekmi. Tajā pašā gadā Vsevolods Meierholds iestudējis Znosko-Borovska komēdiju "Pārveidotais princis" ().

Bijis pazīstams arī kā šahists. Piedalījies Viskrievijas šaha kongresos 1903. gadā Kijevā, kur dalījis 6.-7. vietu, 1906. gadā Sanktpēterburgā bijis 4. vietā, bet 1907. gadā Lodzā dalījis 3.-4. vietu. 1906. gadā debitējis starptautiskos šaha turnīros Ostendē (Beļģija) un Nirnbergā, kuros ieguvis šaha meistara nosaukumu. Bijis arī šaha nodaļu redaktors vairākos Sankpēterburgas laikrakstos un žurnālos, kā arī apkopojis tā laika šaha turnīru partiju krājumus.

Pirmā pasaules kara dalībnieks. Krievijas pilsoņu karā aktīvi darbojies Balto kustībā, pēc tās sakāves 1920. gadā emigrējis uz Franciju. Krievu emigrantu presē publicējis darbus par krievu literatūru un tās redzamākajiem pārstāvjiem: Aleksandru Bloku, Annu Ahmatovu, Marinu Cvetajevu.

Tāpat turpinājis savas šahista gaitas ar mainīgiem panākumiem piedaloties šaha turnīros. 1924. gadā Vestonā (Anglija) ieņēmis 3. vietu aiz Makša Eives un Džordža Tomasa. 1925. gadā Parīzē dalījis 3.-4. vietu kopā ar Karelu Opočenski aiz Aleksandra Aļehina un Savelija Tartakovera. 1926. gada neoficiālās šaha olimpiādes individuālajā turnīrā Budapeštā palicis pēdējā vietā. 1930. gadā uzvarējis šaha turnīrā Parīzē. Arī pēc Otrā pasaules kara piedalījies dažos šaha turnīros (Zānstrēka - 1947, Lucerna - 1949), taču pārsvarā ieņēmis vietas turnīru tabulu beigās. Publicējis vairākus darbus, kas bijuši veltīti šaha teorijas problēmām un ievērojamu šahistu raksturojumam.

Literatūra 
 "Крейсер «Алмаз»", 1910.
 "Пути развития шахматной игры", 1910.
 "Х.-Р. Капабланка", 1911.
 "Кодекс шахматной игры", 1913.
 "Обращенный принц", 1919.
 "Русский театр начала XX века", Praga, 1925.
 "Теория середины игры в шахматах", 1925.
 "Шахматы и их чемпионы", 1925.
 "Капабланка и Алехин : Борьба за мировое первенство в шахматы", Paris, 1927.
 "Comment il ne faut pas jouer aux échecs", Paris 1930. 
 "Comment on devient brillant joueur d'échecs", Paris 1935.
 "Traps on the chessboard", London 1938. 
 "How to play chess endings", Philadelphia 1940.

Atsauces

Ārējās saites 

1884. gadā dzimušie
1954. gadā mirušie
Sanktpēterburgā dzimušie
Pirmā pasaules kara dalībnieki
Francijas šahisti
Krievijas šahisti
Krievu rakstnieki
Jevgeņijs Znosko-Borovskis ( ; ; , Pavlovska — , Parīze ) bija Krievijas un Francijas šahists un rakstnieks . Biogrāfija 1904. gadā Sanktpēterburgā beidzis Aleksandra liceju . Piedalījies Krievijas—Japānas karā . No gada līdz gadam Sanktpēterburgas literārā žurnāla " Apollons " ( ) līdzstrādnieks , kurā rakstījis recenzijas par teātru izrādēm un literārās dzīves hroniku . gada novembrī bija Nikolaja Gumilova sekundants viņa divkaujā ar Maksimilianu Vološinu . gadā publicējis savu pirmo lugu " Kreiseris " Almaz " " ( ) , kurā kritika atzīmējusi Morisa Meterlinka ietekmi . Tajā pašā gadā Vsevolods Meierholds iestudējis Znosko-Borovska komēdiju " Pārveidotais princis " ( ) . Bijis pazīstams arī kā šahists . Piedalījies Viskrievijas šaha kongresos gadā Kijevā , kur dalījis -7. vietu , gadā Sanktpēterburgā bijis vietā , bet gadā Lodzā dalījis -4. vietu . gadā debitējis starptautiskos šaha turnīros Ostendē ( Beļģija ) un Nirnbergā , kuros ieguvis šaha meistara nosaukumu . Bijis arī šaha nodaļu redaktors vairākos Sankpēterburgas laikrakstos un žurnālos , kā arī apkopojis tā laika šaha turnīru partiju krājumus . Pirmā pasaules kara dalībnieks . Krievijas pilsoņu karā aktīvi darbojies Balto kustībā , pēc tās sakāves gadā emigrējis uz Franciju . Krievu emigrantu presē publicējis darbus par krievu literatūru un tās redzamākajiem pārstāvjiem : Aleksandru Bloku , Annu Ahmatovu , Marinu Cvetajevu . Tāpat turpinājis savas šahista gaitas ar mainīgiem panākumiem piedaloties šaha turnīros . gadā Vestonā ( Anglija ) ieņēmis vietu aiz Makša Eives un Džordža Tomasa . gadā Parīzē dalījis -4. vietu kopā ar Karelu Opočenski aiz Aleksandra Aļehina un Savelija Tartakovera . gada neoficiālās šaha olimpiādes individuālajā turnīrā Budapeštā palicis pēdējā vietā . gadā uzvarējis šaha turnīrā Parīzē . Arī pēc Otrā pasaules kara piedalījies dažos šaha turnīros ( Zānstrēka - Lucerna - taču pārsvarā ieņēmis vietas turnīru tabulu beigās . Publicējis vairākus darbus , kas bijuši veltīti šaha teorijas problēmām un ievērojamu šahistu raksturojumam . Literatūra " Крейсер « Алмаз » " , " Пути развития шахматной игры " , " Х. -Р . Капабланка " , " Кодекс шахматной игры " , " Обращенный принц " , " Русский театр начала XX века " , Praga , " Теория середины игры в шахматах " , " Шахматы и их чемпионы " , " Капабланка и Алехин \ : Борьба за мировое первенство в шахматы " , Paris , " Comment il ne faut pas jouer aux échecs " , Paris " Comment on devient brillant joueur d' échecs " , Paris " Traps on the chessboard " , London " How to play chess endings " , Philadelphia Atsauces Ārējās saites 1884. gadā dzimušie 1954. gadā mirušie Sanktpēterburgā dzimušie Pirmā pasaules kara dalībnieki Francijas šahisti Krievijas šahisti Krievu rakstnieki