Šūpoles (glezna)
"Šūpoles" (, oriģinālais nosaukums ), ir franču gleznotāja Žana Onorē Fragonāra eļļas krāsas glezna, kas atrodas Vollesa kolekcijā Londonā. To uzskata par vienu no rokoko ēras meistardarbiem un Fragonāra zināmāko darbu.

Glezna 
Gleznā attēlota eleganta jauna sieviete šūpolēs. Krūmos slēpjas un viņu vēro smaidošs jauns vīrietis, viņa skatu punkts ļauj viņam ieskatīties zem plīvojošajiem svārkiem, uz ko viņš norāda ar izstiepto roku, kurā tur cepuri. Smaidošs vecāks vīrs, kurš ēnā gandrīz nav redzams, kustina šūpoles ar virvju palīdzību. Vecākais vīrs visdrīzāk neredz jauno vīrieti. Jaunajai dāmai šūpojoties augšup, viņa pamet labo kāju augšup, liekot viņas smalkajai kurpītei aizlidot gaisā. Dāmai galvā ir cepure. Gleznas malā redzams Kupidons, kurš pielicis pie lūpām pirkstu, vēro notiekošo no attāluma. Zem šūpolēm redzami divi ķerubi. Viens no viņiem skatās noraidoši, bet otrs ar šausmām. 
Saskaņā ar dramaturga Šarla Kolē memuāriem, kāds galminieks (homme de la cour) bija vaicājis vispirms Gabrielam Fransuā Duajēnam, vai tas varētu uzgleznot viņu un viņa mīļāko. Nejūties komfortabli par šo vieglprātīgo uzdevumu, Duajēns atteicās un ieteica Fragonāru. Galminieks bija pieprasījis viņa mīļākās portretu, sēžot uz šūpolēm, kuras kustina bīskaps, bet Fragonārs uzgleznoja laju.

Šis "vieglprātīgās" glezniecības stils drīz kļuva par mērķi Apgaismības filozofu kritikai, kurš pieprasīja nopietnu mākslu, kas parādītu cilvēka cēlumu.

Īpašnieki 

Gleznas pirmais īpašnieks ir neskaidrs. Skaidra īpašnieku vēsture sākas tikai ar nodevu iekasētāju  M.-F. Menažu de Presiņī, kurš nomira 1794. gadā un gleznu konfiscēja revolucionāru valdības pārstāvji. Iespējams, ka tā vēlāk piederēja marķīzam de Razēnam de Sanmarkam un pavisam droši franču valstsvīram Šarlam de Monrī. Pēc viņa nāves 1865. gadā to Parīzes izsolē nopirka Hertfordas lords Ričards Seimūrs-Konvejs, Vollesa kolekcijas dibinātājs.

Ievērojamas kopijas  
Darbam ir radītas divas ievērojamas kopijas, nevienu no tām negleznoja pats Fragonārs. 
 Viena, kādreiz piederējusi Edmondam Džeimsam de Rotšildam, nedaudz atšķiras no oriģināla: dāmas kleita ir zila, nevis rozā.
 Otra ir mazāka versija (56 × 46 cm), piederējusi hercogam Žilam de Poliņakam. 1930. gadā glezna nokļuva Grimaldi ģimenes īpašumā, kad Pjērs de Poliņaks (1895-1964) apprecēja princesi Šarloti (1898-1977). 1966. gadā to nodeva Versaļas pilsētas īpašumā un to izvietoja Lambinē muzeja ekspozīcijā piedēvējot Fragonāra darbnīcai.

Piezīmes un atsauces

Bibliogrāfija 
Ingamells, John, The Wallace Collection, Catalogue of Pictures, Vol III, French before 1815, Wallace Collection, 1989,

Ārējās saites 

 Glezna Vollesa kolekcijas tīmekļa vietnē
 Šūpoles — analīze un kritika

1767. gada gleznas
" Šūpoles " ( , oriģinālais nosaukums ) , ir franču gleznotāja Žana Onorē Fragonāra eļļas krāsas glezna , kas atrodas Vollesa kolekcijā Londonā . To uzskata par vienu no rokoko ēras meistardarbiem un Fragonāra zināmāko darbu . Glezna Gleznā attēlota eleganta jauna sieviete šūpolēs . Krūmos slēpjas un viņu vēro smaidošs jauns vīrietis , viņa skatu punkts ļauj viņam ieskatīties zem plīvojošajiem svārkiem , uz ko viņš norāda ar izstiepto roku , kurā tur cepuri . Smaidošs vecāks vīrs , kurš ēnā gandrīz nav redzams , kustina šūpoles ar virvju palīdzību . Vecākais vīrs visdrīzāk neredz jauno vīrieti . Jaunajai dāmai šūpojoties augšup , viņa pamet labo kāju augšup , liekot viņas smalkajai kurpītei aizlidot gaisā . Dāmai galvā ir cepure . Gleznas malā redzams Kupidons , kurš pielicis pie lūpām pirkstu , vēro notiekošo no attāluma . Zem šūpolēm redzami divi ķerubi . Viens no viņiem skatās noraidoši , bet otrs ar šausmām . Saskaņā ar dramaturga Šarla Kolē memuāriem , kāds galminieks ( homme de la cour ) bija vaicājis vispirms Gabrielam Fransuā Duajēnam , vai tas varētu uzgleznot viņu un viņa mīļāko . Nejūties komfortabli par šo vieglprātīgo uzdevumu , Duajēns atteicās un ieteica Fragonāru . Galminieks bija pieprasījis viņa mīļākās portretu , sēžot uz šūpolēm , kuras kustina bīskaps , bet Fragonārs uzgleznoja laju . Šis " vieglprātīgās " glezniecības stils drīz kļuva par mērķi Apgaismības filozofu kritikai , kurš pieprasīja nopietnu mākslu , kas parādītu cilvēka cēlumu . Īpašnieki Gleznas pirmais īpašnieks ir neskaidrs . Skaidra īpašnieku vēsture sākas tikai ar nodevu iekasētāju M. -F . Menažu de Presiņī , kurš nomira gadā un gleznu konfiscēja revolucionāru valdības pārstāvji . Iespējams , ka tā vēlāk piederēja marķīzam de Razēnam de Sanmarkam un pavisam droši franču valstsvīram Šarlam de Monrī . Pēc viņa nāves gadā to Parīzes izsolē nopirka Hertfordas lords Ričards Seimūrs-Konvejs , Vollesa kolekcijas dibinātājs . Ievērojamas kopijas Darbam ir radītas divas ievērojamas kopijas , nevienu no tām negleznoja pats Fragonārs . Viena , kādreiz piederējusi Edmondam Džeimsam de Rotšildam , nedaudz atšķiras no oriģināla : dāmas kleita ir zila , nevis rozā . Otra ir mazāka versija ×cm ) , piederējusi hercogam Žilam de Poliņakam . gadā glezna nokļuva Grimaldi ģimenes īpašumā , kad Pjērs de Poliņaksapprecēja princesi Šarloti gadā to nodeva Versaļas pilsētas īpašumā un to izvietoja Lambinē muzeja ekspozīcijā piedēvējot Fragonāra darbnīcai . Piezīmes un atsauces Bibliogrāfija Ingamells , John , The Wallace Collection , Catalogue of Pictures , Vol III , French before Wallace Collection , Ārējās saites Glezna Vollesa kolekcijas tīmekļa vietnē Šūpoles — analīze un kritika 1767. gada gleznas