Ansamblul urban interbelic „Corso” din Timișoara
Ansamblul urban interbelic „Corso” este un ansamblu arhitectural format dintr-o parte a clădirilor din Piața Victoriei din Timișoara, ansamblu clasificat ca monument istoric cu codul LMI TM-II-a-A-06115.

Ansamblul are un stil arhitectural unitar. Cu excepția Palatului Camerei de Comerț, terminat în 1925 și având un stil eclectic, toate celelalte clădiri ale ansamblului au fost construite între 1910–1913, în stilul anilor 1900, curentul Secession. Astăzi ansamblul este principalul obiectiv turistic al Timișoarei și reprezintă orașul în conștiința turiștilor și a locuitorilor.

Descriere 
Ansamblul este format din toate clădirile din frontul de vest al Pieței Victoriei, front cunoscut sub numele de „Corso” și din Palatul Löffler și Palatul Camerei de Comerț, aflate pe frontul de est al Pieței Victoriei, front cunoscut sub numele de „Surogat”.

Închiderea zonei spre nord este făcută de palatele Weiss, Palatul Băncilor Bănățene („Pension Central”, actual Hotel Timișoara), Palatul Culturii în calitate de cap de perspectivă, fostul local „La Ancora de Aur” și clădirea „Modex”. Închiderea zonei spre sud este făcută de Catedrala Mitropolitană, în calitate de cap de perspectivă sud al pieței, iar spre sud-est de blocuri de locuințe realizate în 1963. Acestea nu fac parte din ansamblu, Palatul Culturii și catedrala fiind declarate separat monumente istorice.

Istoric 
După decizia din 1892 a defortificării orașului, în 1893 s-a întocmit de către arhitectul Lajos Ybl și inginerul șef regal Aladár Kovács-Sebestyén Planul de reglementare al orașului liber regal Timișoara () în care se prevedea constituirea unui bulevard larg, având aproximativ dimensiunile pieței actuale. Proiectele ulterioare, cum ar fi Harta orașului liber regal Timișoara și planul de extindere a orașului (), întocmit în 1912 de inginerul șef al orașului Emil Szilárd și de inginerul József Bríger, nu au modificat esențial dimensiunile pieței, ci doar detaliile. Planul prervedea trasarea unui bulevard larg, în nomenclatura epocii Ferenc József körút (), ulterior str. Regele Ferdinand, bd. 30 Decembrie, respectiv Piața Victoriei, care să asigure realizarea unei legături bune cu cartierele istorice Iosefin și Elisabetin. Bulevardul pornea de la teatru spre mijlocul distanței dintre podurile Hunyadi híd (, actual Podul Maria) și Püspök híd (, actual Podul Mihai Viteazu), care duceau spre aceste cartiere. De la capătul de sud al bulevardului, actual în fața Catedralei Mitropolitane, urmau să pornească magistralele spre podurile respective. 

Zona Porții Petrovaradinului, aflată între bastioanele Castelului și Mercy, unde urma să înceapă bulevardul, a fost demolată între 1899–1903. Forma și amenajarea bulevardului au fost definite de cele două largi trotuare de pe laturile est și vest, adiacente benzilor carosabile, dublate de liniile de tramvai. După demolare, construirea clădirilor adiacente s-a făcut în ritm rapid. Pentru prima clădire, Palatul Lloyd, s-a primit autorizația de construcție la 29 aug 1910. Cu excepția Palatului Camerei de Comerț, realizat în 1925, toate celelalte cădiri au fost ridicate până în 1913.

Frontul de vest al bulevardului, în epocă Lloyd sor (), era cunoscut în epocă, ca și acum, drept „Corso”. Toate clădirile de pe Corso sunt realizate în stilul anilor 1900 curentul Secession. Cu excepția palatelor Lloyd și Merbl tot frontul a fost proiectat de László Székely, care era arhitectul șef al orașului. Frontul de est s-a dezvoltat mai greu, înainte de Primul Război Mondial fiind clădit doar Palatul Löffler. Și acesta este în stilul anilor 1900 curentul Secession. Acest front, nefiind complet dezvoltat, era cunoscut drept „Surogat”, ca fiind un surogat al Corso.

Bulevardul, deși nu dispunea de o biserică (Catedrala Mitropolitană încă nu exista), ci doar de o instituție de artă, teatrul, a devenit imediat noul centru al orașului, surclasând Piața Unirii. A fost urmarea demilitarizării orașului și expresia emancipării burgheziei liberale.

În decursul timpului pe bulevard au fost amplasate monumente: în 1926 a fost amplasată Statuia Lupoaicei (D), în 1957 a fost construită fântâna cu pești (C),  iar în 1999 monumentul „Crucificarea” (E).

Clădiri care fac parte din ansamblu

Alte obiective din zona ansamblului

Note

Bibliografie 
 Mihai Opriș, Timișoara: Mică monografie urbanistică, București: Ed. Tehnică, 1987
  János Szekerniés, Székely László, Cluj-Napoca: Ed. Erdélyi Híradó, 2002, 
 Doina Antoniuc ș.a., Județul Timiș Monumente de For Public , Timișoara: Ed. Graphite, 2010, 
 Mihai Opriș, Mihai Botescu, Arhitectura istorică din Timișoara, Timișoara: Ed. Tempus, 2014, 
 Gabriel Székely, Enciclopedia arhitecților din Banat 1700 - 1990, Timișoara: Ed. Eurostampa, 2018, 
  Gyula Delesega, Temesvári kalauz téridőben, Timișoara: Editura Marineasa, 2003,

Legături externe 

Istoria Timișoarei
Monumente istorice din Timișoara
Ansamblul urban interbelic „ Corso” este un ansamblu arhitectural format dintr- o parte a clădirilor din Piața Victoriei din Timișoara , ansamblu clasificat ca monument istoric cu codul LMI TM-II-a-A-06115 . Ansamblul are un stil arhitectural unitar . Cu excepția Palatului Camerei de Comerț , terminat înși având un stil eclectic , toate celelalte clădiri ale ansamblului au fost construite între1913 , în stilul anilor curentul Secession . Astăzi ansamblul este principalul obiectiv turistic al Timișoarei și reprezintă orașul în conștiința turiștilor și a locuitorilor . Descriere Ansamblul este format din toate clădirile din frontul de vest al Pieței Victoriei , front cunoscut sub numele de „ Corso ” și din Palatul Löffler și Palatul Camerei de Comerț , aflate pe frontul de est al Pieței Victoriei , front cunoscut sub numele de „ Surogat ” . Închiderea zonei spre nord este făcută de palatele Weiss , Palatul Băncilor Bănățene ( „ Pension Central ” , actual Hotel Timișoara ) , Palatul Culturii în calitate de cap de perspectivă , fostul local „ La Ancora de Aur” și clădirea „ Modex ” . Închiderea zonei spre sud este făcută de Catedrala Mitropolitană , în calitate de cap de perspectivă sud al pieței , iar spre sud-est de blocuri de locuințe realizate în Acestea nu fac parte din ansamblu , Palatul Culturii și catedrala fiind declarate separat monumente istorice . Istoric După decizia dina defortificării orașului , îns- a întocmit de către arhitectul Lajos Ybl și inginerul șef regal Aladár Kovács-Sebestyén Planul de reglementare al orașului liber regal Timișoara ( ) în care se prevedea constituirea unui bulevard larg , având aproximativ dimensiunile pieței actuale . Proiectele ulterioare , cum ar fi Harta orașului liber regal Timișoara și planul de extindere a orașului ( ) , întocmit înde inginerul șef al orașului Emil Szilárd și de inginerul József Bríger , nu au modificat esențial dimensiunile pieței , ci doar detaliile . Planul prervedea trasarea unui bulevard larg , în nomenclatura epocii Ferenc József körút ( ) , ulterior str. Regele Ferdinand , bd.Decembrie , respectiv Piața Victoriei , care să asigure realizarea unei legături bune cu cartierele istorice Iosefin și Elisabetin . Bulevardul pornea de la teatru spre mijlocul distanței dintre podurile Hunyadi híd ( , actual Podul Maria ) și Püspök híd ( , actual Podul Mihai Viteazu ) , care duceau spre aceste cartiere . De la capătul de sud al bulevardului , actual în fața Catedralei Mitropolitane , urmau să pornească magistralele spre podurile respective . Zona Porții Petrovaradinului , aflată între bastioanele Castelului și Mercy , unde urma să înceapă bulevardul , a fost demolată între1903 . Forma și amenajarea bulevardului au fost definite de cele două largi trotuare de pe laturile est și vest , adiacente benzilor carosabile , dublate de liniile de tramvai . După demolare , construirea clădirilor adiacente s- a făcut în ritm rapid . Pentru prima clădire , Palatul Lloyd , s- a primit autorizația de construcție laaug Cu excepția Palatului Camerei de Comerț , realizat în toate celelalte cădiri au fost ridicate până în Frontul de vest al bulevardului , în epocă Lloyd sor ( ) , era cunoscut în epocă , ca și acum , drept „ Corso ” . Toate clădirile de pe Corso sunt realizate în stilul anilorcurentul Secession . Cu excepția palatelor Lloyd și Merbl tot frontul a fost proiectat de László Székely , care era arhitectul șef al orașului . Frontul de est s- a dezvoltat mai greu , înainte de Primul Război Mondial fiind clădit doar Palatul Löffler . Și acesta este în stilul anilorcurentul Secession . Acest front , nefiind complet dezvoltat , era cunoscut drept „ Surogat ” , ca fiind un surogat al Corso . Bulevardul , deși nu dispunea de o biserică ( Catedrala Mitropolitană încă nu exista ) , ci doar de o instituție de artă , teatrul , a devenit imediat noul centru al orașului , surclasând Piața Unirii . A fost urmarea demilitarizării orașului și expresia emancipării burgheziei liberale . În decursul timpului pe bulevard au fost amplasate monumente : îna fost amplasată Statuia Lupoaicei ( D ) , îna fost construită fântâna cu pești ( C ) , iar înmonumentul „ Crucificarea” ( E ) . Clădiri care fac parte din ansamblu Alte obiective din zona ansamblului Note Bibliografie Mihai Opriș , Timișoara : Mică monografie urbanistică , București : Ed . Tehnică , János Szekerniés , Székely László , Cluj-Napoca : Ed . Erdélyi Híradó , Doina Antoniuc ș.a. , Județul Timiș Monumente de For Public , Timișoara : Ed . Graphite , Mihai Opriș , Mihai Botescu , Arhitectura istorică din Timișoara , Timișoara : Ed . Tempus , Gabriel Székely , Enciclopedia arhitecților din Banat- Timișoara : Ed . Eurostampa , Gyula Delesega , Temesvári kalauz téridőben , Timișoara : Editura Marineasa , Legături externe Istoria Timișoarei Monumente istorice din Timișoara