Operația de apărare a trecătorilor Carpaților (1916)
Operația de apărare a trecătorilor din Munții Carpați a fost cea de-a treia operație de nivel strategic desfășurată de Armata României în campania anului 1916. Ea s-a desfășurat începând cu a doua decadă a lunii septembrie și până la începutul lunii noiembrie 1916, având trei obiective principale: oprirea contraofensivei declanșate de inamic pe frontul din Transilvania, menținerea și consolidarea unui dispozitiv defensiv pe aliniamentul Munților Carpați și crearea condițiilor pentru reluarea inițiativei strategice și trecerea la ofensivă.

Având în vedere inferioritatea numerică și dorind să valorifice superioritatea tehnică și experiența de luptă, planul de campanie al Puterilor Centrale prevedea angajarea de operații succesive și înfrângerea pe rând a fiecăreia din cele trei armate române. După eșecul ruperii frontului în sectorul Armatei de Nord în Bătălia de la Oituz, centralii și-au concentrat efortul în sectorul Armatei 2. După bătăliile din Valea Prahovei, Rucăr-Bran, Valea Oltului și această încercare de trecere a munților a eșuat.

În cele din urmă Puterile Centrale au reușit spargerea frontului în sectorul cel mai slab al frontului românesc, cel al Armatei 1. Cu o conducere slabă și ezitantă, afectată de schimbările foarte dese și un dispozitiv de luptă supradimensionat, forțele Armatei 1 nu au reușit să facă față puternicei ofensive germane care va reuși să străpungă frontul la 18 noiembrie 1916, pe Valea Jiului. 

Acest fapt se va dovedi hotărâtor pentru soarta întregii campanii a anului 1916, conducând în mai puțin de două luni la pierderea a două treimi din teritoriul național.

Contextul operativ strategic

Înfrângerile de pe frontul de sud în Bătălia de la Turtucaia și în Dobrogea, ca și eșecul Operației de la Flămânda au pus România într-o situație strategică dezavantajoasă. Oprirea acțiunilor ofensive pe frontul de nord a dat răgazul Puterilor Centrale să concentreze în Transilvania o forță puternică adusă de pe celelalte fronturi unde se instalase acalmia.

Totodată, nu se întrevedea nici posibilitatea slăbirii presiunii asupra frontului românesc având în vedere că atât acțiunile pe frontul de la Salonic cât și Ofensiva Brusilov se încheiaseră practic. Rușii au reiterat aliaților români că singura linie de apărare pe care o aveau în vedere era linia Siretului, solicitând părții române abandonarea Munteniei și fortificarea liniei Siretului.
Era deja evident faptul că urmau să se trimită trupe rusești doar pentru a apăra Moldova, care constituia aripa stângă a frontului rusesc. În rest, românii aveau să fie, în principiu, pe cont propriu.___ Glenn E. Torrey, România în Primul Război Mondial

Forțe participante

Dispozitivul forțelor române
La începutul operației Armata României ocupa pe frontul de nord și vest următorul dispozitiv de luptă:
Armata de Nord, între Vatra Dornei și Valea Cașinului, având în primul eșalon Divizia 7 Infanterie, Divizia 14 Infanterie și Divizia 2 Cavalerie, iar în rezervă Divizia 8 Infanterie
Armata 2, între Valea Cașinului și Muntele Strâmtu, având în primul eșalon Divizia 3 Infanterie, Divizia 4 Infanterie, Divizia 6 Infanterie și Divizia 22 Infanterie, iar în rezervă Brigada 2 Infanterie și Brigada 3 Infanterie
Armata 1, între Muntele Strâmtu și Hinova, pe Dunăre, având în primul eșalon Divizia 1 Infanterie, Divizia 11 Infanterie, Divizia 13 Infanterie și Divizia 23 Infanterie, iar în rezervă un număr de șase batalioane.

Dispozitivul forțelor Puterilor Centrale

Gruparea de forțe inamică era comandată de arhiducele Carol, moștenitorul tronului austro-ungar și era formată din trei armate: Armata 7 austro-ungară, acționând în Bucovina, Armata 1 austro-ungară acționând între Târnava Mare și Olt și Armata 9 germană acționând în partea sudică a frontului, aflată sub conducerea generalului Erich von Falkenhayn, proaspăt demis din funcția de  șef al Statului Major general.

Comandanți

Comandanți români

Comandanți ai Puterilor Centrale

Planurile de operații
Planul de operații al Puterilor Centrale prevedea în faza inițială o dublă ofensivă. Prima dintre acestea era a Armatei 1 austro-ungară în zona Trotuș-Oituz având ca scop ocuparea acestei trecători și ulterior interceptarea comunicației de pe Valea Siretului pentru a preveni sosirea ajutoarelor ruse. Cea de-a doua urma să fie desfășurată de Armata 9 germană și avea ca obiectiv „deschiderea drumului peste munți spre București, pe calea cea mai scurtă, astfel ca întreg teritoriul de vest al Munteniei să fie tăiat ca de un cuțit”. Dacă aceste două operații reușeau, planul prevedea o a treia operație care consta în trecerea Dunării de către forțele aflate sub comanda lui Mackensen și desfășurarea unui atac concentrat asupra Bucureștiului.

Planul de operații român prevedea trecerea la apărarea strategică pe întreg frontul de nord și menținerea de către cele trei armate (1, 2 și de Nord) a aliniamentului Carpaților până la sosirea iernii „când zăpezile mari ce vor cădea peste munți vor opri operațiile”.

Desfășurarea acțiunilor militare
Planul general al ofensivei Armatei 9 germane prevedea „trecerea munților odată cu inamicul, sau în cel mai rău caz înainte ca el să aibă timpul a se instala în lucrările de fortificație existente pe înălțimile trecătorilor de pe granițe”. În acest scop urmau să fie atacate succesiv forțele românești care apărau trecătorile Carpaților Meridionali, în vederea ocupării prin surprindere a uneia dintre acestea și facilitarea astfel a trecerii grosului forțelor germane la sud de Carpați.

Bătălia de la Sibiu

Bătălia de la Brașov

Bătălia de pe Valea Prahovei

Bătălia din zona Bran-Câmpulung

Bătălia pe Valea Oltului

Bătălia de pe Valea Jiului

Luptele pentru trecătorile spre Moldova

Ofensiva Armatei 1 austro-ungare întărită cu trei divizii germane având ca scop forțarea Carpaților Orientali, s-a desfășurat între 19 și 27 octombrie 1916. Toate încercările de forțare a trecătorilor (Tulgheș, Bicaz, Trotuș, Oituz, etc.) au fost respinse de Armata de Nord. Înfrângerea în bătălia decisivă de la Oituz și respingerea trupelor sale peste graniță, a dus la decizia comandamentului central de a stopa operația și a trece la defensivă pe frontul din Carpații Orientali.

Rezultate și urmări
Din cauza rezistenței forțelor române la Jiu, Olt, Bran, Valea Prahovei etc. acțiunea germană nu își atinge obiectivul fixat, Falkenheim ajungând la concluzia că „încercarea, de a trece munții odată cu inamicul, a eșuat”. La 29 octombrie 1916, Falkenhayn decide schimbarea strategiei și concentrarea eforturilor pentru forțarea unei singure trecători, alegând pentru aceasta trecătoarea Pasul Lainici (Surduc) din defileu Jiului, unde a concentrat forțele principale ale armatei sale.

Pe 11 noiembrie, forțele germane declanșează atacul reușind după cinci zile de lupte să cucerească defileul Jiului și să iasă în zona de câmpie a Olteniei, fapt care a dus la prăbușirea sistemului defensiv al Armatei României. Acest fapt se datora însă, pe lângă superioritatea forțelor germane și unei erori de planificare a  Marelui Cartier General român care după succesul din bătălia din 28 octombrie considerase că inamicul nu va mai ataca în acest punct, lăsând pentru apărarea defileului Jiului forțe total insuficiente. „Cu masa formidabilă a patru divizii de infanterie, Falkenhayn reușise să rupă linia frontului român, într-un loc unde garda era ținută de trupele unei biete brigăzi.” La rândul său șeful de stat major al Misiunii Militare Franceze, colonelul Victor Petin arăta că „lovitura a fost dură și neașteptată. Comandamentul român nu s-a gândit că la numai zece zile de la un eșec răsunător va reîncerca aceeași manevră. Surpriza strategică a fost completă.”

S-a văzut ulterior că dacă atacul german ar fi fost planificat să fie declanșat trei zile mai târziu, sau dacă forțele române ar fi avut capacitatea de a rezista acesta trei zile, el ar fi fost puternic afectat dacă nu chiar compromis de viscolul puternic care a blocat trecătorile începând cu ziua de 14 noiembrie 1916.

Note

Bibliografie
 Dabija Gheorghe A. (general), Armata română în războiul mondial (1916 – 1918), vol. II, București, Editura I. Hertz, f.a.
 Falkenhayn, Erich von, Campania Armatei a 9-a împotriva românilor și a rușilor, Atelierele Grafice Socec & Co S.A., București, 1937
 Hamric, Jacob Lee, „Germany's Decisive Victory: Falkenhayn's Campaign in Romania, 1916” , în Michigan War Studies Review, Eastern Michigan University, 2005.05.01
 Kirițescu, Constantin, Istoria războiului pentru întregirea României, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1989
 Ioanițiu Alexandru (Lt.-Colonel), Războiul României: 1916-1918, vol 1, Tipografia Geniului, București, 1929
  ***, România în războiul mondial 1916-1919, Documente, Anexe, Volumul 1, Monitorul Oficial și Imprimeriile Statului, București, 1934
 Torrey, Glenn E., România în Primul Război Mondial, Editura Meteor Publishing, București, 2014
 ***, Marele Cartier General al Armatei României. Documente 1916 – 1920, Editura Machiavelli, București, 1996
 ***, Istoria militară a poporului român, vol. V, Editura Militară, București, 1989
 ***, România în anii primului Război Mondial, Editura Militară, București, 1987
 ***, România în primul război mondial, Editura Militară, 1979

Vezi și
Participarea României la Primul Război Mondial
Ordinea de bătaie a Armatei României (1916)
Ordinea de bătaie a Armatei României (1917)
Comandanți de mari unități ale Armatei României
 

Operațiile Armatei României în Primul Război Mondial
Generali români din Primul Război Mondial
Operația de apărare a trecătorilor din Munții Carpați a fost cea de- a treia operație de nivel strategic desfășurată de Armata României în campania anului Ea s- a desfășurat începând cu a doua decadă a lunii septembrie și până la începutul lunii noiembrie având trei obiective principale : oprirea contraofensivei declanșate de inamic pe frontul din Transilvania , menținerea și consolidarea unui dispozitiv defensiv pe aliniamentul Munților Carpați și crearea condițiilor pentru reluarea inițiativei strategice și trecerea la ofensivă . Având în vedere inferioritatea numerică și dorind să valorifice superioritatea tehnică și experiența de luptă , planul de campanie al Puterilor Centrale prevedea angajarea de operații succesive și înfrângerea pe rând a fiecăreia din cele trei armate române . După eșecul ruperii frontului în sectorul Armatei de Nord în Bătălia de la Oituz , centralii și- au concentrat efortul în sectorul Armatei După bătăliile din Valea Prahovei , Rucăr-Bran , Valea Oltului și această încercare de trecere a munților a eșuat . În cele din urmă Puterile Centrale au reușit spargerea frontului în sectorul cel mai slab al frontului românesc , cel al Armatei Cu o conducere slabă și ezitantă , afectată de schimbările foarte dese și un dispozitiv de luptă supradimensionat , forțele Armateinu au reușit să facă față puternicei ofensive germane care va reuși să străpungă frontul lanoiembrie pe Valea Jiului . Acest fapt se va dovedi hotărâtor pentru soarta întregii campanii a anului conducând în mai puțin de două luni la pierderea a două treimi din teritoriul național . Contextul operativ strategic Înfrângerile de pe frontul de sud în Bătălia de la Turtucaia și în Dobrogea , ca și eșecul Operației de la Flămânda au pus România într- o situație strategică dezavantajoasă . Oprirea acțiunilor ofensive pe frontul de nord a dat răgazul Puterilor Centrale să concentreze în Transilvania o forță puternică adusă de pe celelalte fronturi unde se instalase acalmia . Totodată , nu se întrevedea nici posibilitatea slăbirii presiunii asupra frontului românesc având în vedere că atât acțiunile pe frontul de la Salonic cât și Ofensiva Brusilov se încheiaseră practic . Rușii au reiterat aliaților români că singura linie de apărare pe care o aveau în vedere era linia Siretului , solicitând părții române abandonarea Munteniei și fortificarea liniei Siretului . Era deja evident faptul că urmau să se trimită trupe rusești doar pentru a apăra Moldova , care constituia aripa stângă a frontului rusesc . În rest , românii aveau să fie , în principiu , pe cont propriu.___ Glenn E. Torrey , România în Primul Război Mondial Forțe participante Dispozitivul forțelor române La începutul operației Armata României ocupa pe frontul de nord și vest următorul dispozitiv de luptă : Armata de Nord , între Vatra Dornei și Valea Cașinului , având în primul eșalon DiviziaInfanterie , DiviziaInfanterie și DiviziaCavalerie , iar în rezervă DiviziaInfanterie Armata între Valea Cașinului și Muntele Strâmtu , având în primul eșalon DiviziaInfanterie , DiviziaInfanterie , DiviziaInfanterie și DiviziaInfanterie , iar în rezervă BrigadaInfanterie și BrigadaInfanterie Armata între Muntele Strâmtu și Hinova , pe Dunăre , având în primul eșalon DiviziaInfanterie , DiviziaInfanterie , DiviziaInfanterie și DiviziaInfanterie , iar în rezervă un număr de șase batalioane . Dispozitivul forțelor Puterilor Centrale Gruparea de forțe inamică era comandată de arhiducele Carol , moștenitorul tronului austro-ungar și era formată din trei armate : Armataaustro -ungară , acționând în Bucovina , Armataaustro-ungară acționând între Târnava Mare și Olt și Armatagermană acționând în partea sudică a frontului , aflată sub conducerea generalului Erich von Falkenhayn , proaspăt demis din funcția de șef al Statului Major general . Comandanți Comandanți români Comandanți ai Puterilor Centrale Planurile de operații Planul de operații al Puterilor Centrale prevedea în faza inițială o dublă ofensivă . Prima dintre acestea era a Armateiaustro-ungară în zona Trotuș-Oituz având ca scop ocuparea acestei trecători și ulterior interceptarea comunicației de pe Valea Siretului pentru a preveni sosirea ajutoarelor ruse . Cea de- a doua urma să fie desfășurată de Armatagermană și avea ca obiectiv „ deschiderea drumului peste munți spre București , pe calea cea mai scurtă , astfel ca întreg teritoriul de vest al Munteniei să fie tăiat ca de un cuțit ” . Dacă aceste două operații reușeau , planul prevedea o a treia operație care consta în trecerea Dunării de către forțele aflate sub comanda lui Mackensen și desfășurarea unui atac concentrat asupra Bucureștiului . Planul de operații român prevedea trecerea la apărarea strategică pe întreg frontul de nord și menținerea de către cele trei armateși de Nord ) a aliniamentului Carpaților până la sosirea iernii „ când zăpezile mari ce vor cădea peste munți vor opri operațiile ” . Desfășurarea acțiunilor militare Planul general al ofensivei Armateigermane prevedea „ trecerea munților odată cu inamicul , sau în cel mai rău caz înainte ca el să aibă timpul a se instala în lucrările de fortificație existente pe înălțimile trecătorilor de pe granițe ” . În acest scop urmau să fie atacate succesiv forțele românești care apărau trecătorile Carpaților Meridionali , în vederea ocupării prin surprindere a uneia dintre acestea și facilitarea astfel a trecerii grosului forțelor germane la sud de Carpați . Bătălia de la Sibiu Bătălia de la Brașov Bătălia de pe Valea Prahovei Bătălia din zona Bran-Câmpulung Bătălia pe Valea Oltului Bătălia de pe Valea Jiului Luptele pentru trecătorile spre Moldova Ofensiva Armateiaustro-ungare întărită cu trei divizii germane având ca scop forțarea Carpaților Orientali , s- a desfășurat întreșioctombrie Toate încercările de forțare a trecătorilor ( Tulgheș , Bicaz , Trotuș , Oituz , etc. ) au fost respinse de Armata de Nord . Înfrângerea în bătălia decisivă de la Oituz și respingerea trupelor sale peste graniță , a dus la decizia comandamentului central de a stopa operația și a trece la defensivă pe frontul din Carpații Orientali . Rezultate și urmări Din cauza rezistenței forțelor române la Jiu , Olt , Bran , Valea Prahovei etc . acțiunea germană nu își atinge obiectivul fixat , Falkenheim ajungând la concluzia că „ încercarea , de a trece munții odată cu inamicul , a eșuat ” . Laoctombrie Falkenhayn decide schimbarea strategiei și concentrarea eforturilor pentru forțarea unei singure trecători , alegând pentru aceasta trecătoarea Pasul Lainici ( Surduc ) din defileu Jiului , unde a concentrat forțele principale ale armatei sale . Penoiembrie , forțele germane declanșează atacul reușind după cinci zile de lupte să cucerească defileul Jiului și să iasă în zona de câmpie a Olteniei , fapt care a dus la prăbușirea sistemului defensiv al Armatei României . Acest fapt se datora însă , pe lângă superioritatea forțelor germane și unei erori de planificare a Marelui Cartier General român care după succesul din bătălia dinoctombrie considerase că inamicul nu va mai ataca în acest punct , lăsând pentru apărarea defileului Jiului forțe total insuficiente . „ Cu masa formidabilă a patru divizii de infanterie , Falkenhayn reușise să rupă linia frontului român , într- un loc unde garda era ținută de trupele unei biete brigăzi. ” La rândul său șeful de stat major al Misiunii Militare Franceze , colonelul Victor Petin arăta că „ lovitura a fost dură și neașteptată . Comandamentul român nu s- a gândit că la numai zece zile de la un eșec răsunător va reîncerca aceeași manevră . Surpriza strategică a fost completă . ” S- a văzut ulterior că dacă atacul german ar fi fost planificat să fie declanșat trei zile mai târziu , sau dacă forțele române ar fi avut capacitatea de a rezista acesta trei zile , el ar fi fost puternic afectat dacă nu chiar compromis de viscolul puternic care a blocat trecătorile începând cu ziua denoiembrie Note Bibliografie Dabija Gheorghe A. ( general ) , Armata română în războiul mondial– vol . II , București , Editura I. Hertz , f.a. Falkenhayn , Erich von , Campania Armatei aa împotriva românilor și a rușilor , Atelierele Grafice Socec & Co S.A. , București , Hamric , Jacob Lee , „ Germany's Decisive Victory : Falkenhayn's Campaign in Romania , , în Michigan War Studies Review , Eastern Michigan University,05.01 Kirițescu , Constantin , Istoria războiului pentru întregirea României , Editura Științifică și Enciclopedică , București , Ioanițiu Alexandru ( Lt.-Colonel ) , Războiul României : vol Tipografia Geniului , București , * * * , România în războiul mondial Documente , Anexe , Volumul Monitorul Oficial și Imprimeriile Statului , București , Torrey , Glenn E. , România în Primul Război Mondial , Editura Meteor Publishing , București , * * * , Marele Cartier General al Armatei României . Documente– Editura Machiavelli , București , * * * , Istoria militară a poporului român , vol . V , Editura Militară , București , * * * , România în anii primului Război Mondial , Editura Militară , București , * * * , România în primul război mondial , Editura Militară , Vezi și Participarea României la Primul Război Mondial Ordinea de bătaie a Armatei României Ordinea de bătaie a Armatei României Comandanți de mari unități ale Armatei României Operațiile Armatei României în Primul Război Mondial Generali români din Primul Război Mondial