Ādolfs fon Beiers
Johanns Frīdrihs Vilhelms Ādolfs fon Beiers vai fon Baiers (; ; dzimis , miris ) bija vācu ķīmiķis.

Dzīvesgājums 

Ādolfs Beiers piedzima Berlīnē ievērojama prūšu ģeodēzista Johana Jākoba Beiera ģimenē. Kristīts luterticībā, agri (8 gadu vecumā) zaudējis māti (mirusi viņa māsas dzemdībās). Kopš bērnības sācis interesēties par zinātni, ar ķīmijas eksperimentiem nodarbojies kopš 9 gadu vecuma, bet 12 gadu vecumā sintezējis iepriekš nepazīstamu savienojumu — nātrija vara karbonātu. Savā 13. dzimšanas dienā iegādājās indigo krāsvielas gabalu, ar ko sākās viņa mūža darbs pie šīs vielas izpētes un sintēzes.

Pēc skolas beigšanas Berlīnes Universitātē studējis fiziku un matemātiku. Pēc dienesta Prūsijas armijā pārgājis Heidelbergas Universitātē, kur sākumā Roberta Bunzena, tad Augusta Kekulē vadībā studējis ķīmiju. Kopā ar A. Kekulē 1858. gadā atgriezies Berlīnē, kur pabeidzis doktora disertāciju par kakodila hlorīdu (hlordimetilarsēnu). Vēlāk pārcēlās kopā ar A. Kekulē uz Genti; 1871. gadā saņēma profesora katedru Strasbūrā, bet 1875. gadā — Minhenē.

Kopš 1860. gada Ā. Beiers pētījis urīnskābi un tās atvasinājumus, tostarp 1864. gadā atklājot barbitūrskābi. Kopš 1869. gada pētījis nitrozosavienojumus; nodarbojies arī ar poliacetilēniem un oksonija sāļiem. 1872. gadā ieguvis fenolformaldehīda sveķus, kas gan toreiz nepiesaistīja viņa interesi, bet vēlāk kļuva par pamatu pirmo plastmasu pētījumiem.

Ādolfs Beiers daudz strādāja krāsvielu ķīmijas jomā. 1871. gadā sintezējis divas jaunas ftaleīna grupas krāsvielas — fenolftaleīnu (bieži izmantotu pH indikatoru) un fluoresceīnu. 1880. gadā sintezēja indigo krāsvielu, pēc trim gadiem formulējis tās struktūru. 1881. gadā Londonas Karaliskā biedrība par to viņam piešķīra izcilu apbalvojumu — H. Deivija medaļu.

1899. gadā kopā ar V. Viligeru atklāja ketonu oksidēšanas reakciju par esteriem ar peroksiskābēm vai peroksīdiem. Piedāvāja alkēnu kvalitatīvas noteikšanas metodi ar kālija permanganātu.

1885. gadā izveidoja ciklisko organisko savienojumu tā saukto sprieguma teoriju, kas palīdzēja izskaidrot mazo ciklu nestabilitāti; 1900. gadā licis pamatus policiklisko ogļūdeņražu sistemātiskajai nomenklatūrai, kura patlaban ir IUPAC nomenklatūras sastāvdaļa.

Kopš 1884. gada Prūsijas Zinātņu akadēmijas un Amerikas Mākslu un Zinātņu akadēmijas biedrs. 1885. gadā iecelts Bavārijas mantojamajā muižniecībā un kļuva par fon Beieru. 1905. gadā saņēmis Nobela prēmiju ķīmijā.

1868. gadā apprecējis Adelaidi Bendemani, kopā ar kuru viņam bija trīs bērni: Eižēnija, Hanss un Oto.

Atsauces

Ārējās saites 

1835. gadā dzimušie
1917. gadā mirušie
Vācijas ķīmiķi
Nobela prēmijas laureāti ķīmijā
Berlīnē dzimušie
Johanns Frīdrihs Vilhelms Ādolfs fon Beiers vai fon Baiers ( ; ; dzimis , miris ) bija vācu ķīmiķis . Dzīvesgājums Ādolfs Beiers piedzima Berlīnē ievērojama prūšu ģeodēzista Johana Jākoba Beiera ģimenē . Kristīts luterticībā , agrigadu vecumā ) zaudējis māti ( mirusi viņa māsas dzemdībās ) . Kopš bērnības sācis interesēties par zinātni , ar ķīmijas eksperimentiem nodarbojies kopšgadu vecuma , betgadu vecumā sintezējis iepriekš nepazīstamu savienojumu — nātrija vara karbonātu . Savā dzimšanas dienā iegādājās indigo krāsvielas gabalu , ar ko sākās viņa mūža darbs pie šīs vielas izpētes un sintēzes . Pēc skolas beigšanas Berlīnes Universitātē studējis fiziku un matemātiku . Pēc dienesta Prūsijas armijā pārgājis Heidelbergas Universitātē , kur sākumā Roberta Bunzena , tad Augusta Kekulē vadībā studējis ķīmiju . Kopā ar A. Kekulē gadā atgriezies Berlīnē , kur pabeidzis doktora disertāciju par kakodila hlorīdu ( hlordimetilarsēnu ) . Vēlāk pārcēlās kopā ar A. Kekulē uz Genti ; gadā saņēma profesora katedru Strasbūrā , bet gadā — Minhenē . Kopš gada Ā. Beiers pētījis urīnskābi un tās atvasinājumus , tostarp gadā atklājot barbitūrskābi . Kopš gada pētījis nitrozosavienojumus ; nodarbojies arī ar poliacetilēniem un oksonija sāļiem . gadā ieguvis fenolformaldehīda sveķus , kas gan toreiz nepiesaistīja viņa interesi , bet vēlāk kļuva par pamatu pirmo plastmasu pētījumiem . Ādolfs Beiers daudz strādāja krāsvielu ķīmijas jomā . gadā sintezējis divas jaunas ftaleīna grupas krāsvielas — fenolftaleīnu ( bieži izmantotu pH indikatoru ) un fluoresceīnu . gadā sintezēja indigo krāsvielu , pēc trim gadiem formulējis tās struktūru . gadā Londonas Karaliskā biedrība par to viņam piešķīra izcilu apbalvojumu — H. Deivija medaļu . 1899. gadā kopā ar V. Viligeru atklāja ketonu oksidēšanas reakciju par esteriem ar peroksiskābēm vai peroksīdiem . Piedāvāja alkēnu kvalitatīvas noteikšanas metodi ar kālija permanganātu . 1885. gadā izveidoja ciklisko organisko savienojumu tā saukto sprieguma teoriju , kas palīdzēja izskaidrot mazo ciklu nestabilitāti ; gadā licis pamatus policiklisko ogļūdeņražu sistemātiskajai nomenklatūrai , kura patlaban ir IUPAC nomenklatūras sastāvdaļa . Kopš gada Prūsijas Zinātņu akadēmijas un Amerikas Mākslu un Zinātņu akadēmijas biedrs . gadā iecelts Bavārijas mantojamajā muižniecībā un kļuva par fon Beieru . gadā saņēmis Nobela prēmiju ķīmijā . 1868. gadā apprecējis Adelaidi Bendemani , kopā ar kuru viņam bija trīs bērni : Eižēnija , Hanss un Oto . Atsauces Ārējās saites 1835. gadā dzimušie 1917. gadā mirušie Vācijas ķīmiķi Nobela prēmijas laureāti ķīmijā Berlīnē dzimušie