Ugglan (stjärnbild)
Ugglan, (Noctua på latin), var en liten och ljussvag stjärnbild på ekliptikan i gränsområdet mellan Vågen och Vattenormen.

Den ersatte stjärnbilden Turdus Solitarius i den brittiske amatörastronomen Alexander Jamiesons A Celestial Atlas ( 1822). Jamieson menade att ugglan bättre borde ha en plats på stjärnhimlen. Ugglan förekom också i 1848 års upplaga av Elijah H. Burritts Atlas, som var bilaga till Burrits verk The Geography of the Heavens. Ugglan blev dock inte långlivad på himlen.

Stjärnor 
Ugglans stjärnor återfinns på den moderna stjärnhimlen i stjärnbilderna Vågen, Vattenormen och Jungfrun. Stjärnbilden innehöll flera någorlunda ljusstarka stjärnor.
 Brachium – Sigma Librae är en röd jättestjärna av magnitud 3,21. Den var stjärnbildens ljusstarkaste stjärna.
 Pi Hydrae är en orange stjärna på väg att utvecklas till jättestjärna. Dess magnitud är 3,28.

Referenser 

Gamla stjärnbilder
Ugglan , ( Noctua på latin ) , var en liten och ljussvag stjärnbild på ekliptikan i gränsområdet mellan Vågen och Vattenormen . Den ersatte stjärnbilden Turdus Solitarius i den brittiske amatörastronomen Alexander Jamiesons A Celestial Atlas ( Jamieson menade att ugglan bättre borde ha en plats på stjärnhimlen . Ugglan förekom också iårs upplaga av Elijah H . Burritts Atlas , som var bilaga till Burrits verk The Geography of the Heavens . Ugglan blev dock inte långlivad på himlen . Stjärnor Ugglans stjärnor återfinns på den moderna stjärnhimlen i stjärnbilderna Vågen , Vattenormen och Jungfrun . Stjärnbilden innehöll flera någorlunda ljusstarka stjärnor . Brachium – Sigma Librae är en röd jättestjärna av magnitud21 . Den var stjärnbildens ljusstarkaste stjärna . Pi Hydrae är en orange stjärna på väg att utvecklas till jättestjärna . Dess magnitud är28 . Referenser Gamla stjärnbilder