Ērmanis Magone
Ērmanis Magone bija latviešu izcelsmes padomju militārais darbinieks, ģenerālmajors.

Dzīvesgājums 
Piedzima 1899. gadā mājās "Upītes", Lutriņu pagastā. Mācījās Saldus pamatskolā.

1919. gadā, Latvijas SPR laikā, bija Saldus izpildkomitejas loceklis. Kopš tā paša gada bija KK(b)P biedrs. Tāpat 1919. gadā iesaukts Sarkanajā armijā, sarkanarmieša (ierindnieka) pakāpē ieskaitīts Padomju Latvijas armijas 2. strēlnieku divīzijā, 18. strēlnieku pulkā, kura sastāvā piedalījās kaujās Kauņas un Kurzemes guberņu teritorijās (Krievijas pilsoņu kara Rietumu fronte).

Pēc divīzijas izformēšanas tā paša gada jūlijā nosūtīts uz kājnieku komandējošā sastāva kursiem Smoļenskā, kuru laikā piedalījās karadarbībā Smoļenskas guberņā. Pēc kursu pabeigšanas novembrī iecelts rotas komandiera palīga, pēc tam rotas komandiera amatā 10. strēlnieku divīzijas 88. strēlnieku pulkā (15. armija), no 1920. gada jūlija — vada komandiera un rotas komandiera palīga amatā divīzijas rezerves bataljonā.

10. divīzija piedalījās kaujās Igaunijas teritorijā, pēc tam kaujās pret Judeņiča spēkiem Pleskavas virzienā, 1920. gada pavasarī un vasarā Poļu—padomju kara kaujās Žlobinas virzienā un pie Berezinas, tā paša gada rudenī — pret Bulaka-Balahoviča spēkiem pie Moziras un Rečicas. 1921. gada martā divīzija piedalījās Tambovas sacelšanās apspiešanā.

No 1921. gada novembra Magone dienēja tās pašas divīzijas 85. strēlnieku pulkā, bija pulka adjutants, pulka skolas vada komandieris, rotas komandieris, bataljona komandiera pienākumu izpildītājs. 1921. gada decembrī pulks tika pārvietots uz Karēliju, kur karoja pret baltajiem somiem, pēc tam apsargāja dzelzceļa līniju Petrograda—Murmanska.

Kopš 1922. gada jūnija Magone dienēja 28. strēlnieku pulkā, bija bataljona komandieris, pulka komandiera palīgs, pulka komandieris.

1925. gada septembrī sāka mācības Kara akadēmijā, tās pabeidzot, 1928. gada jūlijā iecelts par 26. strēlnieku divīzijas 76. strēlnieku pulka komisāru un komandieri, Magone vadīja šo pulku Ķīnas Austrumu dzelzceļa konfliktā.

1930. gada novembrī norīkots par 1. Klusā okeāna strēlnieku divīzijas štāba priekšnieku un komandiera pienākumu pildītāju, 1931. gada novembrī — vispirms par Īpašās Tālo Austrumu armijas štāba 5. nodaļas priekšnieku, pēc tam par Kaujas sagatavošanas nodaļas priekšnieku. 1934. gada februārī iecelts par 21. strēlnieku divīzijas komandieri, 1936. gada novembrī — par Īpašās Tālo Austrumu armijas štāba priekšnieku, 1937. gada oktobrī — par 18. strēlnieku korpusa komandieri. 1936. gadā apbalvots ar Sarkanās Zvaigznes ordeni. 1935. gada novembrī paaugstināts dienesta pakāpē līdz brigādes komandierim, 1938. gada 22. februārī — līdz divīzijas komandierim.

1938. gada 24. februārī Iekšlietu Tautas komisariāta iestādes Magoni arestēja, 7. martā viņš atvaļināts no dienesta. 1940. gada 25. aprīlī lieta pret Magoni tika izbeigta, viņš atbrīvots un atjaunots dienestā, tā paša gada augustā kļuva par Ģenerālā štāba akadēmijas pasniedzēju, 1941. gada martā — par 45. strēlnieku korpusa komandieri.

Sākoties Lielajam Tēvijas karam, 45. korpuss iekļauts 21. armijā (Rietumu fronte), 1941. gada jūlijā — 13. armijā (Centrālā fronte). Korpuss Magones vadībā piedalījās Mogiļevas aizsardzībā, pēc tam pretuzbrukumā Centrālajā frontē pie Kričevas, kuram sekoja vācu prettrieciens 13. armijas flangam, pēc kura 45. korpuss tika ielenkts Mogiļevas, Novijbihovas, Ragačovas, Žlobinas apkārtnē. Izlaušanās mēģinājuma laikā, 14. augustā, ģenerālmajors (kopš 07.08.1941.) Magone krita kaujā. 9. augustā apbalvots ar Ļeņina ordeni.

Apglabāts Klimovičos. Saldū, Jelgavas ielā 8, kur kādreiz bijusi mācītājmuiža, 1969.gada 15.oktobrī Magonem atklāta piemiņas plāksne.

Atsauces 

1899. gadā dzimušie
Saldus novadā dzimušie
1941. gadā mirušie
PSRS militārpersonas
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Ar Sarkanās Zvaigznes ordeni apbalvotie
Krievijas pilsoņu kara dalībnieki
Otrā pasaules kara dalībnieki
PSKP biedri
Krievijas latvieši
Padomju represiju upuri
Ērmanis Magone bija latviešu izcelsmes padomju militārais darbinieks , ģenerālmajors . Dzīvesgājums Piedzima gadā mājās " Upītes " , Lutriņu pagastā . Mācījās Saldus pamatskolā . 1919. gadā , Latvijas SPR laikā , bija Saldus izpildkomitejas loceklis . Kopš tā paša gada bija KK( b) P biedrs . Tāpat gadā iesaukts Sarkanajā armijā , sarkanarmieša ( ierindnieka ) pakāpē ieskaitīts Padomju Latvijas armijas strēlnieku divīzijā , strēlnieku pulkā , kura sastāvā piedalījās kaujās Kauņas un Kurzemes guberņu teritorijās ( Krievijas pilsoņu kara Rietumu fronte ) . Pēc divīzijas izformēšanas tā paša gada jūlijā nosūtīts uz kājnieku komandējošā sastāva kursiem Smoļenskā , kuru laikā piedalījās karadarbībā Smoļenskas guberņā . Pēc kursu pabeigšanas novembrī iecelts rotas komandiera palīga , pēc tam rotas komandiera amatā strēlnieku divīzijas strēlnieku pulkā armija ) , no gada jūlija — vada komandiera un rotas komandiera palīga amatā divīzijas rezerves bataljonā . 10. divīzija piedalījās kaujās Igaunijas teritorijā , pēc tam kaujās pret Judeņiča spēkiem Pleskavas virzienā , gada pavasarī un vasarā Poļu — padomju kara kaujās Žlobinas virzienā un pie Berezinas , tā paša gada rudenī — pret Bulaka-Balahoviča spēkiem pie Moziras un Rečicas . gada martā divīzija piedalījās Tambovas sacelšanās apspiešanā . No gada novembra Magone dienēja tās pašas divīzijas strēlnieku pulkā , bija pulka adjutants , pulka skolas vada komandieris , rotas komandieris , bataljona komandiera pienākumu izpildītājs . gada decembrī pulks tika pārvietots uz Karēliju , kur karoja pret baltajiem somiem , pēc tam apsargāja dzelzceļa līniju Petrograda —Murmanska . Kopš gada jūnija Magone dienēja strēlnieku pulkā , bija bataljona komandieris , pulka komandiera palīgs , pulka komandieris . 1925. gada septembrī sāka mācības Kara akadēmijā , tās pabeidzot , gada jūlijā iecelts par strēlnieku divīzijas strēlnieku pulka komisāru un komandieri , Magone vadīja šo pulku Ķīnas Austrumu dzelzceļa konfliktā . 1930. gada novembrī norīkots par Klusā okeāna strēlnieku divīzijas štāba priekšnieku un komandiera pienākumu pildītāju , gada novembrī — vispirms par Īpašās Tālo Austrumu armijas štāba nodaļas priekšnieku , pēc tam par Kaujas sagatavošanas nodaļas priekšnieku . gada februārī iecelts par strēlnieku divīzijas komandieri , gada novembrī — par Īpašās Tālo Austrumu armijas štāba priekšnieku , gada oktobrī — par strēlnieku korpusa komandieri . gadā apbalvots ar Sarkanās Zvaigznes ordeni . gada novembrī paaugstināts dienesta pakāpē līdz brigādes komandierim , gada februārī — līdz divīzijas komandierim . 1938. gada februārī Iekšlietu Tautas komisariāta iestādes Magoni arestēja , martā viņš atvaļināts no dienesta . gada aprīlī lieta pret Magoni tika izbeigta , viņš atbrīvots un atjaunots dienestā , tā paša gada augustā kļuva par Ģenerālā štāba akadēmijas pasniedzēju , gada martā — par strēlnieku korpusa komandieri . Sākoties Lielajam Tēvijas karam , korpuss iekļauts armijā ( Rietumu fronte ) , gada jūlijā — armijā ( Centrālā fronte ) . Korpuss Magones vadībā piedalījās Mogiļevas aizsardzībā , pēc tam pretuzbrukumā Centrālajā frontē pie Kričevas , kuram sekoja vācu prettrieciens armijas flangam , pēc kura korpuss tika ielenkts Mogiļevas , Novijbihovas , Ragačovas , Žlobinas apkārtnē . Izlaušanās mēģinājuma laikā , augustā , ģenerālmajors ( kopš 08.1941. ) Magone krita kaujā . augustā apbalvots ar Ļeņina ordeni . Apglabāts Klimovičos . Saldū , Jelgavas ielā kur kādreiz bijusi mācītājmuiža , gadaoktobrī Magonem atklāta piemiņas plāksne . Atsauces 1899. gadā dzimušie Saldus novadā dzimušie 1941. gadā mirušie PSRS militārpersonas Ar Ļeņina ordeni apbalvotie Ar Sarkanās Zvaigznes ordeni apbalvotie Krievijas pilsoņu kara dalībnieki Otrā pasaules kara dalībnieki PSKP biedri Krievijas latvieši Padomju represiju upuri