Spliceosom
Spliceosomul este o mașinărie moleculară care se află, în general, în nucleul organismelor  eucariote. Spliceosomul este compus din complexe de  proteine și ARN specific nuclear (snRNA în limba engleză). Spliceosomul elimină  intronii din pre-ARN-ul mesager transcris.
Acest proces de maturare al ARN-ului este în general numit splicing sau  matisare.

Doar organismele  eucariote au spliceosom, iar  animalele au și un spliceosom secundar numit spliceosom minor.

Părți componente

Fiecare spliceosom este compus din cinci ARN specific nucleare (snRNA), alături de alte proteine factor. Atunci când aceste molecule ARN specifice se combină cu  proteinele factor, ele formează un complex numit snRNP.

snRNA-urile se numesc U1, U2, U4, U5 și U6 și participă în diferite procese ARN-ARN și ARN-alte proteine. Partea ARN a snRNP este bogată în  uridină (  nucleozida analoagă nucleotidei uracil).

Asamblarea canonică al spliceosomului are loc pentru fiecare pre-ARN-ul mesager. Pre-ARN-ul mesager conține secvențe specifice care sunt recunoscute și utilizate în timpul asamblării spliceosomului. Aceste secvențe includ capătul 5', punctul de ramificare, tractul polipirimidinic și capătul 3'. Spiceosomul catalizează eliminarea intronilor și lipirea exonilor.

De obicei, intronii au o secvență de nucleotide GU la capătul 5' al splicingului, și o secvență AG la capătul 3' al splicingului. 
  
Un grup mai puțin întâlnit de snRNA, U11, U12, U4atac, U6atac împreună cu U5, formează părți ale spliceosomului minor, care fac splicing unei clase rare de introni, numite tipul U12 .Spliceosomul minor este localizat în nucleu,, deși există excepții de la această degulă.

Splicingul alternativ

Splicingul alternativ (recombinarea diferiților exoni) este o sursă de diversitate genetică la organismele eucariote. Splicingul alternativ ar putea fi o explicație pentru numărul relativ mic de gene din genomul uman. De-a lungul timpului oamenii de știință credeau că există aproximativ 100.000 de gene în genomul uman , dar în prezent, datorită Proiectului Genomului Uman, se știe că există de fapt doar aproximativ 20.000 de gene. În particular, o genă a Drosophila (gena Dscam) are 38.000 de variante, datorită splicingului.

Descoperirea splicingului

În anul 1977, laboratoare lui Sharp și Roberts au descoperit că genele organismelor superioare sunt "tăiate" în diferite segmente de-a lungul unei molecule de ADN.  

Phillip Sharp și Richard J. Roberts au primit Premiul Nobel pentru Medicină și Fiziologie în 1993 pentru descopedirea intronilor și a procesului de splicing.

Referințe

Biochimie
Biologie celulară
Genetică
Spliceosomul este o mașinărie moleculară care se află , în general , în nucleul organismelor eucariote . Spliceosomul este compus din complexe de proteine și ARN specific nuclear ( snRNA în limba engleză ) . Spliceosomul elimină intronii din pre-ARN -ul mesager transcris . Acest proces de maturare al ARN -ului este în general numit splicing sau matisare . Doar organismele eucariote au spliceosom , iar animalele au și un spliceosom secundar numit spliceosom minor . Părți componente Fiecare spliceosom este compus din cinci ARN specific nucleare ( snRNA ) , alături de alte proteine factor . Atunci când aceste molecule ARN specifice se combină cu proteinele factor , ele formează un complex numit snRNP . snRNA -urile se numesc U1 , U2 , U4 , U5 și U6 și participă în diferite procese ARN-ARN și ARN-alte proteine . Partea ARN a snRNP este bogată în uridină ( nucleozida analoagă nucleotidei uracil ) . Asamblarea canonică al spliceosomului are loc pentru fiecare pre-ARN -ul mesager . Pre-ARN -ul mesager conține secvențe specifice care sunt recunoscute și utilizate în timpul asamblării spliceosomului . Aceste secvențe includ capătul , punctul de ramificare , tractul polipirimidinic și capătul . Spiceosomul catalizează eliminarea intronilor și lipirea exonilor . De obicei , intronii au o secvență de nucleotide GU la capătul al splicingului , și o secvență AG la capătul al splicingului . Un grup mai puțin întâlnit de snRNA , U11 , U12 , U4atac , U6atac împreună cu U5 , formează părți ale spliceosomului minor , care fac splicing unei clase rare de introni , numite tipul U12 \ .Spliceosomul minor este localizat în nucleu , , deși există excepții de la această degulă . Splicingul alternativ Splicingul alternativ ( recombinarea diferiților exoni ) este o sursă de diversitate genetică la organismele eucariote . Splicingul alternativ ar putea fi o explicație pentru numărul relativ mic de gene din genomul uman . De-a lungul timpului oamenii de știință credeau că există aproximativ000 de gene în genomul uman , dar în prezent , datorită Proiectului Genomului Uman , se știe că există de fapt doar aproximativ000 de gene . În particular , o genă a Drosophila ( gena Dscam ) are000 de variante , datorită splicingului . Descoperirea splicingului În anul laboratoare lui Sharp și Roberts au descoperit că genele organismelor superioare sunt " tăiate " în diferite segmente de- a lungul unei molecule de ADN . Phillip Sharp și Richard J. Roberts au primit Premiul Nobel pentru Medicină și Fiziologie înpentru descopedirea intronilor și a procesului de splicing . Referințe Biochimie Biologie celulară Genetică