Mezglu raksti
Mezglu raksti ir tradicionāls latviešu rakstības veids ar vienu vai divu dažādu krāsu dzijas pavedienu secīgu siešanu mezglos, lai galvenokārt pierakstītu tautasdziesmu vārdus. Rakstu zīmju sistēma tika veidota no mezglu, cilpu un to kombināciju veidiem, katram salikumam vai atsevišķam mezglam apzīmējot burtu. Izveidotās virknes sākums tika piesiets pie mietiņa, tādēļ, lai izlasītu saturu, kamols bija jāattin pilnībā.

Vēsture

Tautasdziesmas 
Tautasdziesmās ne reti ir pieminēti tādi jēdzieni kā "dziesmu kamols", "vācele", "pūrs" un "mezglu raksti", tomēr to izmantošanu dziesmu rindās bieži uztver pārnestā nozīmē, kas, visticamāk, nebūt nebija tik simbolisks darbību apraksts.
Man māmiņa iemācija

Dziju siet cilpiņās;

Mīļus vārdus, skaistas dziesmas

Satīt vienā kamolā.
Atslēdziņa nolūzuse

Manam dziesmu pūriņam;

Lai dziesmiņas pataupās

Līdz Jānīša vakaram.
Jānītim vara taure,

Manim dziesmu vācelīte;

Jānīts pūta vara tauri,

Es dziesmiņu nodziedāju.

Mezglu rakstu pielietojums 
Neskaitot mezglu rakstu lietojumu tautasdziesmu un dzīvesstāstu dokumentēšanai, ir liecības par rakstu izmantošanu tradicionālās medicīnas, kalendāru un citu vajadzību apmierināšanai izmantošanu sadzīvē:

 Jūlija Ozoliņa (1875–1962) un viņas māte Liene Voits (1832–1924) izmantoja baltu dziju un krāsainus mezglus tautasdziesmu pierakstīšanai un kalendāra veidošanai sākot no Miķeļdienas, lai atzīmētu svarīgākās gada dienas;
 Pauls Stradiņš stāstīja, ka ielūgumi kaimiņiem uz kristībām bija mezglu rakstu veidā, pēc kādas pacientes teiktā;
 Aptuveni septiņdesmitgadīgā vecmāte Grencene no Kuldīgas 1935. gadā pielietoja mezglu rakstus, lai pierakstītu sava darba rezultātus, veidojot 10–15 cm diametrā biezu kamolu no pelēkas vilnas, pēc viņas domām, papīram neesot ērtam;
 Smiltenes apkārtnē ticēja, ka reimatismu (dzirksti, džerksti) varēja izārstēt skaitot no 27 atpakaļ ar 27 mezgliem sarkanā dzijā;
 Vārmes ciemā kārpu ārstēšanu pastiprināja iesienot tik mezglu dzijā, cik kārpu bija, tad pārmetot virkni atmuguriski pāri plecam;
 Košraga ciema lībiete Hermīne Zīberte (1890–?) stāstīja par viņas mātes lielo sarkanās dzijas mezglu rakstu kalendāru, kurā katra gada diena bija bija atzīmēta ar mezglu un svētki – ar atsevišķiem pavedieniem, piesietiem pie mezgliem.

Rakstu veidi 
Garīdznieks un teologs Edgars Jundzis (1907–1986) ir izpētījis trīs mezglu rakstu veidus no Lietuvas pilsētā Vismanti (Vismantai) dzīvojošo latviešu atmiņām un apkopojis sekojošos trīs mezglu rakstu veidus.

Rakstu veidošanu var apzīmēt ar "!" jeb pirmā pavediena cilpas veidošanu ap otro un "¡" – otrā pavediena apvīšana ap pirmo, kā arī – Krauksta raksta gadījumā – "." jeb vienkāršu mezglu. Tie ir norādīti tabulu pirmajās satura šūnu rindās, savukārt otrajās rindās ir attēloti šo rakstu alternatīvās rakstības veids, ko varēja izmantot rakstībai grebjot vai veidojot dažādus tekstilizstrādājumus.

Burti "H" un "F" nav atrodami nevienā tabulā, tā kā tie tika ieviesti latviešu alfabētā tikai vēlāk, kopā ar svešvārdu un aizguvumu ieviešanu valodā. To vietā var izmantot burtu "P" ērtības labad, pielietojot rakstu alfabētus mūsdienās.

Debeikas rakstība 

Senākajam no zināmajiem rakstiem, Debeikas rakstu veidošanai ir nepieciešami divi krāsu pavedieni. Raksts ir ieguvis savu nosaukumu pēc mākslinieka un etnogrāfa Jāņa Krauksta (1896–?) un literatūrzinātnes speciālista Līgotņu Jēkaba (1874–1942) darbības Lietuvā, kur 1920.–30. gados viņi apceļoja latviešu kopienas Lietuvā, iepazīstot – aptuveni – astoņdesmitgadīgā Burbas, septiņdesmitgadīgā Mikusa Briņķa (1863–1923) un sešdesmitgadīgā Debeikas stāstus. Visu triju īpašumā bija saglabājušies koka kubli piepildīti ar mezglu rakstu kamoliem.

Briņķa rakstība 

1960. gados latviešu etnogrāfs, folklorists un novadpētnieks Jānis Briņķis (1912–1987) no Vismantiem aizsūtīja dažus rakstu kamolus uz Rīgu, kur Grāvītis tos pieņēma. Pēc 20 gadiem ģeologs un folklorists Viktors Grāvītis un Aleksandrs Milovskis apciemoja Briņķi un dokumentēja attēlā 7 m garās melnoranžās virknes ar vairākiem sānu pavedieniem atpīšanu. Tās saturs nav zināms, bet šie divi kamoli tika nodoti filoloģes Aijas Celmas aizgādībā.

Krauksta rakstība 

Krauksta raksts ir vienīgais zināmais rakstu alfabēts, kas tiek izmantots mezglu rakstiem ar vienu pavedienu, izmantojot mezglus un brīvas cilpas. Šis raksts ir nosaukts par godu māksliniekam un etnogrāfam Jānim Kraukstam.

Pasaulē 

Līdzīgu tehniku liecības ir atrodamas arī citviet pasaulē, kā, piemēram, Inku impērijas quipu.

Atsauces

Ārējās saites 

 1987. gada žurnāla "Вокруг Света" raksts par mezglu rakstiem (krievu valodā)

Rakstības
Tradīcijas
Mezglu raksti ir tradicionāls latviešu rakstības veids ar vienu vai divu dažādu krāsu dzijas pavedienu secīgu siešanu mezglos , lai galvenokārt pierakstītu tautasdziesmu vārdus . Rakstu zīmju sistēma tika veidota no mezglu , cilpu un to kombināciju veidiem , katram salikumam vai atsevišķam mezglam apzīmējot burtu . Izveidotās virknes sākums tika piesiets pie mietiņa , tādēļ , lai izlasītu saturu , kamols bija jāattin pilnībā . Vēsture Tautasdziesmas Tautasdziesmās ne reti ir pieminēti tādi jēdzieni kā " dziesmu kamols " , " vācele " , " pūrs " un " mezglu raksti " , tomēr to izmantošanu dziesmu rindās bieži uztver pārnestā nozīmē , kas , visticamāk , nebūt nebija tik simbolisks darbību apraksts . Man māmiņa iemācija Dziju siet cilpiņās ; Mīļus vārdus , skaistas dziesmas Satīt vienā kamolā . Atslēdziņa nolūzuse Manam dziesmu pūriņam ; Lai dziesmiņas pataupās Līdz Jānīša vakaram . Jānītim vara taure , Manim dziesmu vācelīte ; Jānīts pūta vara tauri , Es dziesmiņu nodziedāju . Mezglu rakstu pielietojums Neskaitot mezglu rakstu lietojumu tautasdziesmu un dzīvesstāstu dokumentēšanai , ir liecības par rakstu izmantošanu tradicionālās medicīnas , kalendāru un citu vajadzību apmierināšanai izmantošanu sadzīvē : Jūlija Ozoliņa1962 ) un viņas māte Liene Voits1924 ) izmantoja baltu dziju un krāsainus mezglus tautasdziesmu pierakstīšanai un kalendāra veidošanai sākot no Miķeļdienas , lai atzīmētu svarīgākās gada dienas ; Pauls Stradiņš stāstīja , ka ielūgumi kaimiņiem uz kristībām bija mezglu rakstu veidā , pēc kādas pacientes teiktā ; Aptuveni septiņdesmitgadīgā vecmāte Grencene no Kuldīgas gadā pielietoja mezglu rakstus , lai pierakstītu sava darba rezultātus , veidojot15 cm diametrā biezu kamolu no pelēkas vilnas , pēc viņas domām , papīram neesot ērtam ; Smiltenes apkārtnē ticēja , ka reimatismu ( dzirksti , džerksti ) varēja izārstēt skaitot noatpakaļ armezgliem sarkanā dzijā ; Vārmes ciemā kārpu ārstēšanu pastiprināja iesienot tik mezglu dzijā , cik kārpu bija , tad pārmetot virkni atmuguriski pāri plecam ; Košraga ciema lībiete Hermīne Zīberte ? ) stāstīja par viņas mātes lielo sarkanās dzijas mezglu rakstu kalendāru , kurā katra gada diena bija bija atzīmēta ar mezglu un svētki – ar atsevišķiem pavedieniem , piesietiem pie mezgliem . Rakstu veidi Garīdznieks un teologs Edgars Jundzis1986 ) ir izpētījis trīs mezglu rakstu veidus no Lietuvas pilsētā Vismanti ( Vismantai ) dzīvojošo latviešu atmiņām un apkopojis sekojošos trīs mezglu rakstu veidus . Rakstu veidošanu var apzīmēt ar " ! " jeb pirmā pavediena cilpas veidošanu ap otro un " ¡ " – otrā pavediena apvīšana ap pirmo , kā arī – Krauksta raksta gadījumā – " . " jeb vienkāršu mezglu . Tie ir norādīti tabulu pirmajās satura šūnu rindās , savukārt otrajās rindās ir attēloti šo rakstu alternatīvās rakstības veids , ko varēja izmantot rakstībai grebjot vai veidojot dažādus tekstilizstrādājumus . Burti " H " un " F " nav atrodami nevienā tabulā , tā kā tie tika ieviesti latviešu alfabētā tikai vēlāk , kopā ar svešvārdu un aizguvumu ieviešanu valodā . To vietā var izmantot burtu " P " ērtības labad , pielietojot rakstu alfabētus mūsdienās . Debeikas rakstība Senākajam no zināmajiem rakstiem , Debeikas rakstu veidošanai ir nepieciešami divi krāsu pavedieni . Raksts ir ieguvis savu nosaukumu pēc mākslinieka un etnogrāfa Jāņa Krauksta ? ) un literatūrzinātnes speciālista Līgotņu Jēkaba1942 ) darbības Lietuvā , kur – 30. gados viņi apceļoja latviešu kopienas Lietuvā , iepazīstot – aptuveni – astoņdesmitgadīgā Burbas , septiņdesmitgadīgā Mikusa Briņķa1923 ) un sešdesmitgadīgā Debeikas stāstus . Visu triju īpašumā bija saglabājušies koka kubli piepildīti ar mezglu rakstu kamoliem . Briņķa rakstība 1960. gados latviešu etnogrāfs , folklorists un novadpētnieks Jānis Briņķis1987 ) no Vismantiem aizsūtīja dažus rakstu kamolus uz Rīgu , kur Grāvītis tos pieņēma . Pēcgadiem ģeologs un folklorists Viktors Grāvītis un Aleksandrs Milovskis apciemoja Briņķi un dokumentēja attēlām garās melnoranžās virknes ar vairākiem sānu pavedieniem atpīšanu . Tās saturs nav zināms , bet šie divi kamoli tika nodoti filoloģes Aijas Celmas aizgādībā . Krauksta rakstība Krauksta raksts ir vienīgais zināmais rakstu alfabēts , kas tiek izmantots mezglu rakstiem ar vienu pavedienu , izmantojot mezglus un brīvas cilpas . Šis raksts ir nosaukts par godu māksliniekam un etnogrāfam Jānim Kraukstam . Pasaulē Līdzīgu tehniku liecības ir atrodamas arī citviet pasaulē , kā , piemēram , Inku impērijas quipu . Atsauces Ārējās saites gada žurnāla " Вокруг Света " raksts par mezglu rakstiem ( krievu valodā ) Rakstības Tradīcijas