Gladiuss
Gladiuss (no  — 'zobens') ir Senajā Romā izgatavots un izmantots īsā zobena veids. Kopā ar pilumu un vairogu (scutum) tas veidoja daļu no romiešu karaspēka pamatbruņojuma vēlajā republikas un agrīnajā impērijas periodā.

Izcelsme 
Romiešu autoru atstātie darbi norāda, ka gladiuss visticamāk tika aizgūts no ķeltu ciltīm, kas senajos laikos apdzīvoja Pireneju pussalu mūsdienu Spānijas teritorijā. Kartāgas karaspēkā labprāt algoja ķeltu karotājus, kas līdzās citām bruņotām vienībām 3. gadsimtā p.m.ē. piedalījās pirmajos divos pūniešu karos pret Romu. Ne velti rakstiskajos vēstures avotos tas tiek dēvēts par "spāņu zobenu" (gladius Hispaniensis).

Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka ķeltu ciltis Spānijas teritorijā izmantoja īsus zobenus, taču tie arī parāda, ka no bronzas darināti īsie zobeni bija pazīstami jau Halštates kultūrā 1. tūkstošgadē p.m.ē., no kuras vēlāk, iespējams, atdalījās ķelti un kas no aptuveni 1200. līdz 450. gadam p.m.ē. apdzīvoja Viduseiropu.

Pielietojums 
Senās Romas karaspēks gladiusu sāka izmantot pēc pūniešu kariem, kad, sākot ar 2. gadsimtu p.m.ē., tas pakāpeniski kļuva par galveno zobenu leģionāru bruņojumā. Tomēr ne visi karavīri bija aprīkoti ar gladiusu — jātnieku vienības deva priekšroku garāka veida zobenam (spatha), kas mūsu ēras 3. gadsimtā pamazām aizstāja gladiusu arī kājnieku rindās.

Vizuālās liecības no romiešu atstātajām mozaīkām, sienu zīmējumiem un kapakmeņu skulptūrām norāda, ka gladiuss tika turēts zobenam paredzētā makstī, kas leģionāriem atradās labajā pusē, bet centurioniem un citiem komandieriem — kreisajā pusē.

Kaujas laukā gladiuss tika izmantots gan duršanai, gan ciršanai, taču, tā kā romiešu karavīri tika mācīti cīnīties ciešā formācijā aiz saviem vairogiem, tas galvenokārt tika pielietots duršanas nolūkos, jo, karojot ciešā līnijā, leģionāriem nebija daudz brīvas vietas, kur veikt plašus ciršanas manevrus. Atsevišķi vēsturnieki norāda, ka, iespējams, līdz 20. gadsimta otrajai pusei, kad tika izgudrota Kalašņikova triecienšautene AK-47, visvairāk cilvēku bija miruši tieši no gladiusa atstātajiem dūrieniem un cirtieniem.

Attēlu galerija

Skatīt arī 

 Pilums
 Senās Romas armija

Atsauces

Ārējās saites 

 Pasaules vēstures enciklopēdijas ieraksts 
 Smitsona institūta videomateriāls 

Senā Roma
Aukstie ieroči
Gladiuss ( no — ' zobens ' ) ir Senajā Romā izgatavots un izmantots īsā zobena veids . Kopā ar pilumu un vairogu ( scutum ) tas veidoja daļu no romiešu karaspēka pamatbruņojuma vēlajā republikas un agrīnajā impērijas periodā . Izcelsme Romiešu autoru atstātie darbi norāda , ka gladiuss visticamāk tika aizgūts no ķeltu ciltīm , kas senajos laikos apdzīvoja Pireneju pussalu mūsdienu Spānijas teritorijā . Kartāgas karaspēkā labprāt algoja ķeltu karotājus , kas līdzās citām bruņotām vienībām gadsimtā p. m.ē. piedalījās pirmajos divos pūniešu karos pret Romu . Ne velti rakstiskajos vēstures avotos tas tiek dēvēts par " spāņu zobenu " ( gladius Hispaniensis ) . Arheoloģiskie izrakumi liecina , ka ķeltu ciltis Spānijas teritorijā izmantoja īsus zobenus , taču tie arī parāda , ka no bronzas darināti īsie zobeni bija pazīstami jau Halštates kultūrā tūkstošgadē p. m.ē. , no kuras vēlāk , iespējams , atdalījās ķelti un kas no aptuveni līdz gadam p. m.ē. apdzīvoja Viduseiropu . Pielietojums Senās Romas karaspēks gladiusu sāka izmantot pēc pūniešu kariem , kad , sākot ar gadsimtu p. m.ē. , tas pakāpeniski kļuva par galveno zobenu leģionāru bruņojumā . Tomēr ne visi karavīri bija aprīkoti ar gladiusu — jātnieku vienības deva priekšroku garāka veida zobenam ( spatha ) , kas mūsu ēras gadsimtā pamazām aizstāja gladiusu arī kājnieku rindās . Vizuālās liecības no romiešu atstātajām mozaīkām , sienu zīmējumiem un kapakmeņu skulptūrām norāda , ka gladiuss tika turēts zobenam paredzētā makstī , kas leģionāriem atradās labajā pusē , bet centurioniem un citiem komandieriem — kreisajā pusē . Kaujas laukā gladiuss tika izmantots gan duršanai , gan ciršanai , taču , tā kā romiešu karavīri tika mācīti cīnīties ciešā formācijā aiz saviem vairogiem , tas galvenokārt tika pielietots duršanas nolūkos , jo , karojot ciešā līnijā , leģionāriem nebija daudz brīvas vietas , kur veikt plašus ciršanas manevrus . Atsevišķi vēsturnieki norāda , ka , iespējams , līdz gadsimta otrajai pusei , kad tika izgudrota Kalašņikova triecienšautene AK-47 , visvairāk cilvēku bija miruši tieši no gladiusa atstātajiem dūrieniem un cirtieniem . Attēlu galerija Skatīt arī Pilums Senās Romas armija Atsauces Ārējās saites Pasaules vēstures enciklopēdijas ieraksts Smitsona institūta videomateriāls Senā Roma Aukstie ieroči