Bränt barn (film)
Bränt barn är en svensk dramafilm från 1967 i regi av Hans Abramson. Filmen bygger på Stig Dagermans roman med samma namn och i rollerna ses bland andra Bente Dessau, Keve Hjelm och Hans Ernback.

Handling 
Snickare Knut Lundins fru Alma har avlidit och de närmaste vännerna samlas till gravöl i hemmet. Senare samma dag ringer telefonen och sonen Bengt svarar. Bengt förstår att det är faderns älskarinna, Gun, som ringer. Bengt blir förbittrad, en förbittring som tilltar när han upptäcker att fadern gett en av moderns klänningar till henne. Knut planerar att gifta om sig med Gun och vill att Bengt ska acceptera henne som styvmor, men Bengt vägrar.

Fadern ordnar en middag där Gun samt Bengt och hans fästmö Berit närvarar. Stämningen är tryckt. På natten ser Bengt hur fadern och Gun har samlag. I aggression slår han hunden, men ångrar sig genast. Över midsommarhelgen åker de fyra ut till en ö i skärgården. Bengt plågas av faderns intima relation med Gun, vilket får som följd att Berit känner att hon inte står i centrum för Bengts intresse. Under helgen börjar Bengt bli attraherad av Gun och möts av ömhet och öppen sensualism. Till Berit säger Bengt att han bara vill göra Gun illa.

Efter helgen återvänder kvartetten till stan. Gun besöker Bengt en dag när fadern är borta. Bengt och Gun ligger med varandra och när fadern kommer hem på natten gömmer de sig i Bengt säng. Bengt ska göra sin värnplikt och blir avfirad på Tivoli. I själva verket har han dock fått uppskov och tillbringar tiden tillsammans med Gun i skärgården, medan fadern arbetar i stan.

Knut och Gun gifter sig på vintern. Bengt och Berit kommer ut till ön över en helg, men Bengt kan inte hantera de nya relationerna. I svartsjuka slår han till Gun och skär sig därefter i handleden. Han forslas på spark över isen till sjukhuset. Bengt inser att han har lekt med elden och konstaterar att han inte kommer att göra om det. Gun inser också det omöjliga i deras relation, men hon tänker inte sluta att älska honom.

Rollista 
 Bente Dessau – Gun, biografkassörska
 Keve Hjelm – Knut Lundin, snickare
 Hans Ernback – Bengt Lundin, hans son
 Marie Göranzon – Berit, Bengts fästmö
 Annika Tretow – Alma, Knuts hustru
 Meta Velander – Ena systern
 Sissi Kaiser – Andra systern
 Jan Erik Lindqvist – Läkaren
 Monica Strömmerstedt – Sköterskan
 Siegfried Fischer	– Grannen
 Mats Abramson	– Bengt som pojke
 Curt Ericson – begravningsgäst
 Inga-Lill Åhström – begravningsgäst
 Gustav Samuelsson – begravningsgäst
 Mariann Rudberg – begravningsgäst
 Ann Mari Lindblom – begravningsgäst
 Stig Alinder – begravningsgäst
 Anna Vetter – begravningsgäst
 Karin Miller – begravningsgäst
 Margareta Sjödin – begravningsgäst
 Barbro Nordin – begravningsgäst

Filmteam 
 Hans Abramson – regi, manus
 Karl-Arne Bergman – rekvisita
 Erik Bjørk – arkitekt
 Ingemar Ejve – klippning
 Lennart Engholm – B-foto
 Inger Forsberg – smink
 Nita Gamble – scripta
 Grünfarbkvartetten – orkester
 Stig Hallgren – inspelningsledare
 Vibeke Hallberg – arkitekt
 Leif Hedman – stillbildsfoto
 Kjell Hööst – B-ljud
 Eivor Kullberg – kläder
 Roland Lundin – B-foto
 Titti Mörk – scripta
 Sven Nykvist – foto
 P.O. Pettersson – ljudtekniker
 Georg Riedel – originalmusik
 Tore Sjöberg – producent, produktionsledare
 Jan-Eric Söderman – B-foto
 Olle Unnerstad – ljudtekniker

Om filmen 
Filmen bygger på romanen Bränt barn av Stig Dagerman, första gången utgiven 1948. Sedan tidigare fanns Dagerman-filmatiseringarna Bröllopsbesvär (1964) och Ormen (1966). Bränt barn producerades av Tore Sjöberg för Minerva Film AB och AB Svensk Filmindustri. Den spelades in från mitten av mars till början av juli 1967, interiört i Råsunda filmstad och exteriört i Stockholms skärgård, bland annat i Öregrund där vinterscenerna spelades in. Filmen fotades av Sven Nykvist och klipptes sedan samman av Ingemar Ejve. Den är i färg och dialogen är på svenska.

Premiären ägde rum den 26 december 1967 på biograferna Focus och Röda Kvarn i Stockholm. Den 22 februari 1977 visades den i Sveriges Television TV1.

Musik 
Georg Riedel komponerade originalmusik till filmen. I övrigt användes "Stråkkvartett F dur opus 135" av Ludwig van Beethoven.

Mottagande 
Filmen mottogs kritiskt i pressen. I Aftonbladet skrev Jurgen Schildt, under rubriken "Bränt barn luktar illa", "God konst, inkl god filmkonst, är aldrig tråkig. Filmversionen av "Bränt barn" är tråkig. Det är följaktligen en dålig film." Svenska Dagbladets Hanserik Hjertén menade att de uttryck som burit upp Dagermans roman blivit obegripliga eller likgiltiga i filmen. I Expressen påpekade Jonas Sima att han saknade ett personligt förhållningssätt till Dagermans roman. Han menade även att Hans Ernback var katastrofalt felplacerad i sin roll. Dagens Nyheters recensent ansåg att filmen inte var lyckad och skrev att skådespelaren Bente Dessau var "det enda riktigt övertygande i filmen".

Regissören Abramson svarade på kritiken i Dagens Nyheter den 28 december 1967. Han förklarade att han arbetat fritt i förhållande till Dagermans roman och att han önskat göra en lycklig film, där huvudpersonerna vågar spränga sina tabugränser.

Referenser 

Svenska filmer 1967
Svenska dramafilmer
Svenskspråkiga filmer
Stockholms skärgård på film
Filmer i regi av Hans Abramson
Svenska filmer baserade på romaner
Filmer baserade på svenska romaner
Stig Dagerman-filmatiseringar
Svenska 1960-talsfilmer
Bränt barn är en svensk dramafilm fråni regi av Hans Abramson . Filmen bygger på Stig Dagermans roman med samma namn och i rollerna ses bland andra Bente Dessau , Keve Hjelm och Hans Ernback . Handling Snickare Knut Lundins fru Alma har avlidit och de närmaste vännerna samlas till gravöl i hemmet . Senare samma dag ringer telefonen och sonen Bengt svarar . Bengt förstår att det är faderns älskarinna , Gun , som ringer . Bengt blir förbittrad , en förbittring som tilltar när han upptäcker att fadern gett en av moderns klänningar till henne . Knut planerar att gifta om sig med Gun och vill att Bengt ska acceptera henne som styvmor , men Bengt vägrar . Fadern ordnar en middag där Gun samt Bengt och hans fästmö Berit närvarar . Stämningen är tryckt . På natten ser Bengt hur fadern och Gun har samlag . I aggression slår han hunden , men ångrar sig genast . Över midsommarhelgen åker de fyra ut till en ö i skärgården . Bengt plågas av faderns intima relation med Gun , vilket får som följd att Berit känner att hon inte står i centrum för Bengts intresse . Under helgen börjar Bengt bli attraherad av Gun och möts av ömhet och öppen sensualism . Till Berit säger Bengt att han bara vill göra Gun illa . Efter helgen återvänder kvartetten till stan . Gun besöker Bengt en dag när fadern är borta . Bengt och Gun ligger med varandra och när fadern kommer hem på natten gömmer de sig i Bengt säng . Bengt ska göra sin värnplikt och blir avfirad på Tivoli . I själva verket har han dock fått uppskov och tillbringar tiden tillsammans med Gun i skärgården , medan fadern arbetar i stan . Knut och Gun gifter sig på vintern . Bengt och Berit kommer ut till ön över en helg , men Bengt kan inte hantera de nya relationerna . I svartsjuka slår han till Gun och skär sig därefter i handleden . Han forslas på spark över isen till sjukhuset . Bengt inser att han har lekt med elden och konstaterar att han inte kommer att göra om det . Gun inser också det omöjliga i deras relation , men hon tänker inte sluta att älska honom . Rollista Bente Dessau – Gun , biografkassörska Keve Hjelm – Knut Lundin , snickare Hans Ernback – Bengt Lundin , hans son Marie Göranzon – Berit , Bengts fästmö Annika Tretow – Alma , Knuts hustru Meta Velander – Ena systern Sissi Kaiser – Andra systern Jan Erik Lindqvist – Läkaren Monica Strömmerstedt – Sköterskan Siegfried Fischer – Grannen Mats Abramson – Bengt som pojke Curt Ericson – begravningsgäst Inga-Lill Åhström – begravningsgäst Gustav Samuelsson – begravningsgäst Mariann Rudberg – begravningsgäst Ann Mari Lindblom – begravningsgäst Stig Alinder – begravningsgäst Anna Vetter – begravningsgäst Karin Miller – begravningsgäst Margareta Sjödin – begravningsgäst Barbro Nordin – begravningsgäst Filmteam Hans Abramson – regi , manus Karl-Arne Bergman – rekvisita Erik Bjørk – arkitekt Ingemar Ejve – klippning Lennart Engholm – B-foto Inger Forsberg – smink Nita Gamble – scripta Grünfarbkvartetten – orkester Stig Hallgren – inspelningsledare Vibeke Hallberg – arkitekt Leif Hedman – stillbildsfoto Kjell Hööst – B-ljud Eivor Kullberg – kläder Roland Lundin – B-foto Titti Mörk – scripta Sven Nykvist – foto P.O. Pettersson – ljudtekniker Georg Riedel – originalmusik Tore Sjöberg – producent , produktionsledare Jan-Eric Söderman – B-foto Olle Unnerstad – ljudtekniker Om filmen Filmen bygger på romanen Bränt barn av Stig Dagerman , första gången utgiven Sedan tidigare fanns Dagerman-filmatiseringarna Bröllopsbesväroch Ormen Bränt barn producerades av Tore Sjöberg för Minerva Film AB och AB Svensk Filmindustri . Den spelades in från mitten av mars till början av juli interiört i Råsunda filmstad och exteriört i Stockholms skärgård , bland annat i Öregrund där vinterscenerna spelades in . Filmen fotades av Sven Nykvist och klipptes sedan samman av Ingemar Ejve . Den är i färg och dialogen är på svenska . Premiären ägde rum dendecemberpå biograferna Focus och Röda Kvarn i Stockholm . Denfebruarivisades den i Sveriges Television TV1 . Musik Georg Riedel komponerade originalmusik till filmen . I övrigt användes "Stråkkvartett F dur opus av Ludwig van Beethoven . Mottagande Filmen mottogs kritiskt i pressen . I Aftonbladet skrev Jurgen Schildt , under rubriken "Bränt barn luktar illa " , "God konst , inkl god filmkonst , är aldrig tråkig . Filmversionen av "Bränt barn " är tråkig . Det är följaktligen en dålig film." Svenska Dagbladets Hanserik Hjertén menade att de uttryck som burit upp Dagermans roman blivit obegripliga eller likgiltiga i filmen . I Expressen påpekade Jonas Sima att han saknade ett personligt förhållningssätt till Dagermans roman . Han menade även att Hans Ernback var katastrofalt felplacerad i sin roll . Dagens Nyheters recensent ansåg att filmen inte var lyckad och skrev att skådespelaren Bente Dessau var "det enda riktigt övertygande i filmen " . Regissören Abramson svarade på kritiken i Dagens Nyheter dendecember Han förklarade att han arbetat fritt i förhållande till Dagermans roman och att han önskat göra en lycklig film , där huvudpersonerna vågar spränga sina tabugränser . Referenser Svenska filmer Svenska dramafilmer Svenskspråkiga filmer Stockholms skärgård på film Filmer i regi av Hans Abramson Svenska filmer baserade på romaner Filmer baserade på svenska romaner Stig Dagerman-filmatiseringar Svenskatalsfilmer