Aleksandrs Djukovs
Aleksandrs Djukovs (; dzimis 1978. gada 17. oktobrī Maskavā) ir Krievijas vēsturnieks un publicists, fonda "Vēstures atmiņa" direktors.

Publicē savus darbus krievu, angļu, poļu, lietuviešu un igauņu valodās.

Darbība 
2004. gadā absolvēja Maskavas Vēsturnieku arhivāru institūtu. Viņa disertācijas tēma bija padomju partizānu kustība 1941.—1943. gados. Strādāja Krievijas Militārās un tehniskās informācijas aģentūrā. Piedalījās televīzijas kanāla RT raidījumos kā eksperts un vēstures komentētājs. Djukovs ir Krievijas Valsts domes pakļautībā esošās "Vēstures falsifikācijas mēģinājumu pretdarbības komisijas" (Комиссия по противодействию попыткам фальсификации истории в ущерб интересам России) darba grupas loceklis, sagatavo likumprojektu par nacisma rehabilitācijas apkarošanu.

Viena no Djukova darbības jomām ir padomju represiju vēsture Baltijas valstīs un Ukrainā. Sarakstīja pretrunīgi novērtētu rakstu par Kurapatu slaktiņu. Lai gan Djukovs lielākoties izmanto datus no plašajai publikai atvētiem arhīviem, piemēram, no Krievijas Federācijas Valsts arhīva un Krievijas Jaunākās Vēstures Valsts arhīva, viņš citē arī FDD arhīvus, kuriem daudziem pētniekiem pieeja ir ierobežota. Materiālus no FDD arhīviem Djukovs izmantoja savā grāmatā "Genocīda mīts", kurā apgalvoja, ka Igaunijas atcerēšanās par padomju represijām, ieskaitot deportācijas, esot pārspīlēta. Runājot par 1941. gada jūnija deportācijām, kas notika pirms vācu iebrukuma, Djukovs apgalvoja, ka izsūtītie igauņi galvenokārt esot bijuši nacistu domubiedri vai citā veidā bija saistīti ar nacistiem.

2007. gada intervijā Krievijas ziņu aģentūrai REGNUM Djukovs apgalvoja, ka daži igauņu vēsturnieki atkārtojot nepatiesas nacistu propagandas pretenzijas, un nosodīja viņu attieksmi pret 1941. gada 14. jūnija deportācijām. Atsaucoties uz NKVD dokumentiem, Djukovs paziņoja, ka izsūtītājiem esot bijusi pieejama medicīniskā palīdzība un deportāciju laikā esot nomiruši mazāk cilvēku nekā apgalvo igauņi. Reaģējot uz Djukova grāmatu, Igaunijas laikraksts Eesti Ekspress nosauca viņu par revizionistu, kurš glezno padomju politisko represiju attēlu kā "nedaudz sliktāku par ģimenes pikniku".

Asi kritizēja filmu "Padomju stāsts". 2008. gada jūnija sākumā savā blogā publicēja rakstu, kurā paziņoja, ka lai gan viņš ir mierīgs cilvēks, pēc divas trešdaļas šīs filmas noskatīšanās esot gribējis vienu: nogalināt filmas režisoru un nodedzināt Latvijas vēstniecību. Reaģējot uz Djukova izteikumiem, tā laika Ārlietu ministrs Māris Riekstiņš aicināja iekšlietu ministru Mareku Segliņu izvērtēt vai A. Djukovs nerada draudus Latvijas pilsoņiem, piebilstot, ka "visticamāk, Djukovs ir psihiski nelīdzsvarots cilvēks". Tajā pašā 2008. gadā laikraksts "Diena" publicēja rakstu, kurā apšaubīja Djukova vēsturnieka izglītību.

2012. gada martā iekļauts Latvijā nevēlamo personu sarakstā un kopš tā laika netiek ielaists valstī. Šo statusu viņam piešķīra par to, ka viņš grasījās vest uz Latviju fotoizstādi "Aizvestā bērnība: 1943—1944. Uz Latviju aizdzīto bērnu liktenis" un izrādīt to Rīgas Maskavas namā. Pamatojoties uz Drošības policijas atzinumu par Aleksandra Djukova un viņa kolēğa Vladimira Simindeja "apzinātu nevēlamu rīcību, kas kaitē Latvijas valstij un tās pilsoņiem", Latvijas Republikas Ārlietu ministrs Edgars Rinkēvičs abus iekļāva melnajā sarakstā.

Kopš 2014. gada augusta Djukovam aizliegts iebraukt arī Lietuvā.

Grāmatas

Atsauces

Ārējās saites 
 "Актуальная история" Alexander Dyukov's blog
 Dyukov's e-books at "Public Library"
 Information on Alexander Dyukov on the web site "Новые хроники"

1978. gadā dzimušie
Maskavā dzimušie
Krievijas vēsturnieki
Krievu valodā rakstošie
Igauņu valodā rakstošie
Angļu valodā rakstošie
Lietuviešu valodā rakstošie
Aleksandrs Djukovs ( ; dzimis gada oktobrī Maskavā ) ir Krievijas vēsturnieks un publicists , fonda " Vēstures atmiņa " direktors . Publicē savus darbus krievu , angļu , poļu , lietuviešu un igauņu valodās . Darbība 2004. gadā absolvēja Maskavas Vēsturnieku arhivāru institūtu . Viņa disertācijas tēma bija padomju partizānu kustība —1943. gados . Strādāja Krievijas Militārās un tehniskās informācijas aģentūrā . Piedalījās televīzijas kanāla RT raidījumos kā eksperts un vēstures komentētājs . Djukovs ir Krievijas Valsts domes pakļautībā esošās " Vēstures falsifikācijas mēģinājumu pretdarbības komisijas " ( Комиссия по противодействию попыткам фальсификации истории в ущерб интересам России ) darba grupas loceklis , sagatavo likumprojektu par nacisma rehabilitācijas apkarošanu . Viena no Djukova darbības jomām ir padomju represiju vēsture Baltijas valstīs un Ukrainā . Sarakstīja pretrunīgi novērtētu rakstu par Kurapatu slaktiņu . Lai gan Djukovs lielākoties izmanto datus no plašajai publikai atvētiem arhīviem , piemēram , no Krievijas Federācijas Valsts arhīva un Krievijas Jaunākās Vēstures Valsts arhīva , viņš citē arī FDD arhīvus , kuriem daudziem pētniekiem pieeja ir ierobežota . Materiālus no FDD arhīviem Djukovs izmantoja savā grāmatā " Genocīda mīts " , kurā apgalvoja , ka Igaunijas atcerēšanās par padomju represijām , ieskaitot deportācijas , esot pārspīlēta . Runājot par gada jūnija deportācijām , kas notika pirms vācu iebrukuma , Djukovs apgalvoja , ka izsūtītie igauņi galvenokārt esot bijuši nacistu domubiedri vai citā veidā bija saistīti ar nacistiem . 2007. gada intervijā Krievijas ziņu aģentūrai REGNUM Djukovs apgalvoja , ka daži igauņu vēsturnieki atkārtojot nepatiesas nacistu propagandas pretenzijas , un nosodīja viņu attieksmi pret gada jūnija deportācijām . Atsaucoties uz NKVD dokumentiem , Djukovs paziņoja , ka izsūtītājiem esot bijusi pieejama medicīniskā palīdzība un deportāciju laikā esot nomiruši mazāk cilvēku nekā apgalvo igauņi . Reaģējot uz Djukova grāmatu , Igaunijas laikraksts Eesti Ekspress nosauca viņu par revizionistu , kurš glezno padomju politisko represiju attēlu kā " nedaudz sliktāku par ģimenes pikniku " . Asi kritizēja filmu " Padomju stāsts " . gada jūnija sākumā savā blogā publicēja rakstu , kurā paziņoja , ka lai gan viņš ir mierīgs cilvēks , pēc divas trešdaļas šīs filmas noskatīšanās esot gribējis vienu : nogalināt filmas režisoru un nodedzināt Latvijas vēstniecību . Reaģējot uz Djukova izteikumiem , tā laika Ārlietu ministrs Māris Riekstiņš aicināja iekšlietu ministru Mareku Segliņu izvērtēt vai A. Djukovs nerada draudus Latvijas pilsoņiem , piebilstot , ka " visticamāk , Djukovs ir psihiski nelīdzsvarots cilvēks " . Tajā pašā gadā laikraksts " Diena " publicēja rakstu , kurā apšaubīja Djukova vēsturnieka izglītību . 2012. gada martā iekļauts Latvijā nevēlamo personu sarakstā un kopš tā laika netiek ielaists valstī . Šo statusu viņam piešķīra par to , ka viņš grasījās vest uz Latviju fotoizstādi " Aizvestā bērnība : 1944 . Uz Latviju aizdzīto bērnu liktenis " un izrādīt to Rīgas Maskavas namā . Pamatojoties uz Drošības policijas atzinumu par Aleksandra Djukova un viņa kolēğa Vladimira Simindeja " apzinātu nevēlamu rīcību , kas kaitē Latvijas valstij un tās pilsoņiem " , Latvijas Republikas Ārlietu ministrs Edgars Rinkēvičs abus iekļāva melnajā sarakstā . Kopš gada augusta Djukovam aizliegts iebraukt arī Lietuvā . Grāmatas Atsauces Ārējās saites " Актуальная история " Alexander Dyukov's blog Dyukov's e-books at " Public Library " Information on Alexander Dyukov on the web site " Новые хроники " 1978. gadā dzimušie Maskavā dzimušie Krievijas vēsturnieki Krievu valodā rakstošie Igauņu valodā rakstošie Angļu valodā rakstošie Lietuviešu valodā rakstošie