Augu aizsardzības institūts
Augu aizsardzības institūts ir zinātniska iestāde, kas tika izveidota pēc Latvijas lauksaimnieku inicitīvas jau 1913. gadā, lai ar zinātniski pamatotām augu aizsardzības metodēm varētu iegūt un saglabāt maksimāli augstas ražas. Laika gaitā tā vairākkārt mainījusi nosaukumu un pakļautību.

Vēsture

Periods līdz Pirmajam pasaules karam 
19. gadsimta 70. gados latviešu lauksaimnieki sāka veidot lauksaimniecības biedrības, lai apvienotu zemkopībā uzkrāto pieredzi un zināšanas, kā arī, lai ieviestu jaunākos zinātniskos sasniegumus un tehnoloģijas. 1906. gadā, apvienojoties šādām biedrībām, nodibināja Rīgas Lauksaimniecības Centrālbiedrību (RLC), pirmo lauksaimniecības biedrību savienību toreizējā Krievijā. 1909. gadā RLC ieguva Priekuļu muižas zemi, kur izveidoja lauksaimniecības skolu un vēlāk vairākas izmēģinājumu iestādes. Augu aizsardzības pētniecības iestādes veidošanas priekšdarbi tika sākti 1910. gadā. Baltijas Zemkopības departaments 1911. gadā piešķīra nelielu finansējumu iestādes vadītāja sagatavošanai. Priekuļu lauksaimniecības skolas skolotājs agronoms Jānis Bickis 1911. un 1912. gadā papildināja zināšanas Kijivas entomoloģiskajā stacijā un Pēterburgā.

1913. gada 4. februārī tika apstiprināti Baltijas Kultūraugu kaitēkļu apkarošanas stacijas statūti. Par stacijas vadītāju ar 1. aprīli tika nozīmēts J. Bickis. Tās darbībai bija jāaptver visa Vidzemes guberņa. Paziņojumu par šādas stacijas dibināšanu un mērķiem izplatīja četrās valodās: latviešu, igauņu, krievu un vācu.

Statūtos noteikti pētnieciskās darbības uzdevumu trīs virzieni:
 sistemātiska un zinātniska kultūraugiem kaitīgo organismu pētīšana;
 zinātniski pamatotu praktiski pielietojamu augu aizsardzības pasākumu izstrādāšana;
 propaganda un informācijas izplatīšana par nepieciešamajiem augu aizsardzības pasākumiem lauksaimniecībā.
1914. gadā iestāde nosaukta par Baltijas Bio-entomoloģisko staciju, tajā strādāja jau pieci zinātniskie darbinieki. Pirmā pasaules un Pilsoņu kara laikā stacijas darbība sašaurinājās, it īpaši 1917.-1919. gadā, kad tika daļēji iznīcināts ne vien iestādes inventārs, bet arī dokumentācija.

Neatkarīgā Latvijā 
1920. gadā iestāde darbojās kā Latvijas Bio-entomoloģijas stacija. 1922. gadā tā tika pārcelta uz Rīgu un kļuva par Augu aizsardzības institūtu, lai to padarītu pieejamāku lauksaimniekiem visā valstī un, lai veicinātu iedzīvotāju informētību. Par institūta vadītāju no 1922. līdz 1929. gadam strādāja agronoms M. Eglītis. Institūtā darbojās entomoloģijas sekcija (vadītājs — Edgars Ozols), mikoloģijas sekcija (vadītājs Jūlijs Smarods). 1923. gadā nodibināja nezāļu un ziedaugu pētīšanas sekciju (vadītājs Kārlis Starcs).

1930. gadā iestādi pārdēvēja par Latvijas Augu aizsardzības institūtu. Šajā gadā sāka izdot gadskārtēju rakstu krājumu “Latvijas Augu aizsardzības institūta raksti — Acta instituti defensionis plantarum Latviensis”.
1934. gadā pabeidza jaunas ēkas un siltumnīcas celtniecību Lielvārdes ielā.

Okupācijas varā 
1940. gadā institūts kļuva par Latvijas PSR Zemkopības Tautas Komisariāta Lauksaimneicības departamenta Augu aizsardzības intitūtu. Nacistiskās Vācijas okupācijas laikā iestādes darbība sašaurinājās, bet personāls turpināja strādāt. 1944. gada beigās trimdā devās Maksis un Herta Eglīši, Kārlis un Helēna Starci. 1945. gadā E. Ozolu atstādināja no vadītāja amata un par direktoru (1945—1947) tika iecelts agronoms J. Pelsis. 1945. gadā institūtā sāka strādāt botāniķis Alfrēds Rasiņš un entomoloģe B. Rasiņa.

1948. gadā institūtu iekļāva Vissavienības Augu aizsardzības institūta sistēmā un pārdēvēja par VAAI Baltijas augu aizsardzības staciju, piešķirot arī lielāku finansējumu un ievērojami palielinot darbinieku skaitu. Stacijā sāka strādāt vairāki, galvenokārt tikko LLA un LU Bioloģijas fakultāti beiguši jaunieši.
1959. gadā iestāde pārceļas uz jaunuzcelto ēku Lielvārdes ielā 36/38, kur tā darbojās līdz 2011. gadam.

1964. gadā staciju pievienoja Vissavienības Augu aizsardzības institūtam, izveidojot VAAI Baltijas filiāli. Kopumā iestādes darba tematika bija kultūraugu slimību, kaitēkļu izpēte, to apkarošanas metožu izstrādāšana, nezāļu apkarošanas un toksikoloģijas pētījumi. Izmēģinājumi un pētījumi tika veikti vairākas bāzes saimniecībās visa Latvijas teritorijā Jelgavas, Bauskas, Preiļu, Rīgas un Dobeles rajonā. 70. Gados darbu institūtā uzsāk jauni, perspektīvi zinātnieki, kā Maija Eihe, Olga Treikale, Vitolds Tumans. VAAI Baltijas filiālē 80. gados strādāja 100 darbinieki, t. sk. 30 zinātniskie darbinieki, no tiem 13 — 15 bioloģijas vai lauksaimniecības zinātņu kandidāti.

1991 — 2020 
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas 1991. gadā iestāde atgriezās valsts pakļautībā kā Latvijas Valsts augu aizsardzības centrs. Pētnieku skaits un tēmu apjoms finansu trūkuma dēļ krasi sašaurinājās. 90. gados centrā strādāja 13 zinātniskie darbinieki.
2000. gadā tiek sagatavoti Eiropas Savienības direktīvu prasībām atbilstoši Labas pētījumu prakses noteikumi Latvijā, lai izmēģinājumos iegūtie rezultāti būtu izmantojami Baltijas jūras reģiona valstīs.

2004. gadā Komercreģistrā tiek izdarīts ieraksts par valsts sabiedrību ar ierobežotu atbildību "Latvijas Augu aizsardzības pētniecības centrs".2006. Gadā saņemts pirmais labas pētījumu prakses (LPP) sertifikāts.

2010. gadā tas pāreģistrēts kā SIA "Latvijas Augu aizsardzības pētneicības centrs". Latvijas Augu aizsardzības pētniecības centru savā īpašumā pārņem Latvijas Lauksaimneicības universitāte. Iestāde tiek pārvietota uz ēku Rīgā, Struktoru ielā 14a.

2019. gadā tiek veikta reorganizācija un izveidots SIA "Latvijas Augu aizsardzības pētneicības centrs" un Latvijas Lauksaimniecības universitates Augu aizsardzības zinātniskais institūts "Agrihorts", kas atrodas Jelgavā. SIA "Latvijas Augu aizsardzības pētneicības centra" galvenā funkcija paliek augu aizsardzības līdzekļu efektivitātes pārbaudes.

Direktori 
 1913 — 1922 J. Bickis
 1922 — 1929 M. Eglītis
 1929 — 1945 E. Ozols
 1945 — 1947 J. Pelsis
 1948 — 1960 E. Ozols
 1960 — 1979 K. Davidenko
 1979 — 2000 J. Circens
 2000 — 2013 I. Priekule
 2013 — 2018 R. Rancāne (LAAPC Valdes locekle)
 2019 — ... K. Gulbis (LAAPC Valdes loceklis)

Atsauces 

Zinātne
Lauksaimniecība
Bioloģija
Augu aizsardzības institūts ir zinātniska iestāde , kas tika izveidota pēc Latvijas lauksaimnieku inicitīvas jau gadā , lai ar zinātniski pamatotām augu aizsardzības metodēm varētu iegūt un saglabāt maksimāli augstas ražas . Laika gaitā tā vairākkārt mainījusi nosaukumu un pakļautību . Vēsture Periods līdz Pirmajam pasaules karam 19. gadsimta gados latviešu lauksaimnieki sāka veidot lauksaimniecības biedrības , lai apvienotu zemkopībā uzkrāto pieredzi un zināšanas , kā arī , lai ieviestu jaunākos zinātniskos sasniegumus un tehnoloģijas . gadā , apvienojoties šādām biedrībām , nodibināja Rīgas Lauksaimniecības Centrālbiedrību ( RLC ) , pirmo lauksaimniecības biedrību savienību toreizējā Krievijā . gadā RLC ieguva Priekuļu muižas zemi , kur izveidoja lauksaimniecības skolu un vēlāk vairākas izmēģinājumu iestādes . Augu aizsardzības pētniecības iestādes veidošanas priekšdarbi tika sākti gadā . Baltijas Zemkopības departaments gadā piešķīra nelielu finansējumu iestādes vadītāja sagatavošanai . Priekuļu lauksaimniecības skolas skolotājs agronoms Jānis Bickis un gadā papildināja zināšanas Kijivas entomoloģiskajā stacijā un Pēterburgā . 1913. gada februārī tika apstiprināti Baltijas Kultūraugu kaitēkļu apkarošanas stacijas statūti . Par stacijas vadītāju ar aprīli tika nozīmēts J. Bickis . Tās darbībai bija jāaptver visa Vidzemes guberņa . Paziņojumu par šādas stacijas dibināšanu un mērķiem izplatīja četrās valodās : latviešu , igauņu , krievu un vācu . Statūtos noteikti pētnieciskās darbības uzdevumu trīs virzieni : sistemātiska un zinātniska kultūraugiem kaitīgo organismu pētīšana ; zinātniski pamatotu praktiski pielietojamu augu aizsardzības pasākumu izstrādāšana ; propaganda un informācijas izplatīšana par nepieciešamajiem augu aizsardzības pasākumiem lauksaimniecībā . 1914. gadā iestāde nosaukta par Baltijas Bio -entomoloģisko staciju , tajā strādāja jau pieci zinātniskie darbinieki . Pirmā pasaules un Pilsoņu kara laikā stacijas darbība sašaurinājās , it īpaši - 1919. gadā , kad tika daļēji iznīcināts ne vien iestādes inventārs , bet arī dokumentācija . Neatkarīgā Latvijā 1920. gadā iestāde darbojās kā Latvijas Bio -entomoloģijas stacija . gadā tā tika pārcelta uz Rīgu un kļuva par Augu aizsardzības institūtu , lai to padarītu pieejamāku lauksaimniekiem visā valstī un , lai veicinātu iedzīvotāju informētību . Par institūta vadītāju no līdz gadam strādāja agronoms M. Eglītis . Institūtā darbojās entomoloģijas sekcija ( vadītājs — Edgars Ozols ) , mikoloģijas sekcija ( vadītājs Jūlijs Smarods ) . gadā nodibināja nezāļu un ziedaugu pētīšanas sekciju ( vadītājs Kārlis Starcs ) . 1930. gadā iestādi pārdēvēja par Latvijas Augu aizsardzības institūtu . Šajā gadā sāka izdot gadskārtēju rakstu krājumu “ Latvijas Augu aizsardzības institūta raksti — Acta instituti defensionis plantarum Latviensis ” . 1934. gadā pabeidza jaunas ēkas un siltumnīcas celtniecību Lielvārdes ielā . Okupācijas varā 1940. gadā institūts kļuva par Latvijas PSR Zemkopības Tautas Komisariāta Lauksaimneicības departamenta Augu aizsardzības intitūtu . Nacistiskās Vācijas okupācijas laikā iestādes darbība sašaurinājās , bet personāls turpināja strādāt . gada beigās trimdā devās Maksis un Herta Eglīši , Kārlis un Helēna Starci . gadā E. Ozolu atstādināja no vadītāja amata un par direktoru1947 ) tika iecelts agronoms J. Pelsis . gadā institūtā sāka strādāt botāniķis Alfrēds Rasiņš un entomoloģe B. Rasiņa . 1948. gadā institūtu iekļāva Vissavienības Augu aizsardzības institūta sistēmā un pārdēvēja par VAAI Baltijas augu aizsardzības staciju , piešķirot arī lielāku finansējumu un ievērojami palielinot darbinieku skaitu . Stacijā sāka strādāt vairāki , galvenokārt tikko LLA un LU Bioloģijas fakultāti beiguši jaunieši . 1959. gadā iestāde pārceļas uz jaunuzcelto ēku Lielvārdes ielā38 , kur tā darbojās līdz gadam . 1964. gadā staciju pievienoja Vissavienības Augu aizsardzības institūtam , izveidojot VAAI Baltijas filiāli . Kopumā iestādes darba tematika bija kultūraugu slimību , kaitēkļu izpēte , to apkarošanas metožu izstrādāšana , nezāļu apkarošanas un toksikoloģijas pētījumi . Izmēģinājumi un pētījumi tika veikti vairākas bāzes saimniecībās visa Latvijas teritorijā Jelgavas , Bauskas , Preiļu , Rīgas un Dobeles rajonā . Gados darbu institūtā uzsāk jauni , perspektīvi zinātnieki , kā Maija Eihe , Olga Treikale , Vitolds Tumans . VAAI Baltijas filiālē gados strādājadarbinieki , t. sk.zin ātniskie darbinieki , no tiem — bioloģijas vai lauksaimniecības zinātņu kandidāti . 1991 — Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas gadā iestāde atgriezās valsts pakļautībā kā Latvijas Valsts augu aizsardzības centrs . Pētnieku skaits un tēmu apjoms finansu trūkuma dēļ krasi sašaurinājās . gados centrā strādājazinātniskie darbinieki . 2000. gadā tiek sagatavoti Eiropas Savienības direktīvu prasībām atbilstoši Labas pētījumu prakses noteikumi Latvijā , lai izmēģinājumos iegūtie rezultāti būtu izmantojami Baltijas jūras reģiona valstīs . 2004. gadā Komercreģistrā tiek izdarīts ieraksts par valsts sabiedrību ar ierobežotu atbildību " Latvijas Augu aizsardzības pētniecības centrs " . 2006. Gadā saņemts pirmais labas pētījumu prakses ( LPP ) sertifikāts . 2010. gadā tas pāreģistrēts kā SIA " Latvijas Augu aizsardzības pētneicības centrs " . Latvijas Augu aizsardzības pētniecības centru savā īpašumā pārņem Latvijas Lauksaimneicības universitāte . Iestāde tiek pārvietota uz ēku Rīgā , Struktoru ielā . 2019. gadā tiek veikta reorganizācija un izveidots SIA " Latvijas Augu aizsardzības pētneicības centrs " un Latvijas Lauksaimniecības universitates Augu aizsardzības zinātniskais institūts " Agrihorts " , kas atrodas Jelgavā . SIA " Latvijas Augu aizsardzības pētneicības centra " galvenā funkcija paliek augu aizsardzības līdzekļu efektivitātes pārbaudes . Direktori — J. Bickis — M . Eglītis — E. Ozols — J. Pelsis — E. Ozols — K. Davidenko — J. Circens — I. Priekule — R. Rancāne ( LAAPC Valdes locekle ) — \ ... K. Gulbis ( LAAPC Valdes loceklis ) Atsauces Zinātne Lauksaimniecība Bioloģija