Al-Shafi‘i (Imam)
Abū ʿAbdullāh Muḥammad ibn Idrīs al-Shāfīʿī (Arabă: ابو عبدالله محمد بن إدريس الشافعيّ‎) a fost un jurist musulman, care a trăit între 767 — 820 (era noastră) / 150 — 204 AH (calendarul islamic). Al-Shafi’i a fost unul dintre cei patru mari Imami, a cărui moștenire juridică și învățături islamice au culminat cu întemeierea uneia dintre principalele școli de jurisprudență islamică sunită, și anume Școala (fiqh sau Madh’hab) Shafi’ită.

Școala Shafi’ită a fost predominantă înainte de perioada otomană, astăzi fiind surclasată de școala hanefită. Școala Shafi’ită este preponderentă astăzi în Indonezia, Malaezia, Filipine, Africa Orientală, și prezentă, într-o măsura mai mică în Egipt, Caucaz, Kurdistan, Asia Centrală, Yemen și Palestina.

Mormântul Imamului Al-Shafi’i se află la Cairo.

Biografie

Introducere
Biografia Imamului Al-Shafi’i este dificil de stabilit cu exactitate. Dawud al-Zahiri este considerat drept primul autor al unei astfel de biografii, însă manuscrisul său a fost pierdut. Cea mai veche biografie existentă a Imamului Al-Shafi’i îi este atribuită lui Ibn Abi Hatim al-Razi (m. 327AH/939) și conține în fapt o serie de anecdote. Prima biografie reală a Imamului a fost scrisă de Ahmad Bayhaqi (m. 458AH/1066), însă și aceasta include legende de sorginte teologică.

767 – 786: Perioada de la Al-Mansur pâna la Al-Hadi
Al-Shafi’i a aparținut clanului Banu Muttalib (Quraishy), trib înrudit cu Banu Hashim (căruia i-a aparținut și Profetul Mohammad).

Al-Shafi’i s-a născut în Gaza, lângă orașul Asqalan. În timpul copilăriei, tatăl său a murit în Siria și mama sa a decis din această cauză ca cei doi să se mute la Mecca, pe cand Al-Shafi’i avea doi ani. Rădăcinile familiei sale materne erau din Yemen, însă cea mai mare parte a familiei sale se găsea la Mecca. Al-Shafi’i se pare ca a studiat cu Muslim Ibn Khalid az-Zanji, Muftiul de la Mecca la acea perioadă.

Al-Shafi’i s-a mutat ulterior la Medina, pentru a își desăvârși studiile islamice, conform obiceiului la acea vreme. La Medina, a studiat cu faimosul Imam Malik ibn Anas.

786 – 809: Perioada lui Harun al-Rashid
După perioada petrecuta la Medina, Al-Shafi'i se pare ca a trăit la Mecca și Bagdad până în anul 814/198AH. Câțiva dintre profesorii săi de la acea vreme au fost Malik ibn Anas și Muḥammad ibn al-Ḥasan al-Shaybānī.

Al-Shafi'i a fost numit judecător în Najran în perioada lui Harun al-Rashid. Biografii săi povestesc că datorită devotamentului său pentru justiție, care uneori necesita critici adresate guvernatorului, Al-Shafi'i a atras antipatia unora din conducătorii vremii, și a fost pe nedrept acuzat că ar fi facilitat o revoltă a Alawiților. În consecință, a fost înlănțuit și adus înaintea Califului la Raqqa, în 803/187AH. Judecător șef era la acea vreme Shaybānī, iar pledoaria de apărare a acestuia, dublată de elocvența propriului discurs de apărare a lui Al-Shafi’i l-au convins pe Harun al-Rashid de nevinovăția acuzatului. Harun al-Rashid l-a autorizat pe Shaybānī sa îl stabilească pe Shafi'i la Bagdad, acolo unde Shafi’i a dezvoltat primul său madh'hab, influențat atât de învățăturile lui Imam Abu Hanifa cât și cele ale lui Imam Malik. Școala lui Al-Shafi’i de la Bagdad este cunoscută drept “al Madhab al Qadim lil Imam as Shafi’i” sau “Vechea Scoală a lui Al-Shafi’i”.

Al-Shafi’i a părăsit Bagdadul în 804/188AH, posibil datorită faptului că anumiți credincioși Hanafi i s-au plâns lui Shaybani de faptul că Shafi'i devenise oarecum critic în disputele teologice de jurisprudență Hanefită. Ca rezultat al situației anterior menționate, Shafi'i și Shaybani au participat la o dezbatere în legătură cu diferențele lor de abordare teologică, dar există încă dispute privitor la cine a prevalat în acea dezbatere. După un timp petrecut la Mecca, Shafi’i s-a reîntors la Bagdad în 810/194AH.

809 – 820: Perioada de la Al-Amin până la Al-Ma'mun
Califul Al-Ma’mun se spune ca i-ar fi oferit lui Shafi’i un post de judecător, ofertă pe care acesta a refuzat-o. În 814/198AH, Shafi'i decide să plece din Bagdad spre Egipt, deși motivele exacte ale acestei decizii sunt incerte. Abia în Egipt Al-Shafi’i pune bazele înregistrării scrise a opiniilor sale teologice. Câțiva dintre discipolii săi au fost însărcinați cu redactarea a ceea ce avea să devină mai târziu lucrările de baza ale madh’habului Shafi’it.

Moartea
Deși dispute încă mai există cu privire la cauza morții sale, una dintre biografiile Imamului Al-Shafi’i menționează faptul că acesta a murit datorită rănilor provocate în timpul unui atac realizat de un suporter al lui Maliki, pe nume Fityan. Povestea spune că Shafi'i a triumfat în argumente teologice asupra lui Fityan, care în aceste condiții a recurs la a se răzbuna. Guvernatorul Egiptului, care fusese în relații apropiate de Al-Shafi’i, a ordonat pedepsirea aspră a lui Fityan. 
Al-Shafi’i avea 54 de ani la moartea sa, care a avut loc pe data de 20 ianuarie 820/204AH în al-Fustat, Egipt, și a fost îngropat în Banū ‘Abd al-Hakam, lângă Muntele al-Muqattam. Mausoleul care adăpostește mormântul lui Al-Shafi’i a fost construit în 1212/608AH de Ayyubid Al-Kamil.

Moștenire juridică

Principii de jurisprudență Shafi'ită
Școala Shafi’ită recunoaște autoritatea a cinci surse de jurisprudență islamică. Acest madh’hab se bazează pe următoarele surse de legislație islamică:
 Coranul
 Sunna (hadithurile): [Shafi’i consideră Coranul și sunna la fel de infailibile. Sunna nu putea abroga Coranul după cum nici Coranul nu putea abroga sunna.
 Qiyas (raționamentul prin analogie): În special în situațiile în care cei abilitați erau confruntați cu o situație noua: ei trebuiau astfel să găsească un element similar cu un altul al unei situații asupra căreia se luase deja o decizie.
 Ijma’ (consensul): Acceptat dar nu privilegiat. Deși Al-Shafi’i însuși a enunțat acest principiu în termeni mai generali, gânditori ulteriori au enunțat principiul într-un mod relativ diferit de cel al imamului, și anume: singurul Ijma’ valabil fiind cel al învățaților, al celor competenți să practice ijtihadul, dintr-o anumită perioadă.
 Ijtihad (raționament independent)

Școala Shafi’ită respinge alte două surse ale Sharia, acceptate în alte madh’haburi sunite, și anume: Istihsan (deducția logică sau preferința personală a teologilor islamici) și Istislah (interesul public).

Texte principale
Lui Al-Shafi'i îi sunt atribuite mai mult de 100 de lucrări.
 Al-Risala - Textul cel mai important pentru Școala Shafi'ită este Kitab al-Risāla Fī Uṣūl al-Fiqh(sau Kitāb al-Risāla), (Comunicare, Mesaj, Scrisoare), cea mai importantă culegere a lui Al-Shafi'i. Aceasta descrie principiile principale ale jurisprudenței Shafi'ite. Al-Risala a devenit o operă importantă și pentru alte fiqh uri sunite, fiind considerată cel mai vechi text arab de teorie juridică islamică.  
 Kitab al-Umm - Textul cel mai important de fiqh Shafi'i care a supraviețuit timpului 
 Musnad ash-Shafi'i (despre hadith)

Adițional, Al-Shafi'i a fost un poet elocvent, care a compus multe poeme scurte abordând subiecte precum morala și comportamentul adecvat.

Personalități Shafi'ite marcante
 Al-Ghazali 
 Yahya ibn Sharaf al-Nawawi
 Jalaluddin Al-Suyuti
 Fakhr al-Din al-Razi
 Ibn al-Nafis
 Ibn Kathir
 Saladin
 Nizam al-Mulk
 Hakim al-Nishaburi 
 Ibn Hajar Asqalani

Note

Bibliografie
 RO  Hitti K. Phillip. Istoria arabilor (traducere: Irina Vainovski-Mihai). București: ALL. 2008
 RO  Hourani Albert. Istoria popoarelor arabe, Traducere de Irina Vainovski-Mihai, Polirom. 2010
 RO  Anghelescu Nadia. Introducere în islam. ed. Enciclopedică. 1993.
 RO  Lammens Henri. Islamul: credințe și instituții. trad. Ioana Feodorov. ed. Corint, București. 2003.
 RO  Thoraval Yves. Larousse Dictionar de Civilizatie Musulmana, ed. Univers Enciclopedic, 1997

Lectură suplimentară
 RO  Bernard Lewis. Istoria Orientului Mijlociu. De la apariția creștinismului până în prezent. Traducere: Lucian Leuștean. Polirom. 2014
 RO  Thoraval Yves. Larousse Dicționar de Civilizație Musulmană. ed. Univers Enciclopedic. 1997.
 RO  Corbin Henry. Istoria filosofiei islamice, ed. Herald, 2008

Legături externe
 RO Sitaru Laura, “Sunnitii: Ramura majoritara si “ortodoxa” a Islamului”, in Revista Institutului Diplomatic Roman, anul I, Numarul I, Semestrul I, 2006
 EN Fiqh Shafi'i

Vezi și 
 Islam
 Sunism
 Coran
 Școli juridice în islam
 Ismailiți
 Karmațienii

Islam
Teologi musulmani
Sunism
Culte
Religie
Secte islamice
Abū ʿAbdullāh Muḥammad ibn Idrīs al-Shāfīʿī ( Arabă : ابو عبدالله محمد بن إدريس الشافعيّ ‎ ) a fost un jurist musulman , care a trăit între—(era noastră ) /—AH ( calendarul islamic ) . Al-Shafi’i a fost unul dintre cei patru mari Imami , a cărui moștenire juridică și învățături islamice au culminat cu întemeierea uneia dintre principalele școli de jurisprudență islamică sunită , și anume Școala ( fiqh sau Madh’hab ) Shafi’ită . Școala Shafi’ită a fost predominantă înainte de perioada otomană , astăzi fiind surclasată de școala hanefită . Școala Shafi’ită este preponderentă astăzi în Indonezia , Malaezia , Filipine , Africa Orientală , și prezentă , într- o măsura mai mică în Egipt , Caucaz , Kurdistan , Asia Centrală , Yemen și Palestina . Mormântul Imamului Al-Shafi’i se află la Cairo . Biografie Introducere Biografia Imamului Al-Shafi’i este dificil de stabilit cu exactitate . Dawud al-Zahiri este considerat drept primul autor al unei astfel de biografii , însă manuscrisul său a fost pierdut . Cea mai veche biografie existentă a Imamului Al-Shafi’i îi este atribuită lui Ibn Abi Hatim al-Razi ( m.H/939 ) și conține în fapt o serie de anecdote . Prima biografie reală a Imamului a fost scrisă de Ahmad Bayhaqi ( m.H/1066 ) , însă și aceasta include legende de sorginte teologică . 767 – Perioada de la Al-Mansur pâna la Al-Hadi Al-Shafi’i a aparținut clanului Banu Muttalib ( Quraishy ) , trib înrudit cu Banu Hashim ( căruia i- a aparținut și Profetul Mohammad ) . Al-Shafi’i s- a născut în Gaza , lângă orașul Asqalan . În timpul copilăriei , tatăl său a murit în Siria și mama sa a decis din această cauză ca cei doi să se mute la Mecca , pe cand Al-Shafi’i avea doi ani . Rădăcinile familiei sale materne erau din Yemen , însă cea mai mare parte a familiei sale se găsea la Mecca . Al- Shafi’i se pare ca a studiat cu Muslim Ibn Khalid az-Zanji , Muftiul de la Mecca la acea perioadă . Al-Shafi’i s- a mutat ulterior la Medina , pentru a își desăvârși studiile islamice , conform obiceiului la acea vreme . La Medina , a studiat cu faimosul Imam Malik ibn Anas . 786 – Perioada lui Harun al-Rashid După perioada petrecuta la Medina , Al-Shafi'i se pare ca a trăit la Mecca și Bagdad până în anul198AH . Câțiva dintre profesorii săi de la acea vreme au fost Malik ibn Anas și Muḥammad ibn al-Ḥasan al-Shaybānī . Al- Shafi'i a fost numit judecător în Najran în perioada lui Harun al-Rashid . Biografii săi povestesc că datorită devotamentului său pentru justiție , care uneori necesita critici adresate guvernatorului , Al-Shafi'i a atras antipatia unora din conducătorii vremii , și a fost pe nedrept acuzat că ar fi facilitat o revoltă a Alawiților . În consecință , a fost înlănțuit și adus înaintea Califului la Raqqa , în187AH . Judecător șef era la acea vreme Shaybānī , iar pledoaria de apărare a acestuia , dublată de elocvența propriului discurs de apărare a lui Al-Shafi’i l- au convins pe Harun al-Rashid de nevinovăția acuzatului . Harun al-Rashid l- a autorizat pe Shaybānī sa îl stabilească pe Shafi'i la Bagdad , acolo unde Shafi’i a dezvoltat primul său madh'hab , influențat atât de învățăturile lui Imam Abu Hanifa cât și cele ale lui Imam Malik . Școala lui Al-Shafi’i de la Bagdad este cunoscută drept “ al Madhab al Qadim lil Imam as Shafi’i ” sau “ Vechea Scoală a lui Al-Shafi’i ” . Al-Shafi’i a părăsit Bagdadul în188AH , posibil datorită faptului că anumiți credincioși Hanafi i s- au plâns lui Shaybani de faptul că Shafi'i devenise oarecum critic în disputele teologice de jurisprudență Hanefită . Ca rezultat al situației anterior menționate , Shafi'i și Shaybani au participat la o dezbatere în legătură cu diferențele lor de abordare teologică , dar există încă dispute privitor la cine a prevalat în acea dezbatere . După un timp petrecut la Mecca , Shafi’i s- a reîntors la Bagdad în194AH . 809 – Perioada de la Al-Amin până la Al-Ma'mun Califul Al-Ma’mun se spune ca i- ar fi oferit lui Shafi’i un post de judecător , ofertă pe care acesta a refuzat -o . În198AH , Shafi'i decide să plece din Bagdad spre Egipt , deși motivele exacte ale acestei decizii sunt incerte . Abia în Egipt Al-Shafi’i pune bazele înregistrării scrise a opiniilor sale teologice . Câțiva dintre discipolii săi au fost însărcinați cu redactarea a ceea ce avea să devină mai târziu lucrările de baza ale madh’habului Shafi’it . Moartea Deși dispute încă mai există cu privire la cauza morții sale , una dintre biografiile Imamului Al-Shafi’i menționează faptul că acesta a murit datorită rănilor provocate în timpul unui atac realizat de un suporter al lui Maliki , pe nume Fityan . Povestea spune că Shafi'i a triumfat în argumente teologice asupra lui Fityan , care în aceste condiții a recurs la a se răzbuna . Guvernatorul Egiptului , care fusese în relații apropiate de Al-Shafi’i , a ordonat pedepsirea aspră a lui Fityan . Al-Shafi’i aveade ani la moartea sa , care a avut loc pe data deianuarie204AH în al-Fustat , Egipt , și a fost îngropat în Banū ‘ Abd al-Hakam , lângă Muntele al -Muqattam . Mausoleul care adăpostește mormântul lui Al-Shafi’i a fost construit în608AH de Ayyubid Al-Kamil . Moștenire juridică Principii de jurisprudență Shafi'ită Școala Shafi’ită recunoaște autoritatea a cinci surse de jurisprudență islamică . Acest madh’hab se bazează pe următoarele surse de legislație islamică : Coranul Sunna ( hadithurile ) : [ Shafi’i consideră Coranul și sunna la fel de infailibile . Sunna nu putea abroga Coranul după cum nici Coranul nu putea abroga sunna . Qiyas ( raționamentul prin analogie ) : În special în situațiile în care cei abilitați erau confruntați cu o situație noua : ei trebuiau astfel să găsească un element similar cu un altul al unei situații asupra căreia se luase deja o decizie . Ijma’ ( consensul ) : Acceptat dar nu privilegiat . Deși Al-Shafi’i însuși a enunțat acest principiu în termeni mai generali , gânditori ulteriori au enunțat principiul într- un mod relativ diferit de cel al imamului , și anume : singurul Ijma’ valabil fiind cel al învățaților , al celor competenți să practice ijtihadul , dintr- o anumită perioadă . Ijtihad ( raționament independent ) Școala Shafi’ită respinge alte două surse ale Sharia , acceptate în alte madh’haburi sunite , și anume : Istihsan ( deducția logică sau preferința personală a teologilor islamici ) și Istislah ( interesul public ) . Texte principale Lui Al-Shafi'i îi sunt atribuite mai mult dede lucrări . Al-Risala - Textul cel mai important pentru Școala Shafi'ită este Kitab al-Risāla Fī Uṣūl al-Fiqh ( sau Kitāb al-Risāla ) , ( Comunicare , Mesaj , Scrisoare ) , cea mai importantă culegere a lui Al-Shafi'i . Aceasta descrie principiile principale ale jurisprudenței Shafi'ite . Al- Risala a devenit o operă importantă și pentru alte fiqh uri sunite , fiind considerată cel mai vechi text arab de teorie juridică islamică . Kitab al-Umm - Textul cel mai important de fiqh Shafi'i care a supraviețuit timpului Musnad ash-Shafi'i ( despre hadith ) Adițional , Al-Shafi'i a fost un poet elocvent , care a compus multe poeme scurte abordând subiecte precum morala și comportamentul adecvat . Personalități Shafi'ite marcante Al-Ghazali Yahya ibn Sharaf al-Nawawi Jalaluddin Al-Suyuti Fakhr al-Din al-Razi Ibn al-Nafis Ibn Kathir Saladin Nizam al-Mulk Hakim al-Nishaburi Ibn Hajar Asqalani Note Bibliografie RO Hitti K. Phillip . Istoria arabilor ( traducere : Irina Vainovski -Mihai ) . București : ALL. RO Hourani Albert . Istoria popoarelor arabe , Traducere de Irina Vainovski -Mihai , Polirom . RO Anghelescu Nadia . Introducere în islam . ed . Enciclopedică . RO Lammens Henri . Islamul : credințe și instituții . trad . Ioana Feodorov . ed. Corint , București . RO Thoraval Yves . Larousse Dictionar de Civilizatie Musulmana , ed . Univers Enciclopedic , Lectură suplimentară RO Bernard Lewis . Istoria Orientului Mijlociu . De la apariția creștinismului până în prezent . Traducere : Lucian Leuștean . Polirom . RO Thoraval Yves . Larousse Dicționar de Civilizație Musulmană . ed . Univers Enciclopedic . RO Corbin Henry . Istoria filosofiei islamice , ed. Herald , Legături externe RO Sitaru Laura , “ Sunnitii : Ramura majoritara si “ ortodoxa” a Islamului ” , in Revista Institutului Diplomatic Roman , anul I , Numarul I , Semestrul I , EN Fiqh Shafi'i Vezi și Islam Sunism Coran Școli juridice în islam Ismailiți Karmațienii Islam Teologi musulmani Sunism Culte Religie Secte islamice