Līvu zemes
Līvu zemes vai Līvzeme (, ) bija atsevišķas līvu pilsnovadu apvienības viduslaikos, kas pirmo reizi pieminētas 11. gadsimta vikingu rūnakmeņu uzrakstos. Livonijas krusta karu perioda sākumā 1188. gada 1. oktobrī izveidoja Livonijas bīskapiju, vēlāk Livonijas bīskaps Alberts un Zobenbrāļu ordenis pakāpeniski pakļāva un sadalīja Gaujas līvu un Metsepoles zemes (1207), vēlāk arī Daugavas līvu (1211) zemes. Turpretī Kursas pārsvarā līvu apdzīvotās zemes (Vanema un Ventava) noslēdza miera līgumus ar Zobenbrāļu ordeni un Rīgas domkapitulu (t. s. Miera Kursa 1230. gadā) un Romas pāvesta vietvaldi Alnas Balduīnu 1231. gadā.

Tikai pēc letgaļu, igauņu, kuršu un zemgaļu pilnīgas pakļaušanas 13. gadsimta beigās Līvzemes nosaukumu pakāpeniski sāka lietot kā apzīmējumu daudz plašākam ģeogrāfiskajam reģionam Baltijas jūras austrumu krastā (Livonijas Konfederācijai), kas aptuveni atbilst mūsdienu Latvijas un Igaunijas teritorijai.

Vēsture 
Līvu senči dzīvojuši Kurzemes ziemeļos jau kopš vidējā neolīta perioda (ap 3400.—2300. gadu p.m.ē.). Viņu kultūra piederēja ķemmes-bedrīšu keramikas kultūras lokam. Arheoloģiskie izrakumi Sārnates apmetnes vietā dod priekšstatu par līvu senču dzīves apstākļiem šajā laikmetā. Spriežot pēc līvu personvārdu etimoloģijas un apbedījumiem (t.s. "velna laivas"), viņu etnoģenēzi un kultūru jau no Bronzas laikmeta stipri ietekmēja ziemeļģermāņu ciltis. Viņiem bija cieši kultūras sakari ar tām Baltijas somu ciltīm, kas dzīvoja Sāmsalā, Rietumigaunijā (Ridala) un Somijas dienvidrietumu daļā.
Iespējams, ka šo cilšu senais pašnosaukums bija "sāmi", no kā cēlies gan Sāmsalas, gan Somijas nosaukumi. 11. gadsimta līvi pēc neveiksmīgiem kariem ar kuršiem pārcēlās no Vanemas (līvu: vecā zeme) pāri Rīgas līcim uz Vidzemes rietumu krastu, apmezdamies arī tālāk uz austrumiem zemes iekšienē, Gaujas un Daugavas baseina rietumu daļās. Šī pārcelšanās izraisīja ilgstošus konfliktus ar zemgaļiem, kas pirms tam bija dzīvojuši šajā teritorijā.

Rakstītajos vēstures avotos līvi pieminēti vikingu laiku sāgās un senkrievu hronikās. Teiksmainajā 8. gadsimta Brovallas kaujā līvi cīnījušies dāņu ķēniņa pusē sava karavadoņa Gēra () vadībā. Savukārt senākais zināmais Līvzemes nosaukums Iflanti atrasts uz Trosas rūnu akmens. Arheoloģiskie izrakumi Daugmales pilskalnā un citur liecina, ka Daugavas un Gaujas lejteces līvu etnoģenēzē piedalījušies zemgaļi un skandināvi. Tas bija viens no iemesliem, kādēļ Livonijas krusta karu sākuma līvi kļuva par vācu krustnešu galvenajiem sabiedrotajiem. 13. gadsimta sākumā līvu apdzīvotajā teritorijā Daugavas lejtecē tika nodibināta Livonijas bīskapija ar Rīgu kā galveno pilsētu, kurai 1204. gadā uzbruka lietuviešu sabiedrotie Aizkraukles un Lielvārdes līvi. Jau 1202. gadā līvu zemju iekarošanai tika izveidots Zobenbrāļu ordenis, kura karagājienos vēlāk piedalījās arī kristītie līvu karavīri.

Igauņu Jurģa nakts sacelšanās iespaidā arī līvi 1345. gadā ievēlēja savu ķēniņu un vēlējās atbrīvoties no Livonijas ordeņa mestra virsvaras. Vartbergas Hermaņa Livonijas hronika aprakstā par Lietuvas dižkunigaiša Aļģirda iebrukumu Līvzemē pieminēts, ka kāds vārdā nenosaukts līvu vecākais (), kuru iedzīvotāji bija izvēlējuši par savu ķēniņu (regem constitutum) Siguldā ticies ar dižkunigaiti un piedāvājis kopā ar viņu iekarot visu zemi un padzīt Livonijas mestru Burhardu. Leišu lielkungs atbildējis: "Zemniek, tu nebūsi te karalis" un pavēlējis viņam nocirst galvu.

Galvenās līvu zemes krusta karu laikā 

 Daugavas līvu zeme (Veinala). Pirmais katoļu priesteris šajā novadā bija Meinards, kas uzcēla Ikšķiles un Salaspils baznīcas
 Ikšķiles līvu pilsnovads, no 1201. gada pārvaldīja bīskapa vasalis Konrāds no Meiendorpas, vēlāk arī znots Jersikas ķēniņam, kurš viņam dāvāja daļu no savas valsts
 Salas līvu pilsnovads, kuru pārvaldīja līvu vecākais Ako. Katoļu priesteris līdz 1206. gadam bija Johans.
 Rīgas līvu pilsnovads, kuru pārvaldīja līvu vecākais Aso, kristīts 1200. gadā
 Lielvārdes līvu pilsnovads, no 1201. gada pārvaldīja bīskapa vasalis Daniēls, bet līvu vecākais bija Uldevene.
 Aizkraukles līvu pilsnovads, kurā valdīja līvu vecākais Vievaldis 1219. gadā
 Turaidas zeme (Thoreda). Pirmais katoļu priesteris šajā novadā bija Teoderihs no Turaidas, pēc tam Alebrands kas uzcēla Kubeseles baznīcu
 Gaujas labā krasta pilsnovads ar Turaidas, Krimuldas pilīm, kuru pārvaldīja līvu vecākie Anno, Kaupo, vēlāk Vesiķis
 Lēdurgas pilsnovads pie Metsepoles zemes robežas (tagadējais Lēdurgas pagasts)
 Satezeles zeme jeb Dabreļa zeme — Gaujas kreisā krasta pilsnovadi, kuru pārvaldīja vecākie Dabrelis un Ninnus
 Metsepoles zeme (Metsepole). Pirmais katoļu priesteris šajā novadā bija Aleksandrs
 Idumejas zeme. Tās iedzīvotāji idumieši bija radušies līvu un baltu cilšu sajaukšanās rezultātā. Pirmais katoļu priesteris šajā zemē bija Alebrands, kas uzcēla Straupes baznīcu
 Rozulas pilsnovads pie Metsepoles un Imeras robežām (tagadējais Stalbes pagasts).
 Vanemas zeme (Wanema — "senā zeme") Kurzemes ziemeļaustrumos jeb Miera Kursa, kuras kultūrā bija stipra Sāmsalas iedzīvotāju un vikingu ietekme
 Usmas zeme ("jaunā zeme") pie Usmas ezera (tagadējais Usmas pagasts)
 Ventavas zeme (Saggara) Kurzemes ziemeļrietumos Ventas upes lejtecē, kur līdz 12. gadsimtam mita vendi.

Līvzemes iekarošana un sadalīšana 

Pēc Līvzemes dalīšanas līguma noslēgšanas Gaujas līvu zemes 1207. gadā sadalīja trijās daļās: bīskaps Alberts paņēma Turaidu (Kaupo pārvaldīto daļu) un Metsepoli, bet Zobenbrāļu ordenis Sateseles pilsnovadu (Dabreļa pārvaldīto daļu).

Savukārt Daugavas Līvzemes dalīšanas laikā 1211. gadā Zobenbrāļu ordenis ieguva Aizkraukles pilsnovadu un trešdaļu no Salaspils un Doles pilsnovadiem, bet pārējā zeme palika Livonijas bīskapijas teritorijā.

Vēsturiskās Līvzemes novadi mūsdienās 
Vēsturiskajā Līvzemē pēc 2009. gada administratīvi teritoriālās reformas ietilpst šādi novadi:
 Daugavas līvu zemēs izvietojas Rīgas pilsēta, Salaspils novads, Ropažu novads, Ogres novads (daļēji), Aizkraukles novads (daļēji);
 Gaujas līvu zemēs izvietojas Saulkrastu novads, Ādažu novads, Siguldas novads, Cēsu novads (daļēji);
 Metsepoles līvu zemēs izvietojas Limbažu novads, Valmieras novads (daļēji).

Atsauces

Literatūra 
 Latvijas Vēsture. Indriķis Šterns „1180 — 1290 krustakari”. — Latvijas vēstures institūta apgāds, Rīga 2002.

Skatīt arī 
 Līvi
 Livonijas bīskapija
 Livonijas ordenis
 Livonija

Vidzemes vēsture
Kurzemes vēsture
Līvu zemes vai Līvzeme ( , ) bija atsevišķas līvu pilsnovadu apvienības viduslaikos , kas pirmo reizi pieminētas gadsimta vikingu rūnakmeņu uzrakstos . Livonijas krusta karu perioda sākumā gada oktobrī izveidoja Livonijas bīskapiju , vēlāk Livonijas bīskaps Alberts un Zobenbrāļu ordenis pakāpeniski pakļāva un sadalīja Gaujas līvu un Metsepoles zemes vēlāk arī Daugavas līvuzemes . Turpretī Kursas pārsvarā līvu apdzīvotās zemes ( Vanema un Ventava ) noslēdza miera līgumus ar Zobenbrāļu ordeni un Rīgas domkapitulu ( t . s. Miera Kursa gadā ) un Romas pāvesta vietvaldi Alnas Balduīnu gadā . Tikai pēc letgaļu , igauņu , kuršu un zemgaļu pilnīgas pakļaušanas gadsimta beigās Līvzemes nosaukumu pakāpeniski sāka lietot kā apzīmējumu daudz plašākam ģeogrāfiskajam reģionam Baltijas jūras austrumu krastā ( Livonijas Konfederācijai ) , kas aptuveni atbilst mūsdienu Latvijas un Igaunijas teritorijai . Vēsture Līvu senči dzīvojuši Kurzemes ziemeļos jau kopš vidējā neolīta perioda ( ap—2300. gadu p. m.ē. ) . Viņu kultūra piederēja ķemmes -bedrīšu keramikas kultūras lokam . Arheoloģiskie izrakumi Sārnates apmetnes vietā dod priekšstatu par līvu senču dzīves apstākļiem šajā laikmetā . Spriežot pēc līvu personvārdu etimoloģijas un apbedījumiem ( t.s. " velna laivas " ) , viņu etnoģenēzi un kultūru jau no Bronzas laikmeta stipri ietekmēja ziemeļģermāņu ciltis . Viņiem bija cieši kultūras sakari ar tām Baltijas somu ciltīm , kas dzīvoja Sāmsalā , Rietumigaunijā ( Ridala ) un Somijas dienvidrietumu daļā . Iespējams , ka šo cilšu senais pašnosaukums bija " sāmi " , no kā cēlies gan Sāmsalas , gan Somijas nosaukumi . gadsimta līvi pēc neveiksmīgiem kariem ar kuršiem pārcēlās no Vanemas ( līvu : vecā zeme ) pāri Rīgas līcim uz Vidzemes rietumu krastu , apmezdamies arī tālāk uz austrumiem zemes iekšienē , Gaujas un Daugavas baseina rietumu daļās . Šī pārcelšanās izraisīja ilgstošus konfliktus ar zemgaļiem , kas pirms tam bija dzīvojuši šajā teritorijā . Rakstītajos vēstures avotos līvi pieminēti vikingu laiku sāgās un senkrievu hronikās . Teiksmainajā gadsimta Brovallas kaujā līvi cīnījušies dāņu ķēniņa pusē sava karavadoņa Gēra ( ) vadībā . Savukārt senākais zināmais Līvzemes nosaukums Iflanti atrasts uz Trosas rūnu akmens . Arheoloģiskie izrakumi Daugmales pilskalnā un citur liecina , ka Daugavas un Gaujas lejteces līvu etnoģenēzē piedalījušies zemgaļi un skandināvi . Tas bija viens no iemesliem , kādēļ Livonijas krusta karu sākuma līvi kļuva par vācu krustnešu galvenajiem sabiedrotajiem . gadsimta sākumā līvu apdzīvotajā teritorijā Daugavas lejtecē tika nodibināta Livonijas bīskapija ar Rīgu kā galveno pilsētu , kurai gadā uzbruka lietuviešu sabiedrotie Aizkraukles un Lielvārdes līvi . Jau gadā līvu zemju iekarošanai tika izveidots Zobenbrāļu ordenis , kura karagājienos vēlāk piedalījās arī kristītie līvu karavīri . Igauņu Jurģa nakts sacelšanās iespaidā arī līvi gadā ievēlēja savu ķēniņu un vēlējās atbrīvoties no Livonijas ordeņa mestra virsvaras . Vartbergas Hermaņa Livonijas hronika aprakstā par Lietuvas dižkunigaiša Aļģirda iebrukumu Līvzemē pieminēts , ka kāds vārdā nenosaukts līvu vecākais ( ) , kuru iedzīvotāji bija izvēlējuši par savu ķēniņu ( regem constitutum ) Siguldā ticies ar dižkunigaiti un piedāvājis kopā ar viņu iekarot visu zemi un padzīt Livonijas mestru Burhardu . Leišu lielkungs atbildējis : " Zemniek , tu nebūsi te karalis " un pavēlējis viņam nocirst galvu . Galvenās līvu zemes krusta karu laikā Daugavas līvu zeme ( Veinala ) . Pirmais katoļu priesteris šajā novadā bija Meinards , kas uzcēla Ikšķiles un Salaspils baznīcas Ikšķiles līvu pilsnovads , no gada pārvaldīja bīskapa vasalis Konrāds no Meiendorpas , vēlāk arī znots Jersikas ķēniņam , kurš viņam dāvāja daļu no savas valsts Salas līvu pilsnovads , kuru pārvaldīja līvu vecākais Ako . Katoļu priesteris līdz gadam bija Johans . Rīgas līvu pilsnovads , kuru pārvaldīja līvu vecākais Aso , kristīts gadā Lielvārdes līvu pilsnovads , no gada pārvaldīja bīskapa vasalis Daniēls , bet līvu vecākais bija Uldevene . Aizkraukles līvu pilsnovads , kurā valdīja līvu vecākais Vievaldis gadā Turaidas zeme ( Thoreda ) . Pirmais katoļu priesteris šajā novadā bija Teoderihs no Turaidas , pēc tam Alebrands kas uzcēla Kubeseles baznīcu Gaujas labā krasta pilsnovads ar Turaidas , Krimuldas pilīm , kuru pārvaldīja līvu vecākie Anno , Kaupo , vēlāk Vesiķis Lēdurgas pilsnovads pie Metsepoles zemes robežas ( tagadējais Lēdurgas pagasts ) Satezeles zeme jeb Dabreļa zeme — Gaujas kreisā krasta pilsnovadi , kuru pārvaldīja vecākie Dabrelis un Ninnus Metsepoles zeme ( Metsepole ) . Pirmais katoļu priesteris šajā novadā bija Aleksandrs Idumejas zeme . Tās iedzīvotāji idumieši bija radušies līvu un baltu cilšu sajaukšanās rezultātā . Pirmais katoļu priesteris šajā zemē bija Alebrands , kas uzcēla Straupes baznīcu Rozulas pilsnovads pie Metsepoles un Imeras robežām ( tagadējais Stalbes pagasts ) . Vanemas zeme ( Wanema — " senā zeme " ) Kurzemes ziemeļaustrumos jeb Miera Kursa , kuras kultūrā bija stipra Sāmsalas iedzīvotāju un vikingu ietekme Usmas zeme ( " jaunā zeme " ) pie Usmas ezera ( tagadējais Usmas pagasts ) Ventavas zeme ( Saggara ) Kurzemes ziemeļrietumos Ventas upes lejtecē , kur līdz gadsimtam mita vendi . Līvzemes iekarošana un sadalīšana Pēc Līvzemes dalīšanas līguma noslēgšanas Gaujas līvu zemes gadā sadalīja trijās daļās : bīskaps Alberts paņēma Turaidu ( Kaupo pārvaldīto daļu ) un Metsepoli , bet Zobenbrāļu ordenis Sateseles pilsnovadu ( Dabreļa pārvaldīto daļu ) . Savukārt Daugavas Līvzemes dalīšanas laikā gadā Zobenbrāļu ordenis ieguva Aizkraukles pilsnovadu un trešdaļu no Salaspils un Doles pilsnovadiem , bet pārējā zeme palika Livonijas bīskapijas teritorijā . Vēsturiskās Līvzemes novadi mūsdienās Vēsturiskajā Līvzemē pēc gada administratīvi teritoriālās reformas ietilpst šādi novadi : Daugavas līvu zemēs izvietojas Rīgas pilsēta , Salaspils novads , Ropažu novads , Ogres novads ( daļēji ) , Aizkraukles novads ( daļēji ) ; Gaujas līvu zemēs izvietojas Saulkrastu novads , Ādažu novads , Siguldas novads , Cēsu novads ( daļēji ) ; Metsepoles līvu zemēs izvietojas Limbažu novads , Valmieras novads ( daļēji ) . Atsauces Literatūra Latvijas Vēsture . Indriķis Šterns „ 1180 — krustakari ” . — Latvijas vēstures institūta apgāds , Rīga Skatīt arī Līvi Livonijas bīskapija Livonijas ordenis Livonija Vidzemes vēsture Kurzemes vēsture