Microplastic
Microplasticele sunt particule mici de plastic prezente în mediul înconjurător care au devenit o problemă majoră în special pentru mediul marin. Termenul  „microplastic”  a  început  să  fie  utilizat  după  descoperirea  și  recunoașterea amenințării  pe  care  o  constituie  fragmentele  de  plastic  asupra  mediului  înconjurător.  Descrierea inexactă a creat confuzie cu privire la dimensiunea reală a problemei cauzate de microplastice. Recent, acest termen a fost definit de mai mulți cercetători, în mod corespunzător. Atelierul Internațional de Cercetare privind apariția, efectele și evoluția microplasticelor, din septembrie 2008,  definește microplasticele  ca  fiind  particule  de  plastic  mai  mici  de  5  mm.  Definiția  nu include dimensiunea inferioară a microplasticelor, dar se presupune că variază între 5 mm și 333 μm,  aceasta  provenind  de  la  dimensiunea  ochiurilor  plaselor  neuston,  care  în  general,  sunt utilizate pentru prelevarea probelor.
Un studiu efectuat de niște cercetători de la Philosophical Transactions of the Royal Society, clasifică deșeurile din plastic în trei categorii: macroplastice (< 20 mm), mezoplastice (2 -  20 mm), și microplastice (>2 mm).  Alți cercetători au definit microplasticele ca fiind  particule greu vizibile care trec printr-o sită de 500 μm dar sunt reținute de o sită de 67 μm (cu diametrul de ~0.06  – 0.5 mm).

Clasificarea microplasticelor

Microplasticele primare sunt materialele  plastice  fabricate  să  fie  de  dimensiuni  microscopice.  Aceste  materiale  sunt  utilizate  de  obicei  pentru  fabricarea  produselor cosmetice, fiind raportate și cazuri în care au fost folosite în industria farmaceutică.  Microplasticele  primare  utilizate  în  produse  cosmetice  pentru  curățarea  tenului  sau  a mâinilor au înlocuit ingredientele naturale utilizate în mod tradițional, precum migdalele, fulgii de  ovăz  sau  piatra  ponce.  De  la brevetarea  microplasticelor  ca  ingrediente  pentru  produse cosmetice,  din  anul  1980  până  în  prezent,  utilizarea  acestora  a  crescut  în  mod  dramatic.  Microplasticele primare  sunt  de asemenea  utilizate  în  tehnologia  de  sablare  cu  aer.  Aceasta  implică  materiale plastice  precum  melamina  sau  microparticule  de  poliester,  utilizate  pentru  curățarea  diverselor utilaje, a motoarelor și bărcilor de rugină sau vopsele. Acestea sunt utlilizate în mod repetat până când dimensiunea lor se micșorează și puterea lor de tăiere se pierde, de multe ori ajungând să fie contaminate cu metale grele (cadmiu, plumb, crom).

Microplasticele  secundare sunt  fragmente  mici  provenite  din  descompunerea  deșeurilor plastice  atât  în  mediul  marin  cât  și  în  cel  terestru.  De-a  lungul  timpului,  sub  acțiunea  unor procese mecanice,  fizice,  chimie  și  biologice,  se  reduce  integritatea  structurală  a  deșeurilor  din  material plastic,  având  loc  defragmentarea  acestora.  Microplasticele  pot  fi  degradate  în  continuare, ajungând la dimensiuni nanometrice, deși, cea  mai mică microparticulă de plastic identificată în mediul  marin  a  avut  diametrul  de  1,6  μm.

Surse de poluare cu microplastic

Agenția  pentru  Protecția  Mediului  a Statelor Unite a declarat într-un raport din anul 1992 că sursa principală de materiale plastice în mediul marin o reprezintă pierderile din timpul fabricării și transportului, sau, în unele cazuri, înainte de atingerea stadiului de fabricație. Studii recente arată faptul că cele mai multe microparticule  din  material  plastic  identificate  în  mediul  marin sunt rezultatul procesului de fragmentare și de descompunere a deșeurilor din materiale plastice. 
Deșeurile plastice provenite din surse terestre constituie 80% din deșeurile de acest gen, prezente în mediul marin. Astfel de materiale plastice includ microplasticele primare utilizate în produsele cosmetice și în tehnologia  de sablare uscată cu jet de aer. Aceste tipuri de plastic au un potențial mare de a ajunge în mediul marin prin râuri, și prin intermediul sistemelor de canalizare.
Calamitățile naturale, precum inundațiile sau uraganele pot accelera trasportul deșeurilor terestre în mediul marin. Un studiu realizat în California a arătat faptul că în urma unei furtuni, transportul  de  materiale  plastice  a  crescut  de  la  10 microplastice/m3,  la  60  microplastice/m3. Lucrarea a arătat cum deșeurile au fost transportate și depuse la distanțe mult mai mari de gura râului,  decât  de  obicei.  Un  studiu  similar  efectuat  în  apropiere  de  coasta  de  sud  a  Californiei demonstrează creșterea  numărului de microplastice de la 1 buc/m 3, la 18 buc/m3 în urma unei furtuni.
Turismul,  pescuitul  comercial  și  de  agrement,  navele,  și  industriile  marine  precum acvacultura  și  platformele  petroliere  pot  fi  surse  directe  de  poluare  a  mediului  marin  cu microplastice și prezintă un risc atât pentru floră cât și pentru fauna marină. În urma activităților turistice  și  de  agrement,  rămâne  o  gamă  largă  de  materiale  plastice,  acestea  fiind  aruncate  pe plajă  sau  în  stațiunile  de  coastă.  Uneltele  de  pescuit  aruncate  sau  pierdute,  precum firele monofilament sau plasele de nylon sunt cel mai des întâlnite materiale plastice, constituind o sursă de poluare marină.
Transporturile navale au  avut  o  contribuție  semnificativă  la  poluarea  marină. Unele statistici indică faptul că în anii 1970, flota de pescuit comercial la nivel mondial a aruncat peste  23.000  de  tone  de  deșeuri  din  plastic  în  mediul  marin.  În  1988,  un  acord  internațional (MARPOL 73/78, Anexa V) a fost implementat, și interzicea aruncarea deșeurilor provenite de la  nave,  în  mediul  marin.  Cu  toate  acestea,  din  cauza  neaplicării  acestui  acord,  transportul maritim  rămâne  o  sursă  dominantă  de  poluare  cu  plastic,  contribuind  cu  aproximativ  6,5 milioane de tone de plastic la începutul anilor 1990.
Industria plasticului, industrie care  folosește  granule și rășini din plastic sintetic. Doar în Statele  Unite, producția a crescut  de  la  2,9  milioane  de  granule  în  1960,  la  21.7  milioane  în  1987.  Prin  deversarea accidentală în timpul transportului, atât pe uscat cât și pe mare, utilizarea necorespunzătoare ca ambalaje  și  prin  scoaterea  din  fabricile  de  prelucrare,  aceste  materii  prime  pot  intra  în ecosistemele acvatice. În urma unui studiu efectuat de KIMO Suedia, s-au descoperit concentrații de  microplastice  de  150  –  2.400  buc/m3,  iar  într-un  port  aflat  în  apropierea  unei  unități  de producție a plasticului, concentrația a fost de 102,000 buc/m3.
Spălarea rufelor. Conform unui studiu efectuat, apa uzată rezultată în urma spălării unor pături din material sintetic, a unor cămăși și a unor articole din lână, conținea mai mult de 100 de fibre/l. Lâna a produs cu aproximativ 180% mai multe fibre decât păturile sau cămășile. În medie, mai mult de 1900  de  microfibre  de  plastic  pot  fi  eliberate  de  un  material  sintetic  în  timpul  unui  ciclu  de spălare.
Produsele  cosmetice,  care  în  ultimii  ani  au  înlocuit  ingredientele  exfoliante  naturale precum piatra ponce, fulgii de ovăz, sau cojile de nuci, cu microplastice, constituie o altă sursă de  poluare  a  mediului  marin.  Majoritatea  soluțiilor  de  curățare  a  tenului conțin  polietilenă  ca  și  ingredient  descris  ca  ”micromărgele”  sau ”microexfolianți”.  Odată folosiți pentru spălarea feței sau a mâinilor, microplasticele ajung în sistemele de canalizare, dar din cauza dimensiunilor  mici, nu sunt reținute de grătarele de separare a deșeurilor din cadrul stațiilor de epurare, și ajung în râuri, de unde se varsă în mări și în oceane.

Impactul poluării cu microplastice
Materialele plastice constituie între 60  –  80% din deșeurile prezente în mediul marin, și 90% din deșeurile care plutesc pe mări și oceane. Deșeurile din plastic prezente în mediul marin reprezintă o amenințare atât pentru mediu, cât și pentru fauna marină, fiind înghițite de vițuitoarele din mediul marin. Statisticile arată că cel 
puțin  267  de  specii  din  întreaga  lume  sunt  afectate  de  această  problemă,  incluzând  44%  din păsări, 43% din mamifere, 86% din țestoase precum și diferite specii de pești.
Deșeurile  din  plastic  au  un  impact  negativ  asupra  sănătății  ecosistemelor  marine,  acest lucru  fiind  dovedit  de  numărul  tot  mai  mare  de  specii  marine  afectate.  Aceste  fragmente  din material plastic, descompuse în microparticule aflate în suspensie în coloana de apă, sau depuse în sedimente, încetinesc sau împiedică transferul vertical de oxigen. Datorită  dimensiunilor  mici  și  prezenței  atât  în  ecosistemele  pelagice  cât  și  bentonice, microplasticele  pot  pătrunde  în  lanțul  trofic,  de  unde  sunt  ingerate  de  o  serie  de  viețuitoare marine, incluzând păsări marine, crustacee sau pești. Efectele ingerării microplasticelor  au  fost  identificate  și  clasificate  de  către  cercetători  în  trei  etape:  prima  este legată  de  blocarea  și  de  deteriorarea  aparatului  digestiv,  a  doua  se  referă  la  eliberarea substanțelor chimice  toxice  în  organism,  iar  a  treia  etapă  este  asimilarea  acestor  substanțe  de către organe și țesuturi.
De asemenea, ingestia microplasticelor poate  rezulta din consumul de organisme inferioare care, la rândul lor au ingerat microplastice.  Acest  lucru  favorizează  transportul  substanțelor  chimice  în  rândul faunei. Microplasticele sunt operatorii de transport al poluanților organici persistenți (POP),  sau al metalelor grele la de la organisme nevertebrate la alte nivele trofice superioare. În urma ingerării, aditivii și monomerii pot interfera cu procesele biologice importante, și pot  cauza  perturbarea  sistemului  endocrin,  pot  avea  un  impact  negativ  asupra  mobilității, reproducerii, dezvoltării, și pot provoca carcinogeneza.

Note 

Deșeuri
Probleme ecologice
Microplasticele sunt particule mici de plastic prezente în mediul înconjurător care au devenit o problemă majoră în special pentru mediul marin . Termenul „ microplastic ” a început să fie utilizat după descoperirea și recunoașterea amenințării pe care o constituie fragmentele de plastic asupra mediului înconjurător . Descrierea inexactă a creat confuzie cu privire la dimensiunea reală a problemei cauzate de microplastice . Recent , acest termen a fost definit de mai mulți cercetători , în mod corespunzător . Atelierul Internațional de Cercetare privind apariția , efectele și evoluția microplasticelor , din septembrie definește microplasticele ca fiind particule de plastic mai mici de mm . Definiția nu include dimensiunea inferioară a microplasticelor , dar se presupune că variază întremm șiμm , aceasta provenind de la dimensiunea ochiurilor plaselor neuston , care în general , sunt utilizate pentru prelevarea probelor . Un studiu efectuat de niște cercetători de la Philosophical Transactions of the Royal Society , clasifică deșeurile din plastic în trei categorii : macroplastice ( <mm ) , mezoplastice- mm ) , și microplastice ( >2 mm ) . Alți cercetători au definit microplasticele ca fiind particule greu vizibile care trec printr- o sită deμm dar sunt reținute de o sită deμm ( cu diametrul de06 –5 mm ) . Clasificarea microplasticelor Microplasticele primare sunt materialele plastice fabricate să fie de dimensiuni microscopice . Aceste materiale sunt utilizate de obicei pentru fabricarea produselor cosmetice , fiind raportate și cazuri în care au fost folosite în industria farmaceutică . Microplasticele primare utilizate în produse cosmetice pentru curățarea tenului sau a mâinilor au înlocuit ingredientele naturale utilizate în mod tradițional , precum migdalele , fulgii de ovăz sau piatra ponce . De la brevetarea microplasticelor ca ingrediente pentru produse cosmetice , din anul până în prezent , utilizarea acestora a crescut în mod dramatic . Microplasticele primare sunt de asemenea utilizate în tehnologia de sablare cu aer . Aceasta implică materiale plastice precum melamina sau microparticule de poliester , utilizate pentru curățarea diverselor utilaje , a motoarelor și bărcilor de rugină sau vopsele . Acestea sunt utlilizate în mod repetat până când dimensiunea lor se micșorează și puterea lor de tăiere se pierde , de multe ori ajungând să fie contaminate cu metale grele ( cadmiu , plumb , crom ) . Microplasticele secundare sunt fragmente mici provenite din descompunerea deșeurilor plastice atât în mediul marin cât și în cel terestru . De-a lungul timpului , sub acțiunea unor procese mecanice , fizice , chimie și biologice , se reduce integritatea structurală a deșeurilor din material plastic , având loc defragmentarea acestora . Microplasticele pot fi degradate în continuare , ajungând la dimensiuni nanometrice , deși , cea mai mică microparticulă de plastic identificată în mediul marin a avut diametrul de 6 μm . Surse de poluare cu microplastic Agenția pentru Protecția Mediului a Statelor Unite a declarat într- un raport din anulcă sursa principală de materiale plastice în mediul marin o reprezintă pierderile din timpul fabricării și transportului , sau , în unele cazuri , înainte de atingerea stadiului de fabricație . Studii recente arată faptul că cele mai multe microparticule din material plastic identificate în mediul marin sunt rezultatul procesului de fragmentare și de descompunere a deșeurilor din materiale plastice . Deșeurile plastice provenite din surse terestre constituie din deșeurile de acest gen , prezente în mediul marin . Astfel de materiale plastice includ microplasticele primare utilizate în produsele cosmetice și în tehnologia de sablare uscată cu jet de aer . Aceste tipuri de plastic au un potențial mare de a ajunge în mediul marin prin râuri , și prin intermediul sistemelor de canalizare . Calamitățile naturale , precum inundațiile sau uraganele pot accelera trasportul deșeurilor terestre în mediul marin . Un studiu realizat în California a arătat faptul că în urma unei furtuni , transportul de materiale plastice a crescut de la microplastice/m3 , la microplastice/m3 . Lucrarea a arătat cum deșeurile au fost transportate și depuse la distanțe mult mai mari de gura râului , decât de obicei . Un studiu similar efectuat în apropiere de coasta de sud a Californiei demonstrează creșterea numărului de microplastice de labuc/m labuc/m3 în urma unei furtuni . Turismul , pescuitul comercial și de agrement , navele , și industriile marine precum acvacultura și platformele petroliere pot fi surse directe de poluare a mediului marin cu microplastice și prezintă un risc atât pentru floră cât și pentru fauna marină . În urma activităților turistice și de agrement , rămâne o gamă largă de materiale plastice , acestea fiind aruncate pe plajă sau în stațiunile de coastă . Uneltele de pescuit aruncate sau pierdute , precum firele monofilament sau plasele de nylon sunt cel mai des întâlnite materiale plastice , constituind o sursă de poluare marină . Transporturile navale au avut o contribuție semnificativă la poluarea marină . Unele statistici indică faptul că în anii flota de pescuit comercial la nivel mondial a aruncat peste 000 de tone de deșeuri din plastic în mediul marin . În un acord internațional ( MARPOL78 , Anexa V ) a fost implementat , și interzicea aruncarea deșeurilor provenite de la nave , în mediul marin . Cu toate acestea , din cauza neaplicării acestui acord , transportul maritim rămâne o sursă dominantă de poluare cu plastic , contribuind cu aproximativ 5 milioane de tone de plastic la începutul anilor Industria plasticului , industrie care folosește granule și rășini din plastic sintetic . Doar în Statele Unite , producția a crescut de la 9 milioane de granule în la 7 milioane în Prin deversarea accidentală în timpul transportului , atât pe uscat cât și pe mare , utilizarea necorespunzătoare ca ambalaje și prin scoaterea din fabricile de prelucrare , aceste materii prime pot intra în ecosistemele acvatice . În urma unui studiu efectuat de KIMO Suedia , s- au descoperit concentrații de microplastice de – 400 buc/m3 , iar într- un port aflat în apropierea unei unități de producție a plasticului , concentrația a fost de000 buc/m3 . Spălarea rufelor . Conform unui studiu efectuat , apa uzată rezultată în urma spălării unor pături din material sintetic , a unor cămăși și a unor articole din lână , conținea mai mult dede fibre/l . Lâna a produs cu aproximativ mai multe fibre decât păturile sau cămășile . În medie , mai mult de de microfibre de plastic pot fi eliberate de un material sintetic în timpul unui ciclu de spălare . Produsele cosmetice , care în ultimii ani au înlocuit ingredientele exfoliante naturale precum piatra ponce , fulgii de ovăz , sau cojile de nuci , cu microplastice , constituie o altă sursă de poluare a mediului marin . Majoritatea soluțiilor de curățare a tenului conțin polietilenă ca și ingredient descris ca ”micromărgele ” sau ” microexfolianți ” . Odată folosiți pentru spălarea feței sau a mâinilor , microplasticele ajung în sistemele de canalizare , dar din cauza dimensiunilor mici , nu sunt reținute de grătarele de separare a deșeurilor din cadrul stațiilor de epurare , și ajung în râuri , de unde se varsă în mări și în oceane . Impactul poluării cu microplastice Materialele plastice constituie între – din deșeurile prezente în mediul marin , și din deșeurile care plutesc pe mări și oceane . Deșeurile din plastic prezente în mediul marin reprezintă o amenințare atât pentru mediu , cât și pentru fauna marină , fiind înghițite de vițuitoarele din mediul marin . Statisticile arată că cel puțin de specii din întreaga lume sunt afectate de această problemă , incluzând din păsări , din mamifere , din țestoase precum și diferite specii de pești . Deșeurile din plastic au un impact negativ asupra sănătății ecosistemelor marine , acest lucru fiind dovedit de numărul tot mai mare de specii marine afectate . Aceste fragmente din material plastic , descompuse în microparticule aflate în suspensie în coloana de apă , sau depuse în sedimente , încetinesc sau împiedică transferul vertical de oxigen . Datorită dimensiunilor mici și prezenței atât în ecosistemele pelagice cât și bentonice , microplasticele pot pătrunde în lanțul trofic , de unde sunt ingerate de o serie de viețuitoare marine , incluzând păsări marine , crustacee sau pești . Efectele ingerării microplasticelor au fost identificate și clasificate de către cercetători în trei etape : prima este legată de blocarea și de deteriorarea aparatului digestiv , a doua se referă la eliberarea substanțelor chimice toxice în organism , iar a treia etapă este asimilarea acestor substanțe de către organe și țesuturi . De asemenea , ingestia microplasticelor poate rezulta din consumul de organisme inferioare care , la rândul lor au ingerat microplastice . Acest lucru favorizează transportul substanțelor chimice în rândul faunei . Microplasticele sunt operatorii de transport al poluanților organici persistenți ( POP ) , sau al metalelor grele la de la organisme nevertebrate la alte nivele trofice superioare . În urma ingerării , aditivii și monomerii pot interfera cu procesele biologice importante , și pot cauza perturbarea sistemului endocrin , pot avea un impact negativ asupra mobilității , reproducerii , dezvoltării , și pot provoca carcinogeneza . Note Deșeuri Probleme ecologice