Venera, Kupidons, Muļķība un Laiks
Venera, Kupidons, Muļķība un Laiks (saukta arī par Veneras un Kupidona alegoriju un Veneras triumfu) ir alegoriska glezna, kuras autors ir florenciešu mākslinieks Anjolo Bronzino. Tā pašlaik atrodas Nacionālajā galerijā, Londonā.

Glezna 
Ap 1546. gadu Bronzino saņēma pasūtījumu, lai izveidotu gleznu, kas kļuva pazīstama ar nosaukumu "Venera, Kupidons, Muļķība un Laiks". Tā parāda ambivalenci, erotiku un neskaidros attēlus, kas bija raksturīgi manierisma periodam un Bronzino skolotājam Pontormo.

Gleznu varētu būt pasūtījis Kozimo I de' Mediči, Toskānas lielhercogs, vai Franšesko de' Rosi, lai dāvinātu to Francijas karalim Fransuā I. Džordžo Vazāri aprakstījis, ka tā tika sūtīta karalim Fransuā, tomēr viņš nav norādījis, kurš to sūtīja. Erotiskais attēls būtu iederējies tajā laikā Francijas un Mediči galmā valdošajai gaumei. Pastiprinātā uzmanība tekstūrām un bagātībai atbilst Bronzino aristokrātiskajai patronāžai. Napoleons Bonaparts šo gleznu aizveda no Parīzes uz Vīni, kur 1813. gadā Johans Keglevičs to iegādājās no grāfa Franca Vencela fon Kaunica-Rītberga. Kopš 1860. gada tā atradusies Londonā.

Veneras tēlu var salīdzināt ar vērtīgu priekšmetu (piemēram, marmora statuju) greznā vidē, iekārojamu viņas nepieejamības dēļ. Šajā lielajā, neparasti aukstajā kompozīcijā, kas ir apzināti veidota pretkustību satikšanās punktā, lielākais darbs ir ieguldīts seju detalizācijā. Bronzino, pazīstams galvenokārt kā portretists, radījis vairākus rūpīgi noformētus Mediči ģimenes portretus.

Zinātnieku debates 

Gleznas klaustrofobiskajā priekšplānā ir vairāki tēli, kuru identitāte ir bijusi plašu zinātnisku diskusiju tēma. Reizēm gleznu sauc arī par "Veneras triumfu". Tomēr tās nozīme joprojām ir nenoteikta. Kupidons līdz ar viņa māti (Veneru) un pa labi esošais kailais putto tiek izkārtoti tipiskā manierisma figura serpentinata formā.

Abi galvenie tēli ir viegli identificējami pēc to īpašībām kā Venera un Kupidons. Piemēram, Venera tur zelta ābolu, kuru viņa ieguva Parisa sprieduma rezultātā, kamēr Kupidonam ir raksturīgie spārni un bultu maks. Abi tēli ir kaili, tos izgaismo starojoši balta gaisma. Kupidons glāsta savas mātes kailās krūtis un skūpsta viņas lūpas.

Tiek uzskatīts, ka bārdainais plikgalvainais tēls augšdaļā pa labi ir Laiks, saistot to ar smilšu pulksteni aiz viņa. Viņš savu labo roku izstiepis uz sāniem. Šo žestu ir grūti interpretēt; tas varētu būt mēģinājums aizkavēt tēlu gleznas kreisajā malā no Veneras un Kupidona incesta darbību aizklāšanas ar zilu drānu, kas nodala tēlus priekšplānā no tiem, kas fonā. Daudzi pētnieki uzskata, ka viņa žests izsaka "Laiks ir galīgs un nekad neuzzināsi, kad tas beigsies." Tēls iepretim Laikam, kurš arī saķēris drānu, parasti tiek saukts par Mūžīgo aizmirstību, jo viņa seja ir kā maska un acīs trūkst būtības. Šī tēla maskai līdzīgo seju pastiprina divas īstas maskas apakšējā labajā stūrī.

No Veneras un Kupidona pa labi redzama Muļķība.

Pārējo tēlu identitāte ir vēl neskaidrāka. Vecā sieviete, kas plēš savus matus, tiek saukta par Skaudību, lai gan daži uzskata, ka viņa attēlo sifilisa postošās sekas (neprātīgas dzimumtieksmes rezultāts). Radība labajā pusē aiz Muļķības ar meitenes seju un nesakarīgas, groteskas formas ķermeni, kreisajā rokā turot bišu vaska šūnas un labajā aiz muguras slēpjot skorpiona dzeloni, varētu attēlot Baudu un Krāpšanu. Tomēr par šīm identifikācijām nav vienprātības.

Masu kultūrā 
 Kāja gleznas kreisajā apakšējā stūrī ir par pamatu Monty Python ainām par Kupidona kāju.
 Daļa gleznas (Venera un Kupidons) izmantota Enigma singla Principles of Lust noformējumam.

Atsauces

Ārējās saites 

 Eseja par šo gleznu no grāmatas Beauty and Terror, autors Brian A. Oard 

1545. gada gleznas
Venera , Kupidons , Muļķība un Laiks ( saukta arī par Veneras un Kupidona alegoriju un Veneras triumfu ) ir alegoriska glezna , kuras autors ir florenciešu mākslinieks Anjolo Bronzino . Tā pašlaik atrodas Nacionālajā galerijā , Londonā . Glezna Ap gadu Bronzino saņēma pasūtījumu , lai izveidotu gleznu , kas kļuva pazīstama ar nosaukumu " Venera , Kupidons , Muļķība un Laiks " . Tā parāda ambivalenci , erotiku un neskaidros attēlus , kas bija raksturīgi manierisma periodam un Bronzino skolotājam Pontormo . Gleznu varētu būt pasūtījis Kozimo I de ' Mediči , Toskānas lielhercogs , vai Franšesko de ' Rosi , lai dāvinātu to Francijas karalim Fransuā I. Džordžo Vazāri aprakstījis , ka tā tika sūtīta karalim Fransuā , tomēr viņš nav norādījis , kurš to sūtīja . Erotiskais attēls būtu iederējies tajā laikā Francijas un Mediči galmā valdošajai gaumei . Pastiprinātā uzmanība tekstūrām un bagātībai atbilst Bronzino aristokrātiskajai patronāžai . Napoleons Bonaparts šo gleznu aizveda no Parīzes uz Vīni , kur gadā Johans Keglevičs to iegādājās no grāfa Franca Vencela fon Kaunica-Rītberga . Kopš gada tā atradusies Londonā . Veneras tēlu var salīdzināt ar vērtīgu priekšmetu ( piemēram , marmora statuju ) greznā vidē , iekārojamu viņas nepieejamības dēļ . Šajā lielajā , neparasti aukstajā kompozīcijā , kas ir apzināti veidota pretkustību satikšanās punktā , lielākais darbs ir ieguldīts seju detalizācijā . Bronzino , pazīstams galvenokārt kā portretists , radījis vairākus rūpīgi noformētus Mediči ģimenes portretus . Zinātnieku debates Gleznas klaustrofobiskajā priekšplānā ir vairāki tēli , kuru identitāte ir bijusi plašu zinātnisku diskusiju tēma . Reizēm gleznu sauc arī par " Veneras triumfu " . Tomēr tās nozīme joprojām ir nenoteikta . Kupidons līdz ar viņa māti ( Veneru ) un pa labi esošais kailais putto tiek izkārtoti tipiskā manierisma figura serpentinata formā . Abi galvenie tēli ir viegli identificējami pēc to īpašībām kā Venera un Kupidons . Piemēram , Venera tur zelta ābolu , kuru viņa ieguva Parisa sprieduma rezultātā , kamēr Kupidonam ir raksturīgie spārni un bultu maks . Abi tēli ir kaili , tos izgaismo starojoši balta gaisma . Kupidons glāsta savas mātes kailās krūtis un skūpsta viņas lūpas . Tiek uzskatīts , ka bārdainais plikgalvainais tēls augšdaļā pa labi ir Laiks , saistot to ar smilšu pulksteni aiz viņa . Viņš savu labo roku izstiepis uz sāniem . Šo žestu ir grūti interpretēt ; tas varētu būt mēģinājums aizkavēt tēlu gleznas kreisajā malā no Veneras un Kupidona incesta darbību aizklāšanas ar zilu drānu , kas nodala tēlus priekšplānā no tiem , kas fonā . Daudzi pētnieki uzskata , ka viņa žests izsaka " Laiks ir galīgs un nekad neuzzināsi , kad tas beigsies . " Tēls iepretim Laikam , kurš arī saķēris drānu , parasti tiek saukts par Mūžīgo aizmirstību , jo viņa seja ir kā maska un acīs trūkst būtības . Šī tēla maskai līdzīgo seju pastiprina divas īstas maskas apakšējā labajā stūrī . No Veneras un Kupidona pa labi redzama Muļķība . Pārējo tēlu identitāte ir vēl neskaidrāka . Vecā sieviete , kas plēš savus matus , tiek saukta par Skaudību , lai gan daži uzskata , ka viņa attēlo sifilisa postošās sekas ( neprātīgas dzimumtieksmes rezultāts ) . Radība labajā pusē aiz Muļķības ar meitenes seju un nesakarīgas , groteskas formas ķermeni , kreisajā rokā turot bišu vaska šūnas un labajā aiz muguras slēpjot skorpiona dzeloni , varētu attēlot Baudu un Krāpšanu . Tomēr par šīm identifikācijām nav vienprātības . Masu kultūrā Kāja gleznas kreisajā apakšējā stūrī ir par pamatu Monty Python ainām par Kupidona kāju . Daļa gleznas ( Venera un Kupidons ) izmantota Enigma singla Principles of Lust noformējumam . Atsauces Ārējās saites Eseja par šo gleznu no grāmatas Beauty and Terror , autors Brian A. Oard 1545. gada gleznas