Biblioteca Marciana
Biblioteca Nazionale Marciana (în română: Biblioteca Națională a Sf. Marcu) este o bibliotecă publică găzduită de o clădire renascentistă din Veneția, nordul Italiei; ea este una dintre cele mai vechi depozite publice de manuscrise din țară, deținând una dintre cele mai mari colecții de texte clasice din lume. Biblioteca este numită după Sfântul Marcu, patronul spiritual al Veneției. Nu trebuie confundată cu Arhiva de Stat a Republicii Venețiene, care se află într-o altă parte a orașului.

Istoric
Biblioteca a fost dotată cu o clădire proiectată de Jacopo Sansovino. Primele șaisprezece arcade ale sale au fost construite în perioada 1537-1553, realizarea frescelor și al altor decorațiuni continuând până în 1560. Sansovino a murit în 1570, dar în 1588, Vincenzo Scamozzi a întreprins construirea altor cinci arcade, tot după proiectul lui Sansovino, aducând clădirea până la Molo sau dig, lângă clădirea lui Sansovino pentru monetăria venețiană, Zecca. Unul dintre primii bibliotecari, din 1530, a fost Pietro Bembo. Cu toate acestea, fondul de carte al bibliotecii a început să fie colectat înainte de construcția clădirii. De exemplu, baza colecțiilor din bibliotecă a fost donația făcută Serenissimei a colecției de manuscrise adunate de umanistul, savantul, patronul și colecționarul bizantin, cardinalul Bessarion; el și-a donat propria colecție la 31 mai 1468: circa 750 de manuscrise în limbile latină și greacă, la care a adăugat încă 250 de manuscrise și unele cărți tipărite (incunabule), constituind prima bibliotecă "publică" deschisă oamenilor de știință din Veneția. (În 1362 biblioteca lui Petrarca a fost donată orașului Veneția, dar această colecție de manuscrise, cărți vechi și scrisori personale a fost pierdută sau dispersată).

Ca și British Library sau Biblioteca Congresului în vremurile din urmă, Biblioteca Marciana a profitat de o lege din 1603 care cerea ca o copie din toate cărțile tipărite la Veneția să fie depusă în Marciana, prima lege de acest fel. Fondurile de carte de la Marciana au fost îmbogățite prin transferul la sfârșitul secolului al XVIII-lea al colecțiilor acumulate în mai multe mănăstiri, cum ar fi Sf. Giovanni și Paolo din Veneția și S. Giovanni di Verdara din Padova.

Colecția a fost îmbogățită prin donații mari realizate din când în când:
1589: Melchiorre Guilandino de Marienburg (2.200 de cărți tipărite);
1595: Jacopo Contarini da S. Samuele, amânată până la stingerea urmașilor pe linie masculină a familiei Contarini, în 1713 (175 de manuscrise și 1.500 de cărți tipărite);
1619: Girolamo Fabrici d'Acquapendente (13 volume cu ilustrații anatomice colorate de mână);
1624: Giacomo Gallicio (20 de manuscrise grecești);
1734: Gian Battista Recanati (216 manuscrise, printre care codicele Casei de Gonzaga);
1792: Tommaso Giuseppe Farsetti (350 de manuscrise și cărți tipărite);
1794: Amedeo Svajer (peste 340 de manuscrise printre care și testamentul lui Marco Polo);
1797: Jacopo Nani (peste 1.000 de manuscrise, în special în greacă și în alte limbi orientale).

Odată cu căderea Republicii Venețiene în 1797, Biblioteca Marciana a fost îmbogățită prin transferul de manuscrise și cărți din clădirile cu scop religios care au fost desființate sub regimul lui Napoleon I. În 1811 biblioteca a fost mutată în încăperile mai spațioase din Palatul Dogilor, unde au fost aduse și alte colecții:
1814: Girolamo Ascanio Molin (2209 de cărți fin tipărite, 3835 de stampe și 408 de desene, adăpostite în cea mai mare parte în Museo Correr;
1843: Girolamo Contarini (906 manuscrise și 4000 de cărți tipărite);
1852: Giovanni Rossi (470 de manuscrise și o colecție de opere venețiene). 

În 1904 colecția a fost mutată în clădirea Zecca (construită tot după planurile lui Sansovino în perioada 1537-1547 ca monetărie). Biblioteca s-a extins de atunci iarăși în spațiile sale originale adiacente și chiar în secțiuni ale Procuratie Nuove din Piața San Marco.

Astăzi, în afară de circa un milion de cărți tipărite, Biblioteca Marciana conține aproximativ 13.000 de manuscrise, 2.883 de incunabule și 24.055 de lucrări tipărite între 1500 și 1600. Există multe anluminuri. Printre comorile de neînlocuit sunt zeci de partituri de operă de Francesco Cavalli și sonate de Domenico Scarlatti.

Manuscrise 

 Codex Nanianus
 Codex Cumanicus
 Uncial 0243
 Minuscule 205
 Minuscule 206
 Minuscule 207
 Minuscule 208
 Minuscule 209
 Minuscule 210
 Minuscule 211
 Minuscule 212
 Minuscule 213
 Minuscule 214
 Minuscule 215
 Minuscule 217
 Minuscule 354
 Minuscule 355
 Minuscule 357
 Minuscule 405
 Minuscule 406
 Minuscule 407
 Minuscule 408
 Minuscule 409
 Minuscule 410
 Minuscule 411
 Minuscule 412
 Minuscule 413
 Minuscule 414
 Minuscule 415
 Minuscule 416
 Minuscule 417
 Minuscule 418
 Minuscule 419
 Minuscule 599
 Minuscule 891
 Minuscule 893
 Lecționarul 107
 Lecționarul 108
 Lecționarul 109
 Lecționarul 110
 Lecționarul 139
 Lecționarul 140
 Lecționarul 141
 Lecționarul 142
 Lecționarul 264
 Lecționarul 265
 Lecționarul 266
 Lecționarul 267
 Lecționarul 268
 Lecționarul 269
 Marcianus CCXXVIII

Referințe

Legături externe 

 
 Site oficial

Palate din Veneția
Biblioteci din Italia
Biblioteca Nazionale Marciana ( în română : Biblioteca Națională a Sf. Marcu ) este o bibliotecă publică găzduită de o clădire renascentistă din Veneția , nordul Italiei ; ea este una dintre cele mai vechi depozite publice de manuscrise din țară , deținând una dintre cele mai mari colecții de texte clasice din lume . Biblioteca este numită după Sfântul Marcu , patronul spiritual al Veneției . Nu trebuie confundată cu Arhiva de Stat a Republicii Venețiene , care se află într- o altă parte a orașului . Istoric Biblioteca a fost dotată cu o clădire proiectată de Jacopo Sansovino . Primele șaisprezece arcade ale sale au fost construite în perioada realizarea frescelor și al altor decorațiuni continuând până în Sansovino a murit în dar în Vincenzo Scamozzi a întreprins construirea altor cinci arcade , tot după proiectul lui Sansovino , aducând clădirea până la Molo sau dig , lângă clădirea lui Sansovino pentru monetăria venețiană , Zecca . Unul dintre primii bibliotecari , din a fost Pietro Bembo . Cu toate acestea , fondul de carte al bibliotecii a început să fie colectat înainte de construcția clădirii . De exemplu , baza colecțiilor din bibliotecă a fost donația făcută Serenissimei a colecției de manuscrise adunate de umanistul , savantul , patronul și colecționarul bizantin , cardinalul Bessarion ; el și- a donat propria colecție lamai circade manuscrise în limbile latină și greacă , la care a adăugat încăde manuscrise și unele cărți tipărite ( incunabule ) , constituind prima bibliotecă " publică " deschisă oamenilor de știință din Veneția . ( Înbiblioteca lui Petrarca a fost donată orașului Veneția , dar această colecție de manuscrise , cărți vechi și scrisori personale a fost pierdută sau dispersată ) . Ca și British Library sau Biblioteca Congresului în vremurile din urmă , Biblioteca Marciana a profitat de o lege dincare cerea ca o copie din toate cărțile tipărite la Veneția să fie depusă în Marciana , prima lege de acest fel . Fondurile de carte de la Marciana au fost îmbogățite prin transferul la sfârșitul secolului al XVIII -lea al colecțiilor acumulate în mai multe mănăstiri , cum ar fi Sf . Giovanni și Paolo din Veneția și S. Giovanni di Verdara din Padova . Colecția a fost îmbogățită prin donații mari realizate din când în când : 1589 : Melchiorre Guilandino de Marienburg200 de cărți tipărite ) ; 1595 : Jacopo Contarini da S. Samuele , amânată până la stingerea urmașilor pe linie masculină a familiei Contarini , în( 175 de manuscrise și500 de cărți tipărite ) ; 1619 : Girolamo Fabrici d'Acquapendentevolume cu ilustrații anatomice colorate de mână ) ; 1624 : Giacomo Galliciode manuscrise grecești ) ; 1734 : Gian Battista Recanatimanuscrise , printre care codicele Casei de Gonzaga ) ; 1792 : Tommaso Giuseppe Farsettide manuscrise și cărți tipărite ) ; 1794 : Amedeo Svajer ( pestede manuscrise printre care și testamentul lui Marco Polo ) ; 1797 : Jacopo Nani ( peste000 de manuscrise , în special în greacă și în alte limbi orientale ) . Odată cu căderea Republicii Venețiene în Biblioteca Marciana a fost îmbogățită prin transferul de manuscrise și cărți din clădirile cu scop religios care au fost desființate sub regimul lui Napoleon I . Înbiblioteca a fost mutată în încăperile mai spațioase din Palatul Dogilor , unde au fost aduse și alte colecții : 1814 : Girolamo Ascanio Molinde cărți fin tipărite,de stampe șide desene , adăpostite în cea mai mare parte în Museo Correr ; 1843 : Girolamo Contarinimanuscrise șide cărți tipărite ) ; 1852 : Giovanni Rosside manuscrise și o colecție de opere venețiene ) . Încolecția a fost mutată în clădirea Zecca ( construită tot după planurile lui Sansovino în perioadaca monetărie ) . Biblioteca s- a extins de atunci iarăși în spațiile sale originale adiacente și chiar în secțiuni ale Procuratie Nuove din Piața San Marco . Astăzi , în afară de circa un milion de cărți tipărite , Biblioteca Marciana conține aproximativ000 de manuscrise,883 de incunabule și055 de lucrări tipărite întreși Există multe anluminuri . Printre comorile de neînlocuit sunt zeci de partituri de operă de Francesco Cavalli și sonate de Domenico Scarlatti . Manuscrise Codex Nanianus Codex Cumanicus Uncial Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Minuscule Lecționarul Lecționarul Lecționarul Lecționarul Lecționarul Lecționarul Lecționarul Lecționarul Lecționarul Lecționarul Lecționarul Lecționarul Lecționarul Lecționarul Marcianus CCXXVIII Referințe Legături externe Site oficial Palate din Veneția Biblioteci din Italia