Paneru seņūnija
Paneru seņūnija () ir Viļņas seņūnija. Tā atrodas pilsētas dienvidrietumu daļā ap 10 kilometrus no Viļņas centra. Ar 84,8 km² platību tā ir lielākā seņūnija Viļņas pašvaldībā. Tā atrodas zemos, mežainos pauguros pie Viļņas—Varšavas ceļa. Otrā pasaules kara laikā šeit notika līdz pat 100 000 iedzīvotāju (pārsvarā ebreju un poļu no Viļņas un tuvējām pilsētām) iznīcināšana, kas tiek saukta par masu slepkavībām Ponaros.

Vēsture 
Ciemats visticamāk radies 14. gadsimtā. 1390. gadā to savā īpašumā ieguva Viļņas bīskaps un tas drīz kļuva par galveno ķieģeļu piegādātāju   pilsētai. Tam ir bijusi kopīga vēsture ar Viļņu. Pēc pēdējās Polijas dalīšanas 1795. gadā tas kļuva par daļu no Viļņas guberņas Krievijas Impērijā. Novembra sacelšanās laikā 1831. gada 19. jūnijā pie ciemata notika Ponaru kauja, kurā Polijas spēkus sakāva Krievijas kājnieki.

Krievijai pēc Pirmā pasaules kara atkāpjoties un parakstot Brestļitovskas miera līgumu, teritoriju ieguva Vācija un nodeva to Baltkrievijas Tautas Republikai. Pāris mēnešus vēlāk Vācijai piedzīvojot sakāvi, teritorija piedzīvoja politisku apvērsumu, bet pēc Polijas—Padomju un Polijas—Lietuvas kara tā kļuva par daļu no Polijas. 1939. gadā pēc Polijas kampaņas to pārņēma PSRS un pievienoja Lietuvas teritorijai, bet pēc gada to anektēja.

Starp 1941. gada jūliju un 1944. gada augustu Paneros notika masu slepkavības, nogalinot ap 100 000 ebreju un poļu, lielāko daļu no tuvējās Viļņas. Tās izpildīja vācu SD un SS vienības ar vietējo lietuviešu veidoto speciālās SD un drošības policijas vienības "Ypatingasis būrys" palīdzību. Slaktiņa vieta tiek godināta ar memoriālu Holokausta upuriem, atsevišķu memoriālu poļu upuriem un nelielu muzeju.

Kopš 1991. gada tā ir neatkarīgās Lietuvas sastāvā un nesen tika iekļauta Viļņas pilsētā.

Atsauces
Paneru seņūnija ( ) ir Viļņas seņūnija . Tā atrodas pilsētas dienvidrietumu daļā apkilometrus no Viļņas centra . Ar8 km² platību tā ir lielākā seņūnija Viļņas pašvaldībā . Tā atrodas zemos , mežainos pauguros pie Viļņas —Varšavas ceļa . Otrā pasaules kara laikā šeit notika līdz pat000 iedzīvotāju ( pārsvarā ebreju un poļu no Viļņas un tuvējām pilsētām ) iznīcināšana , kas tiek saukta par masu slepkavībām Ponaros . Vēsture Ciemats visticamāk radies gadsimtā . gadā to savā īpašumā ieguva Viļņas bīskaps un tas drīz kļuva par galveno ķieģeļu piegādātāju pilsētai . Tam ir bijusi kopīga vēsture ar Viļņu . Pēc pēdējās Polijas dalīšanas gadā tas kļuva par daļu no Viļņas guberņas Krievijas Impērijā . Novembra sacelšanās laikā gada jūnijā pie ciemata notika Ponaru kauja , kurā Polijas spēkus sakāva Krievijas kājnieki . Krievijai pēc Pirmā pasaules kara atkāpjoties un parakstot Brestļitovskas miera līgumu , teritoriju ieguva Vācija un nodeva to Baltkrievijas Tautas Republikai . Pāris mēnešus vēlāk Vācijai piedzīvojot sakāvi , teritorija piedzīvoja politisku apvērsumu , bet pēc Polijas — Padomju un Polijas —Lietuvas kara tā kļuva par daļu no Polijas . gadā pēc Polijas kampaņas to pārņēma PSRS un pievienoja Lietuvas teritorijai , bet pēc gada to anektēja . Starp gada jūliju un gada augustu Paneros notika masu slepkavības , nogalinot ap000 ebreju un poļu , lielāko daļu no tuvējās Viļņas . Tās izpildīja vācu SD un SS vienības ar vietējo lietuviešu veidoto speciālās SD un drošības policijas vienības " Ypatingasis būrys " palīdzību . Slaktiņa vieta tiek godināta ar memoriālu Holokausta upuriem , atsevišķu memoriālu poļu upuriem un nelielu muzeju . Kopš gada tā ir neatkarīgās Lietuvas sastāvā un nesen tika iekļauta Viļņas pilsētā . Atsauces