Boletaceae
Boletaceae (François Fulgis Chevallier, 1828) este o mare familie de ciuperci cu global aproximativ peste 800 de specii și variații (în Europa mai mult de 200), apărând pe teritoriul european în peste 20 de genuri și făcând parte din divizia Basidiomycota în Regnul Fungi și ordinul Boletales. Acest gen include nu numai specii  comestibile de mare popularitate ca hribii, ci de asemenea soiuri otrăvitoare, ca de exemplu buretele dracului, sau ciuperci fără mare valoare pentru om, ca genul Chalciporus. 

În România, Basarabia și Bucovina de Nord se dezvoltă în păduri (și montane) de conifere și/sau de foioase, începând în  mai până toamna târziu, în noiembrie, înainte de primul ger.

Istoricul și răspândire 

Boletaceele sunt o familie de ciuperci de diversificare mai recentă (între 44 și 34 milioane de ani) din timpul perioadei geologice Eocen, în diferență cu Agaricus (între 178 și 139 milioane de ani).

Deja pe la anul 228, retorul, sofistul și gramaticul antic grec Athenaeus Naucratita (Athḗnaios Naukrátios, ), menționează bureții respectiv uscării lor, iar Cassianus Bassus, un autor de cărți privind agricultura, îi pomenește într-o colecție enciclopedică, comandată de către împăratul bizantin Constantin al VII-lea Porfirogenet la inceputul secolului al 10-lea.

Familia a fost descrisă științific pentru prima dată de botanistul și micologul francez François Fulgis Chevallier, în 1826, ca soi distinct din familia Agaricaceae. Cinci genuri au fost incluse în circumscripția lui: Boletus, Cladosporus (acum Laetiporus), Physisporus (acum Perenniporia), Polyporus, și Fistulina. Clasificările vechi ale familiei bazează în principal pe morfologie, în consecință,  aceste soiuri poartă, în primul rând, un capac convex având tuburi. Dar filogenetica a integrat mai multe genuri noi în familie.

Această familie s-a răspândit peste toate continentele (în afară de Antarctida), cele mai multe specii în zone sub-tropicale. Cea mai largă gamă de soiuri se găsesc în Statele Unite, China și Japonia. Botanistul și micologul Edred John Henry Corner (1906-1996) a descoperit cel puțin 60 de specii în Singapore.  În anul 1972, el a descris 140 de specii în Malaya și Borneo, estimând, că un asemănător număr mai așteaptă să fie găsit în Australia.

Descriere 

Speciile sunt în mod normal cărnoase, cu un picior adeseaoră bulbos, cea mai mare parte având tuburi, foarte rar lamele (probabil singurul reprezentant european: Phylloporus pelletieri sin.  Phylloporus rhodoxanthus), fiind himenofore sau organisme cu corp fructifer redus în mare măsură (Secotioidae). Tuburile se pot desprinde ușor de pălărie. Unii bureți sunt inițial acoperiți cu un văl, ale cărui rămășițe se ivesc în formă de manșetă pe tijă. 

Pulberea sporilor este, depinzând de specie, gălbuie, verde, gri-măslinie, maro-măslinie la maro violet, mai rar roză. Sporii sunt întotdeauna netezi. Multe specii se decolorează, odată tăiate, spre albastru sau verzui. Mai departe, cele mai multe  sunt în majoritate saprofite, care coabitează, fiind un simbiont micoriza (formează micorize pe rădăcinile arborilor). Unele puține trăiesc parazitar, de exemplu Pseudoboletus (Xerocomus) parasiticus pe corpurile fructifere ale Scleroderma citrinum.

Genuri din familia Boletaceae (selecție) 
Următoarea listă cuprinde  specii europene din această familie.

Imagini (specii de genurile familiei Boletaceae)

Note

Bibliografie 
 Bruno Cetto, volumele 1-4 
 Ernst Gäumann: „Vergleichende Morphologie der Pilze”, Editura Gustav Fischer, Jena 1926
 Meinhard Michael Moser: „ Röhrlinge und Blätterpilze - Kleine Kryptogamenflora Mitteleuropas” ediția a 5-ea, vol. 2, Editura Gustav Fischer, Stuttgart 1983.
 Rolf Singer: „Die Pilze Mitteleuropas”, vol. 5 și 6: „Die Röhrlinge, pârțile 1 și 2”, Editura Justus Klinkhardt, Bad Heilbrunn 1965-1967

Legături externe 
 

 
Micoriză
1828 în știință
Boletaceae ( François Fulgis Chevallier,este o mare familie de ciuperci cu global aproximativ pestede specii și variații ( în Europa mai mult de apărând pe teritoriul european în pestede genuri și făcând parte din divizia Basidiomycota în Regnul Fungi și ordinul Boletales . Acest gen include nu numai specii comestibile de mare popularitate ca hribii , ci de asemenea soiuri otrăvitoare , ca de exemplu buretele dracului , sau ciuperci fără mare valoare pentru om , ca genul Chalciporus . În România , Basarabia și Bucovina de Nord se dezvoltă în păduri ( și montane ) de conifere și/sau de foioase , începând în mai până toamna târziu , în noiembrie , înainte de primul ger . Istoricul și răspândire Boletaceele sunt o familie de ciuperci de diversificare mai recentă ( întreșimilioane de ani ) din timpul perioadei geologice Eocen , în diferență cu Agaricus ( întreșimilioane de ani ) . Deja pe la anul retorul , sofistul și gramaticul antic grec Athenaeus Naucratita ( Athḗnaios Naukrátios , ) , menționează bureții respectiv uscării lor , iar Cassianus Bassus , un autor de cărți privind agricultura , îi pomenește într- o colecție enciclopedică , comandată de către împăratul bizantin Constantin al VII -lea Porfirogenet la inceputul secolului allea . Familia a fost descrisă științific pentru prima dată de botanistul și micologul francez François Fulgis Chevallier , în ca soi distinct din familia Agaricaceae . Cinci genuri au fost incluse în circumscripția lui : Boletus , Cladosporus ( acum Laetiporus ) , Physisporus ( acum Perenniporia ) , Polyporus , și Fistulina . Clasificările vechi ale familiei bazează în principal pe morfologie , în consecință , aceste soiuri poartă , în primul rând , un capac convex având tuburi . Dar filogenetica a integrat mai multe genuri noi în familie . Această familie s- a răspândit peste toate continentele ( în afară de Antarctida ) , cele mai multe specii în zone sub-tropicale . Cea mai largă gamă de soiuri se găsesc în Statele Unite , China și Japonia . Botanistul și micologul Edred John Henry Cornera descoperit cel puținde specii în Singapore . În anul el a descrisde specii în Malaya și Borneo , estimând , că un asemănător număr mai așteaptă să fie găsit în Australia . Descriere Speciile sunt în mod normal cărnoase , cu un picior adeseaoră bulbos , cea mai mare parte având tuburi , foarte rar lamele ( probabil singurul reprezentant european : Phylloporus pelletieri sin . Phylloporus rhodoxanthus ) , fiind himenofore sau organisme cu corp fructifer redus în mare măsură ( Secotioidae ) . Tuburile se pot desprinde ușor de pălărie . Unii bureți sunt inițial acoperiți cu un văl , ale cărui rămășițe se ivesc în formă de manșetă pe tijă . Pulberea sporilor este , depinzând de specie , gălbuie , verde , gri- măslinie , maro-măslinie la maro violet , mai rar roză . Sporii sunt întotdeauna netezi . Multe specii se decolorează , odată tăiate , spre albastru sau verzui . Mai departe , cele mai multe sunt în majoritate saprofite , care coabitează , fiind un simbiont micoriza ( formează micorize pe rădăcinile arborilor ) . Unele puține trăiesc parazitar , de exemplu Pseudoboletus ( Xerocomus ) parasiticus pe corpurile fructifere ale Scleroderma citrinum . Genuri din familia Boletaceae ( selecție ) Următoarea listă cuprinde specii europene din această familie . Imagini ( specii de genurile familiei Boletaceae ) Note Bibliografie Bruno Cetto , volumele Ernst Gäumann : „ Vergleichende Morphologie der Pilze ” , Editura Gustav Fischer , Jena Meinhard Michael Moser : „ Röhrlinge und Blätterpilze - Kleine Kryptogamenflora Mitteleuropas ” ediția aea , vol . Editura Gustav Fischer , Stuttgart Rolf Singer : „ Die Pilze Mitteleuropas ” , vol.și „ Die Röhrlinge , pârțileși , Editura Justus Klinkhardt , Bad Heilbrunn Legături externe Micoriză 1828 în știință