Tarrakonas Spānija
Tarrakonas Spānija () bija viena no trim romiešu provincēm Pireneju pussalā, kas veidoja Romiešu Spāniju no 1. gadsimta pr.Kr. līdz 3. gadsimtam. Provinces galvaspilsēta bija Tarrakona ().

Šajā provincē iekļāvās Pireneju pussalas Vidusjūras austrumu piekraste, Baleāru salas, kā arī pussalas ziemeļu un ziemeļrietumu Atlantijas piekraste. Dienvidos province robežojās ar Bētikas provinci, bet dienvidrietumos ar Luzitānijas provinci.

Vēsture 
Pēc Kantabrijas kariem 29—19 gados pr.Kr. visi Pireneji nonāca Romas varā. Kantabri bija pēdējā tautība, kas vēl bija saglabājusi neatkarību.

Tarrakonas Spānijas province tika izveidota Tuvās Spānijas (), Galēkijas () un Tālās Spānijas () daļas provinču vietā 27. gadā pr.Kr. imperatora Augusta Oktaviāna provinču reformas laikā. Tā ieguva imperatora provinces statusu, atšķirībā no divām pārējām Pireneju provincēm, kas palika senāta kontrolē. Province tika sadalīta septiņos tiesu apgabalos: Tarrakona, Jaunā Kartāga, Cēzarauguta, Klūnija, Lukusaugusta, Asturika Augusta un Brakara Augusta.

60. gadā par Tarrakonas Spānijas prokuratoru kļuva Servijs Sulpicijs Galba. 68. gadā viņš pievienojās Vindeksa sacelšanās kustībai, bet pēc Vindeksa nāves un imperatora Nerona pašnāvības pats kļuva par imperatoru.

73. gadā par Tarrakonas Spānijas prokuratoru tika iecelts Plīnijs Vecākais. Imperators Karakalla no Tarrakonas Spānijas atdalīja Antonina Jaunās Tuvās Spānijas provinci, kas dienvidos robežojās ar Douru upi un bija izvietota pussalas ziemeļrietumu daļā. Par tās eksistenci ir zināms vienīgi no uzrakstiem. Visdrīzāk 3. gadsimta 30. gados šī province tikai likvidēta.

Pēc Diokletiāna 293. gada reformas province tika sadalīta trijās daļās: Galēkijā (), Kartagēnikā () un Tarrakonikā ().

Tarrakonas Spāniju Roma zaudēja 5. gadsimta sākumā vestgotu iebrukuma rezultātā, kad tajā pat laikā sākās basku un kantabru sacelšanās. Rezultātā Tarrakonas Spānijas teritorijā izveidojās Vestgotu karaliste.

Ekonomika 
Romiešu iebrukums Tarrakonas Spānijas teritorijā ļāva tiem izmantot šo zemi derīgo izrakteņu ieguvē. Šeit tika iegūti dažādi metāli, īpaši zelts, alva un sudrabs. Šeit ieguva arī cinobru (dzīvsudraba rūda), vizlu un marmoru. Lasmedulas aluvialā zelta raktuves rāda, ka romiešu inženieri izstrādāja atradnes lielos mērogos, izmantojot līdz pat 48 km garus akveduktus, lai pievadītu apkārtējos kalnos ūdeni. Laižot pāri mīkstiem iežiem ātras ūdens straumes viņi ar hidrauliskām metodēm (Ruina montium) ieguva lielu zelta daudzumu. Kad virszemes zelta iegulas izsīka, viņi izsekoja zelta iegulām pazemes tuneļos un izmantoja dedzināšanu, lai saskaldītu daudz cietākas zeltu saturošās rūdas. Plīnijs Vecākais savās atskaitēs parādīja metodes, kādas tika izmantotas Spānijā, domājams, pamatojoties uz saviem personīgajiem novērojumiem.

Bez derīgajiem izrakteņiem šeit gatavoja vīnu un olīveļļu, kā arī eksportēja koksni.

Tarrakonas Spānijas pilsētas

Ārējās saites 

Senās Romas provinces
Spānijas vēsture
Tarrakonas Spānija ( ) bija viena no trim romiešu provincēm Pireneju pussalā , kas veidoja Romiešu Spāniju no gadsimta pr.Kr . līdz gadsimtam . Provinces galvaspilsēta bija Tarrakona ( ) . Šajā provincē iekļāvās Pireneju pussalas Vidusjūras austrumu piekraste , Baleāru salas , kā arī pussalas ziemeļu un ziemeļrietumu Atlantijas piekraste . Dienvidos province robežojās ar Bētikas provinci , bet dienvidrietumos ar Luzitānijas provinci . Vēsture Pēc Kantabrijas kariem19 gados pr.Kr . visi Pireneji nonāca Romas varā . Kantabri bija pēdējā tautība , kas vēl bija saglabājusi neatkarību . Tarrakonas Spānijas province tika izveidota Tuvās Spānijas ( ) , Galēkijas ( ) un Tālās Spānijas ( ) daļas provinču vietā gadā pr.Kr . imperatora Augusta Oktaviāna provinču reformas laikā . Tā ieguva imperatora provinces statusu , atšķirībā no divām pārējām Pireneju provincēm , kas palika senāta kontrolē . Province tika sadalīta septiņos tiesu apgabalos : Tarrakona , Jaunā Kartāga , Cēzarauguta , Klūnija , Lukusaugusta , Asturika Augusta un Brakara Augusta . 60. gadā par Tarrakonas Spānijas prokuratoru kļuva Servijs Sulpicijs Galba . gadā viņš pievienojās Vindeksa sacelšanās kustībai , bet pēc Vindeksa nāves un imperatora Nerona pašnāvības pats kļuva par imperatoru . 73. gadā par Tarrakonas Spānijas prokuratoru tika iecelts Plīnijs Vecākais . Imperators Karakalla no Tarrakonas Spānijas atdalīja Antonina Jaunās Tuvās Spānijas provinci , kas dienvidos robežojās ar Douru upi un bija izvietota pussalas ziemeļrietumu daļā . Par tās eksistenci ir zināms vienīgi no uzrakstiem . Visdrīzāk gadsimta gados šī province tikai likvidēta . Pēc Diokletiāna gada reformas province tika sadalīta trijās daļās : Galēkijā ( ) , Kartagēnikā ( ) un Tarrakonikā ( ) . Tarrakonas Spāniju Roma zaudēja gadsimta sākumā vestgotu iebrukuma rezultātā , kad tajā pat laikā sākās basku un kantabru sacelšanās . Rezultātā Tarrakonas Spānijas teritorijā izveidojās Vestgotu karaliste . Ekonomika Romiešu iebrukums Tarrakonas Spānijas teritorijā ļāva tiem izmantot šo zemi derīgo izrakteņu ieguvē . Šeit tika iegūti dažādi metāli , īpaši zelts , alva un sudrabs . Šeit ieguva arī cinobru ( dzīvsudraba rūda ) , vizlu un marmoru . Lasmedulas aluvialā zelta raktuves rāda , ka romiešu inženieri izstrādāja atradnes lielos mērogos , izmantojot līdz patkm garus akveduktus , lai pievadītu apkārtējos kalnos ūdeni . Laižot pāri mīkstiem iežiem ātras ūdens straumes viņi ar hidrauliskām metodēm ( Ruina montium ) ieguva lielu zelta daudzumu . Kad virszemes zelta iegulas izsīka , viņi izsekoja zelta iegulām pazemes tuneļos un izmantoja dedzināšanu , lai saskaldītu daudz cietākas zeltu saturošās rūdas . Plīnijs Vecākais savās atskaitēs parādīja metodes , kādas tika izmantotas Spānijā , domājams , pamatojoties uz saviem personīgajiem novērojumiem . Bez derīgajiem izrakteņiem šeit gatavoja vīnu un olīveļļu , kā arī eksportēja koksni . Tarrakonas Spānijas pilsētas Ārējās saites Senās Romas provinces Spānijas vēsture