Pierre Boulez
Pierre Boulez (n. 26 martie 1925, Montbrison, Franța – d. 5 ianuarie 2016, Baden-Baden, Germania) a fost un compozitor și dirijor francez. Au jucat un rol semnificativ în dezvoltarea a muzicii seriale, a muzicii aleatorie și a muzicii electronice. A fundat Institutul de Cercetare și Coordonare Acustică/Muzicală (IRCAM) de la Paris. Ca dirijor, a condus unele dintre cele mai cunoscute orchestre din lumea, inclusiv Concertgebouw Amsterdam, Orchestra Filarmonică din Berlin, Orchestra Filarmonică din New York și Orchestra din Cleveland.

Carieră 
S-a născut într-o familie burgheză fără legături speciale cu muzica. La vârsta de cinci ani a descoperit această, ascultând Privighetoarea lui Igor Stravinski la radioul, și s-a apucat de pian un an mai târziu. S-a dovedit un elev talentat. După studii bune la micul seminar la orașul său natal, a intrat în „clase pregătitoare” de matematică la Saint-Étienne, apoi în Lyon. În paralel a urmat lecții private de pian și de armonie. 

S-a mutat la Paris în 1942. În anul 1944 a fost admis la Conservatoire national (academia națională de muzică) în clasa de armonie a Olivier Messiaen. Acesta a recunoscut talentul elevului său, căruia i-a predat gratuit. Totuși, Boulez a devenit curând satul de maestrul său, descriind Turangalîla-Simfonia compusă de către acesta ca o „muzică de bordel”. În anul 1945, a descoperit „cea de-a doua școală de la Viena” (Arnold Schönberg, Alban Berg, Anton Webern) prin compozitorul René Leibowitz, dar, de asemenea, a rupt curând legăturile. În 1946 și-a compus Prima sonată pentru pian, apoi în 1953–1956 Ciocanul fără stăpân. 

Nereușind să găsească nici un dirijor pentru a conduce opere foarte complexe, el însuși a luat rolul, formându-se la locul de muncă. La momentul respectiv și-a adoptat stilul distinctiv, fără baghetă, dirijând cu ambele mâinii. În 1957 a condus în public pentru prima dată pentru crearea a propriei opere Visage nuptial, trebuind să-l înlocuiască pe Hermann Scherchen fără preaviz. În anul 1965 a fost invitat de Festivalul de la Bayreuth pentru a-l înlocui pe Hans Knappertsbusch, care decedase de curând. În paralel, s-a certat cu instituțiile franceze și s-a mutat în Germania la Baden-Baden. În anul 1971, l-a înlocuit pe Leonard Bernstein la Orchestra filarmonică din New York. În aceeași perioadă a condus Orchestra Simfonică BBC. 

În 1976 s-a întors în Franța unde a înființat Ensemble Intercontemporain, prima orchestră franceză permanentă specializată în muzică contemporană. A jucat și un rol esențial în crearea Orașului muzicii (Cité de la Musique) în arondismentul 19 din Paris. La sfârșitul anilor 1970 a devenit un personaj oficial. A fost numit „Hitlerul din Europa muzicală” de compozitorul american Ned Rorem și „un stalinist muzicii” de compozitorul francez Pierre Schaeffer. El însuși era cunoscut ca un polemist și un provocator.

A murit pe 5 ianuarie la Baden-Baden, după ce a fost bolnav pentru ceva vreme: nu putuse participa la sărbătorile de ziua sa de naștere.

Opere 

Catalog de opere:

 1945:  Douze Notations (Douăsprezece notații)
 1946: Première sonate, pentru pian (Sonata nr.1)
 1946–1947: Le Visage nuptial (Fața nuptială)
 1947: Le Soleil des eaux (Soarele din apele)
 1948-1949: Livre pour quatuor (Carte pentru cvartet)
 1948: Deuxième sonate, pentru pian (Sonata nr.2)
 1951: Structures pour deux pianos, cartea întâi
 1953–1955: Le Marteau sans maître (Ciocanul fără stăpân)
 1956: Structures pour deux pianos, cartea a doua
 1957: Don (Dar); Troisième sonate, pentru pian
 1962: Pli selon pli
 1964: Éclat
 1966: Éclat/Multiples
 1968: Livre pour cordes
 1968: Domaines
 1969: Pour le Dr. Kalmus
 1969: Über das, über ein verschwindelaren
 1970: Cummings ist der Dichter'
 1974: …Explosante-fixe… 1975: Rituel in memoriam Bruno Maderna 1976: Messagesquisse 1984-1984: Répons 1984: Dérive 1984: Notations I-IV 1984: Notations V - XII 1985: Dialogue de l'ombre double 1985-1995: Dialogue de l'ombre double, nouă versiune
 1985: Memoriale (…Explosante-Fixe… Originel) 1986: Cummings ist der Dichter… 1987: Initiale 1990: Dérive 2 1992: Anthèmes, pentru vioară
 1993: …Explosante-fixe… 1994: Incises, pentru pian
 1996: Sur Incises 1997: Anthèmes II''

Referințe

Legături externe 

   Expoziția Pierre Boulez la Philarmonie de Paris

Nașteri în 1925
Nașteri pe 26 martie
Decese în 2016
Decese pe 5 ianuarie
Cavaleri comandori ai Ordinului de Merit al Republicii Federale Germania
Comandori ai Ordinului Artelor și Literelor
Compozitori francezi
Dirijori francezi
Muzicieni francezi
Muzicieni prezenți în Gramophone Hall of Fame
Oameni din Montbrison
Pointilism
Pierre Boulez ( n.martie Montbrison , Franța – d.ianuarie Baden-Baden , Germania ) a fost un compozitor și dirijor francez . Au jucat un rol semnificativ în dezvoltarea a muzicii seriale , a muzicii aleatorie și a muzicii electronice . A fundat Institutul de Cercetare și Coordonare Acustică/Muzicală ( IRCAM ) de la Paris . Ca dirijor , a condus unele dintre cele mai cunoscute orchestre din lumea , inclusiv Concertgebouw Amsterdam , Orchestra Filarmonică din Berlin , Orchestra Filarmonică din New York și Orchestra din Cleveland . Carieră S- a născut într- o familie burgheză fără legături speciale cu muzica . La vârsta de cinci ani a descoperit această , ascultând Privighetoarea lui Igor Stravinski la radioul , și s- a apucat de pian un an mai târziu . S- a dovedit un elev talentat . După studii bune la micul seminar la orașul său natal , a intrat în „ clase pregătitoare” de matematică la Saint-Étienne , apoi în Lyon . În paralel a urmat lecții private de pian și de armonie . S- a mutat la Paris în În anula fost admis la Conservatoire national ( academia națională de muzică ) în clasa de armonie a Olivier Messiaen . Acesta a recunoscut talentul elevului său , căruia i- a predat gratuit . Totuși , Boulez a devenit curând satul de maestrul său , descriind Turangalîla-Simfonia compusă de către acesta ca o „ muzică de bordel ” . În anul a descoperit „ cea de- a doua școală de la Viena ” ( Arnold Schönberg , Alban Berg , Anton Webern ) prin compozitorul René Leibowitz , dar , de asemenea , a rupt curând legăturile . Înși- a compus Prima sonată pentru pian , apoi în1956 Ciocanul fără stăpân . Nereușind să găsească nici un dirijor pentru a conduce opere foarte complexe , el însuși a luat rolul , formându -se la locul de muncă . La momentul respectiv și- a adoptat stilul distinctiv , fără baghetă , dirijând cu ambele mâinii . Îna condus în public pentru prima dată pentru crearea a propriei opere Visage nuptial , trebuind să -l înlocuiască pe Hermann Scherchen fără preaviz . În anula fost invitat de Festivalul de la Bayreuth pentru a - l înlocui pe Hans Knappertsbusch , care decedase de curând . În paralel , s- a certat cu instituțiile franceze și s- a mutat în Germania la Baden-Baden . În anul l- a înlocuit pe Leonard Bernstein la Orchestra filarmonică din New York . În aceeași perioadă a condus Orchestra Simfonică BBC . Îns- a întors în Franța unde a înființat Ensemble Intercontemporain , prima orchestră franceză permanentă specializată în muzică contemporană . A jucat și un rol esențial în crearea Orașului muzicii ( Cité de la Musique ) în arondismentuldin Paris . La sfârșitul anilora devenit un personaj oficial . A fost numit „ Hitlerul din Europa muzicală ” de compozitorul american Ned Rorem și „ un stalinist muzicii” de compozitorul francez Pierre Schaeffer . El însuși era cunoscut ca un polemist și un provocator . A murit peianuarie la Baden-Baden , după ce a fost bolnav pentru ceva vreme : nu putuse participa la sărbătorile de ziua sa de naștere . Opere Catalog de opere : Douze Notations ( Douăsprezece notații ) Première sonate , pentru pian ( Sonata nr.1 ) 1947 : Le Visage nuptial ( Fața nuptială ) Le Soleil des eaux ( Soarele din apele ) Livre pour quatuor ( Carte pentru cvartet ) Deuxième sonate , pentru pian ( Sonata nr.2 ) Structures pour deux pianos , cartea întâi 1955 : Le Marteau sans maître ( Ciocanul fără stăpân ) Structures pour deux pianos , cartea a doua Don ( Dar ) ; Troisième sonate , pentru pian Pli selon pli Éclat Éclat/Multiples Livre pour cordes Domaines Pour le Dr. Kalmus Über das , über ein verschwindelaren Cummings ist der Dichter' …Explosante-fixe… Rituel in memoriam Bruno Maderna Messagesquisse Répons Dérive Notations I- IV Notations V - XII Dialogue de l'ombre double Dialogue de l'ombre double , nouă versiune Memoriale ( …Explosante-Fixe… Originel ) Cummings ist der Dichter… Initiale Dérive1992 : Anthèmes , pentru vioară …Explosante-fixe… Incises , pentru pian Sur Incises Anthèmes II'' Referințe Legături externe Expoziția Pierre Boulez la Philarmonie de Paris Nașteri în Nașteri pemartie Decese în Decese peianuarie Cavaleri comandori ai Ordinului de Merit al Republicii Federale Germania Comandori ai Ordinului Artelor și Literelor Compozitori francezi Dirijori francezi Muzicieni francezi Muzicieni prezenți în Gramophone Hall of Fame Oameni din Montbrison Pointilism