Macrolepiota procera
Macrolepiota procera (Giovanni Antonio Scopoli, 1772 ex Singer, 1948), sin. Lepiota procera (Giovanni Antonio Scopoli, 1772 ex Samuel Frederick Gray, 1821), din încrengătura Basidiomycota în familia Agaricaceae de genul Macrolepiota, denumită în popor parasol, burete șerpesc, pălăria șarpelui, dar între altele și cale, capul șarpelui, căciula șarpelui sau ciuperca cucului, este o specie de ciuperci comestibile saprofite foarte comună și răspândită. Ea se poate găsi în România, Basarabia și Bucovina de Nord oriunde în păduri foioase și de conifere, prin pășuni, tufișuri, locuri ierboase, chiar și la margine de drum, preferat pe soluri calcaroase și silicoase, mai ales după o ploaie puternică de vară. Timpul apariției este din iunie până în octombrie.

Istoric 
Ciuperca a fost descrisă pentru prima oară în 1772 de către naturalistul tirolez Giovanni Antonio Scopoli, care a numit-o Agaricus procerus, de verificat în opeera sa Flora carniolica din același an, iar transferată corect la genul Macrolepiota sub păstrarea epitetului de micologul german Rolf Singer în vollumul 32 al jurnalului micologic american Papers of the Michigan Academy of Sciences din 1948.

Câteodată se mai găsește în cărți micologice mai vechi denumirea Lepiota procera a lui Samuel Frederick Gray din 1821.  Toate celelalte încercări de redenumire sunt acceptate sinonim, dar, nefiind folosite, sunt neglijabile.

Descriere 
 
Ordinul Agaricales este de diversificare foarte veche (între 178 și 139 milioane de ani), începând din timpul perioadei geologice în Jurasic în diferență de exemplu cu genul Boletus (între 44 și 34 milioane de ani).
 Pălăria: are un diametru de 12-30 (40) cm, este la început aproape rotundă cu marginile răsucite spre interior, având la maturitate aspectul unei umbrele desfășurate, fiind în mijloc cocoșată, la margine întinsă și de culoare gri-maro. Cauzat vălului parțial poartă fulgi care sunt mari, neregulați, mai mult sau mai puțin rupți și mai închiși decât restul pălăriei. Cocoșul rămâne destul de neted. 
 Lamelele: sunt aglomerate, subțiri, neregulate, bulboase, de culoare albă sau gălbuie, schimbând la bătrânețe spre rozaliu-maro. 
 Piciorul: dezvoltă o lungime de 20, chiar până la 40 cm, având un diametru de  numai 1,3-2 cm, fiind cilindric, găunos, fibros și dur, acoperit cu numeroși solzi mici, viperini și sfârșind într-un bulb pâslit. Înapoi rămâne la fructele mature o manșetă dublă, pufoasă, bătătoare la ochi, clar liberă și mobilă la tije, acolo maro, la margine albă, precum neatârnată în jos.  
 Carnea: este fragedă și foarte slab elastică, în pălărie moale, în picior fibroasă și tare, fiind de culoare albă care se schimbă la aer roz la roșior. Are un miros precum gust de aluni.
 Caracteristici microscopice: are spori elipsoidali și hialini (translucizi), cu pereți foarte groși și un por de germen mic, având o mărime de 12-18 x 8-12 microni. Pulberea lor este albă. Basidiile (organe sporifere care produc spori exogeni) clavate și cu catarame bazale poartă 4 sterigme fiecare și măsoară 30-40 x 10-12 microni. Cheilocistidele (cistide de pe muchia lamelor) sterile cu o dimensiune de 45 (55) × 20 microni sunt cuneiforme, utriforme, constând din 2-3 celule. Cuticula este formată în centru de hife cilindrice, septate, cu un pigment intercelular și un diametru de 3,5-10 (14) microni.
 Reacții chimice: Carnea se colorează cu fenol repede brun și cu tinctură de Guaiacum repede albastru-verzui.

Confuzii 
Există mai mulți bureți de genul Macrolepiota sau Lepiota, care pot fi confundați cu parasolul, în special în tinerețe.

Cu bureți comestibili:  
Lepiota ignivolvata, Lepiota haematosperma sin. Leucocoprinus Badhamii, Lepiota naucina, Macrolepiota affinis, Macrolepiota excoriata, Macrolepiota gracilenta, Macrolepiota mastoidea, Macrolepiota olivascens, Macrolepiota permixta, Macrolepiota puellaris, Macrolepiota rhacodes, Macrolepiota umbonata.

Cu bureți otrăvitori: 
Lepiota aspera, Lepiota clypeolaria, Lepiota cristata, Lepiota felina, Lepiota helveola. Acești bureți sunt cu toții de mărime inferioară.

Valorificare 

Pălăria parasolilor proaspeți pot fi pregătiți ca ciulama, de asemenea împreună cu alte ciuperci de pădure sau panați precum prăjiți în unt ca un șnițel. În afară de aceasta, ele pot fi tăiate felii, apoi blanșate și congelate. De asemenea este posibilă uscarea, iar în continuare pulberăria buretelui (aici inclusiv piciorului) într-o mașină electrică. Praful se adaugă pentru ridicarea savorii pentru sosuri de friptură de vită sau vânat. Foarte gustoși sunt preparați ca Duxelles (un fel de zacuscă).

Note

Bibliografie 
 Marcel Bon: “Pareys Buch der Pilze”, Editura Kosmos, Halberstadt 2012, ISBN 978-3-440-13447-4
 Bruno Cetto, vol. 1, 3,4 (vezi sus)
 H. Clémençon: „Pilze im Wandel der Jahreszeiten”, vol. 1 și 2, Editura Éditions Piantanida, Lausanne 1981
 Rose Marie Dähncke: „1200 Pilze in Farbfotos”, Editura AT Verlag, Aarau 2004, ISBN 3-8289-1619-8
 Ewald Gerhard: „Der große BLV Pilzführer“ (cu 1200 de specii descrise și 1000 fotografii), Editura BLV Buchverlag GmbH & Co. KG, ediția a 9-a, München 2018, ISBN 978-3-8354-1839-4
 Andreas Gminder: „Handbuch für Pilzsammler - 340 Arten Mitteleuropas sicher bestimmen“, Editura Kosmos, Stuttgart 2008, ISBN 978-3-440-11472-8 
 Jean-Louis Lamaison & Jean-Marie Polese: „Der große Pilzatlas“, Editura Tandem Verlag GmbH, Potsdam 2012, ISBN 978-3-8427-0483-1
 J. E. și M. Lange: „BLV Bestimmungsbuch - Pilze”, Editura BLV Verlagsgesellschaft, München, Berna Viena 1977, ISBN 3-405-11568-2
 Hans E. Laux: „Der große Pilzführer, Editura Kosmos, Halberstadt 2001, ISBN 978-3-440-14530-2
 Gustav Lindau, Eberhard Ulbrich: „Die höheren Pilze, Basidiomycetes, mit Ausschluss der Brand- und Rostpilze”, Editura  J. Springer, Berlin 1928
 Till E. Lohmeyer & Ute Künkele: „Pilze – bestimmen und sammeln”, Editura Parragon Books Ltd., Bath 2014, ISBN 978-1-4454-8404-4
 Csaba Locsmándi, Gizella Vasas: „Ghidul culegătorului de ciuperci”, Editura Casa, Cluj-Napoca 2013, ISBN 9786068527147, 192 p.
 Meinhard Michael Moser: „Röhrlinge und Blätterpilze - Kleine Kryptogamenflora Mitteleuropas”, ediția a 5-ea, vol. 2, Editura Gustav Fischer, Stuttgart 1983

Legături externe 
 
 Macrolepiota procera, film german
 Macrolepiota procera, film în limba engleză

Macrolepiota
Ciuperci comestibile
Ciuperci saprofite
1772 în știință
Macrolepiota procera ( Giovanni Antonio Scopoli,ex Singer , sin . Lepiota procera ( Giovanni Antonio Scopoli,ex Samuel Frederick Gray , din încrengătura Basidiomycota în familia Agaricaceae de genul Macrolepiota , denumită în popor parasol , burete șerpesc , pălăria șarpelui , dar între altele și cale , capul șarpelui , căciula șarpelui sau ciuperca cucului , este o specie de ciuperci comestibile saprofite foarte comună și răspândită . Ea se poate găsi în România , Basarabia și Bucovina de Nord oriunde în păduri foioase și de conifere , prin pășuni , tufișuri , locuri ierboase , chiar și la margine de drum , preferat pe soluri calcaroase și silicoase , mai ales după o ploaie puternică de vară . Timpul apariției este din iunie până în octombrie . Istoric Ciuperca a fost descrisă pentru prima oară înde către naturalistul tirolez Giovanni Antonio Scopoli , care a numit -o Agaricus procerus , de verificat în opeera sa Flora carniolica din același an , iar transferată corect la genul Macrolepiota sub păstrarea epitetului de micologul german Rolf Singer în vollumulal jurnalului micologic american Papers of the Michigan Academy of Sciences din Câteodată se mai găsește în cărți micologice mai vechi denumirea Lepiota procera a lui Samuel Frederick Gray din Toate celelalte încercări de redenumire sunt acceptate sinonim , dar , nefiind folosite , sunt neglijabile . Descriere Ordinul Agaricales este de diversificare foarte veche ( întreșimilioane de ani ) , începând din timpul perioadei geologice în Jurasic în diferență de exemplu cu genul Boletus ( întreșimilioane de ani ) . Pălăria : are un diametru de( 40 ) cm , este la început aproape rotundă cu marginile răsucite spre interior , având la maturitate aspectul unei umbrele desfășurate , fiind în mijloc cocoșată , la margine întinsă și de culoare gri- maro . Cauzat vălului parțial poartă fulgi care sunt mari , neregulați , mai mult sau mai puțin rupți și mai închiși decât restul pălăriei . Cocoșul rămâne destul de neted . Lamelele : sunt aglomerate , subțiri , neregulate , bulboase , de culoare albă sau gălbuie , schimbând la bătrânețe spre rozaliu-maro . Piciorul : dezvoltă o lungime de chiar până lacm , având un diametru de numai3-2 cm , fiind cilindric , găunos , fibros și dur , acoperit cu numeroși solzi mici , viperini și sfârșind într- un bulb pâslit . Înapoi rămâne la fructele mature o manșetă dublă , pufoasă , bătătoare la ochi , clar liberă și mobilă la tije , acolo maro , la margine albă , precum neatârnată în jos . Carnea : este fragedă și foarte slab elastică , în pălărie moale , în picior fibroasă și tare , fiind de culoare albă care se schimbă la aer roz la roșior . Are un miros precum gust de aluni . Caracteristici microscopice : are spori elipsoidali și hialini ( translucizi ) , cu pereți foarte groși și un por de germen mic , având o mărime dexmicroni . Pulberea lor este albă . Basidiile ( organe sporifere care produc spori exogeni ) clavate și cu catarame bazale poartăsterigme fiecare și măsoarăxmicroni . Cheilocistidele ( cistide de pe muchia lamelor ) sterile cu o dimensiune de( 55 ) × microni sunt cuneiforme , utriforme , constând dincelule . Cuticula este formată în centru de hife cilindrice , septate , cu un pigment intercelular și un diametru de5-10microni . Reacții chimice : Carnea se colorează cu fenol repede brun și cu tinctură de Guaiacum repede albastru-verzui . Confuzii Există mai mulți bureți de genul Macrolepiota sau Lepiota , care pot fi confundați cu parasolul , în special în tinerețe . Cu bureți comestibili : Lepiota ignivolvata , Lepiota haematosperma sin . Leucocoprinus Badhamii , Lepiota naucina , Macrolepiota affinis , Macrolepiota excoriata , Macrolepiota gracilenta , Macrolepiota mastoidea , Macrolepiota olivascens , Macrolepiota permixta , Macrolepiota puellaris , Macrolepiota rhacodes , Macrolepiota umbonata . Cu bureți otrăvitori : Lepiota aspera , Lepiota clypeolaria , Lepiota cristata , Lepiota felina , Lepiota helveola . Acești bureți sunt cu toții de mărime inferioară . Valorificare Pălăria parasolilor proaspeți pot fi pregătiți ca ciulama , de asemenea împreună cu alte ciuperci de pădure sau panați precum prăjiți în unt ca un șnițel . În afară de aceasta , ele pot fi tăiate felii , apoi blanșate și congelate . De asemenea este posibilă uscarea , iar în continuare pulberăria buretelui ( aici inclusiv piciorului ) într- o mașină electrică . Praful se adaugă pentru ridicarea savorii pentru sosuri de friptură de vită sau vânat . Foarte gustoși sunt preparați ca Duxelles ( un fel de zacuscă ) . Note Bibliografie Marcel Bon : “ Pareys Buch der Pilze ” , Editura Kosmos , Halberstadt ISBN440-13447-4 Bruno Cetto , vol.4 ( vezi sus ) H. Clémençon : „ Pilze im Wandel der Jahreszeiten ” , vol.și Editura Éditions Piantanida , Lausanne Rose Marie Dähncke : „ 1200 Pilze in Farbfotos ” , Editura AT Verlag , Aarau ISBN1619-8 Ewald Gerhard : „ Der große BLV Pilzführer “ ( cude specii descrise șifotografii ) , Editura BLV Buchverlag GmbH & Co . KG , ediția aa , München ISBN8354-1839-4 Andreas Gminder : „ Handbuch für Pilzsammler -Arten Mitteleuropas sicher bestimmen “ , Editura Kosmos , Stuttgart ISBN440-11472-8 Jean-Louis Lamaison & Jean-Marie Polese : „ Der große Pilzatlas “ , Editura Tandem Verlag GmbH , Potsdam ISBN8427-0483-1 J. E. și M. Lange : „ BLV Bestimmungsbuch - Pilze ” , Editura BLV Verlagsgesellschaft , München , Berna Viena ISBN11568-2 Hans E. Laux : „ Der große Pilzführer , Editura Kosmos , Halberstadt ISBN440-14530-2 Gustav Lindau , Eberhard Ulbrich : „ Die höheren Pilze , Basidiomycetes , mit Ausschluss der Brand- und Rostpilze ” , Editura J. Springer , Berlin Till E. Lohmeyer & Ute Künkele : „ Pilze – bestimmen und sammeln ” , Editura Parragon Books Ltd. , Bath ISBN4454-8404-4 Csaba Locsmándi , Gizella Vasas : „ Ghidul culegătorului de ciuperci ” , Editura Casa , Cluj-Napoca ISBNp . Meinhard Michael Moser : „ Röhrlinge und Blätterpilze - Kleine Kryptogamenflora Mitteleuropas ” , ediția aea , vol . Editura Gustav Fischer , Stuttgart Legături externe Macrolepiota procera , film german Macrolepiota procera , film în limba engleză Macrolepiota Ciuperci comestibile Ciuperci saprofite 1772 în știință