Vitgumpad buskskvätta
Vitgumpad buskskvätta (Saxicola maurus) är en buskskvätta i familjen flugsnappare med omstridd systematik. Arten häckar i tempererade delar av Asien, men även i nordöstra Europa till östra Ukraina. I Sverige är den en tillfällig gäst, dock med få säkra fynd på grund av artens likhet med östligare amurbuskskvättan.

Utseende 
Vitgumpad buskskvättan är en 11,5–13 centimeter lång fågel, med svart huvud, mörk vingovansida, orangerött bröst och vit fläck på sidan av halsen hos hanen, mattare färger hos honan. Den är mycket lik svarthakad buskskvätta (S. torquatus) som den tidigare behandlades som underart till, men har större halsfläck, mindre utbrett rött på bröstet och övergumpen ostreckad beige (vit i sliten dräkt). Honan har vitare strupe. Vissa underarter har även vitt på basen av stjärtfjädrarna, hos hemprichii så omfattande att den liknar stjärten hos en stenskvätta.

Amurbuskskvättan, fram tills nyligen behandlades som en del av vitgumpad buskskvätta, är mycket lik men skiljer sig i några små avseenden. Den har något kraftigare näbb och längre stjärt. Hanen har mer rostfärgad undersida och övergump samt svartare ovansida. I höstdräkt är hanen i genomsnitt mörkare och mer rosttonad. Studier av flyttande fåglar i kinesiska Beidahe visar att en fjärdedel har svartstreckade övre stjärttäckare, en karaktär som aldrig setts hos vitgumpad buskskvätta.

Utbredning och systematik 
Vitgumpad buskskvätta är en flyttfågel som häckar i merparten av temperade Asien, från ungefär latitud 71°N i Sibirien och söderut till Himalaya och sydvästra Kina, och västerut till östra Turkiet och Kaspiska havet. Den häckar även i allra nordöstligaste delarna av Europa, främst i Ryssland med tillfälligtvis så långt västerut som Finland. 

Vintertid förekommer den från södra Japan och söderut till Thailand och Indien, och västerut till nordvästra Afrika. Under flyttningen når ett mindre antal Västeuropa och mycket sällsynt så långt österut som till Alaska.

Artstatus 
Systematiken för vitgumpad buskskvätta och dess närmaste släktingar har varit och är i viss mån fortfarande omdiskuterad. Amurbuskskvättan (S. stejnegeri, tidigare kallad Stejnegers buskskvätta) behandlades fram tills nyligen som en underart till vitgumpad buskskvätta, och vissa gör det fortfarande. Längre tillbaka fördes vitgumpad buskskvätta med sina underarter till torquatus-komplexet som idag oftast delats upp i tre eller fyra arter: vitgumpad buskskvätta, svarthakad buskskvätta (S. rubecola), afrikansk buskskvätta (S. torquata) och ibland madagaskarbuskskvätta (S. sibilla). Vissa auktoriteter behandlar dem dock fortfarande som en och samma art, Saxicola torquatus, med argumenten att det fortfarande är oklart vad som händer i kontaktzoner mellan exempelvis svarthakad buskskvätta och variegaticus i Turkiet och att mycket små morfologiska skillnader föreligger – svarthakade buskskvättor på Sicilien påminner till exempel mer om maurus. Dock skulle en ihopslagning kräva att de distinkta arterna kanariebuskskvätta, vitstjärtad buskskvätta och réunionbuskskvätta också inkluderas eftersom de genetiskt är en del av komplexet.

Underarter 
Vitgumpad buskskvätta delas idag vanligast upp i fem underarter:
 Kaspisk buskskvätta, Saxicola maurus hemprichii – häckar från östra Ukraina och norra Azerbajdzjan till Kaspiska havets nordvästra och norra strand; övervintrar i nordöstra Afrika
 Armenisk buskskvätta, Saxicola maurus variegatus (syn. armenicus) – häckar från sydöstra Turkiet och Transkaukasus till norra och västra Iran; övervintrar i sydvästra Asien och nordöstra Afrika
 Kaspisk buskskvätta, Saxicola maurus maurus – häckar i östra Finland samt norra och östra delarna av Europeiska Ryssland till Mongoliet och Pakistan; övervintrar i Indien
Saxicola maurus indicus – nordvästra och centrala Himalaya
Saxicola maurus przewalskii – häckar från Tibet till centrala Kina, norra Myanmar och norra Thailand; övervintrar i södra och sydöstra Asien

Förekomst i Sverige 
I Sverige är vitgumpad buskskvätta en sällsynt men årlig gäst. Med tanke på svårigheten att skilja den från närbesläktade amurbuskskvättan och ibland även svarthakad buskskvätta finns dock relativt få säkra fynd. I Vår Fågelvärld 2021 publicerade BirdLife Sveriges raritetskommitté en genomgång av fynd rapporterade som "östlig svarthakad buskskvätta", det vill säga fåglar som ansågs tillhöra vitgumpad buskskvätta eller amurbuskskvätta. Av totalt 235 rapporter uteslöt 48 inte svarthakad buskskvätta medan fyra fynd kunde bestämmas till amurbuskskvätta (varav tre från DNA-studier) och 23 fynd till vitgumpad buskskvätta, varav sju fynd av den karakteristiska kaspiska buskskvättan (hemprichii). Resterande 160 fynd kunde inte med säkerhet bestämmas till art.

Familjetillhörighet 
Buskskvättorna ansågs fram tills nyligen liksom bland andra stenskvättor, stentrastar, rödstjärtar vara små trastar. DNA-studier visar dock att de är marklevande flugsnappare (Muscicapidae) och förs därför numera till den familjen.

Ekologi
Vitgumpad buskskvätta lever på öppna ytor med enstaka buskar, till exempel högmossar och hedar. Boet göms på marken och byggs av gräs, strån, mossa och rötter. Svarthakad buskskvätta livnär sig av insekter, spindlar och maskar, som den oftast fångar på marken.

Status
Internationella naturvårdsunionen IUCN betraktar inte maurus som en egen art, varför dess hotstatus inte utvärderats ännu.

Referenser

Noter

Källor 
 Robertson, Iain (1977) Identification and European status of eastern Stonechats, Brit. Birds, vol.70 sid:237-245.
 Stoddart, Andy (1992) Identification of Siberian Stonechat, Birding World, vol.5, nr.9, sid:348-356.
 Urquhart, Ewan & Bowley, Adam (2002) Stonechats. A Guide to the Genus Saxicola, Christopher Helm, London.

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Buskskvättor
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Vitgumpad buskskvätta ( Saxicola maurus ) är en buskskvätta i familjen flugsnappare med omstridd systematik . Arten häckar i tempererade delar av Asien , men även i nordöstra Europa till östra Ukraina . I Sverige är den en tillfällig gäst , dock med få säkra fynd på grund av artens likhet med östligare amurbuskskvättan . Utseende Vitgumpad buskskvättan är en5–13 centimeter lång fågel , med svart huvud , mörk vingovansida , orangerött bröst och vit fläck på sidan av halsen hos hanen , mattare färger hos honan . Den är mycket lik svarthakad buskskvätta ( S. torquatus ) som den tidigare behandlades som underart till , men har större halsfläck , mindre utbrett rött på bröstet och övergumpen ostreckad beige ( vit i sliten dräkt ) . Honan har vitare strupe . Vissa underarter har även vitt på basen av stjärtfjädrarna , hos hemprichii så omfattande att den liknar stjärten hos en stenskvätta . Amurbuskskvättan , fram tills nyligen behandlades som en del av vitgumpad buskskvätta , är mycket lik men skiljer sig i några små avseenden . Den har något kraftigare näbb och längre stjärt . Hanen har mer rostfärgad undersida och övergump samt svartare ovansida . I höstdräkt är hanen i genomsnitt mörkare och mer rosttonad . Studier av flyttande fåglar i kinesiska Beidahe visar att en fjärdedel har svartstreckade övre stjärttäckare , en karaktär som aldrig setts hos vitgumpad buskskvätta . Utbredning och systematik Vitgumpad buskskvätta är en flyttfågel som häckar i merparten av temperade Asien , från ungefär latitudN i Sibirien och söderut till Himalaya och sydvästra Kina , och västerut till östra Turkiet och Kaspiska havet . Den häckar även i allra nordöstligaste delarna av Europa , främst i Ryssland med tillfälligtvis så långt västerut som Finland . Vintertid förekommer den från södra Japan och söderut till Thailand och Indien , och västerut till nordvästra Afrika . Under flyttningen når ett mindre antal Västeuropa och mycket sällsynt så långt österut som till Alaska . Artstatus Systematiken för vitgumpad buskskvätta och dess närmaste släktingar har varit och är i viss mån fortfarande omdiskuterad . Amurbuskskvättan ( S. stejnegeri , tidigare kallad Stejnegers buskskvätta ) behandlades fram tills nyligen som en underart till vitgumpad buskskvätta , och vissa gör det fortfarande . Längre tillbaka fördes vitgumpad buskskvätta med sina underarter till torquatus-komplexet som idag oftast delats upp i tre eller fyra arter : vitgumpad buskskvätta , svarthakad buskskvätta ( S. rubecola ) , afrikansk buskskvätta ( S. torquata ) och ibland madagaskarbuskskvätta ( S. sibilla ) . Vissa auktoriteter behandlar dem dock fortfarande som en och samma art , Saxicola torquatus , med argumenten att det fortfarande är oklart vad som händer i kontaktzoner mellan exempelvis svarthakad buskskvätta och variegaticus i Turkiet och att mycket små morfologiska skillnader föreligger – svarthakade buskskvättor på Sicilien påminner till exempel mer om maurus . Dock skulle en ihopslagning kräva att de distinkta arterna kanariebuskskvätta , vitstjärtad buskskvätta och réunionbuskskvätta också inkluderas eftersom de genetiskt är en del av komplexet . Underarter Vitgumpad buskskvätta delas idag vanligast upp i fem underarter : Kaspisk buskskvätta , Saxicola maurus hemprichii – häckar från östra Ukraina och norra Azerbajdzjan till Kaspiska havets nordvästra och norra strand ; övervintrar i nordöstra Afrika Armenisk buskskvätta , Saxicola maurus variegatus ( syn. armenicus ) – häckar från sydöstra Turkiet och Transkaukasus till norra och västra Iran ; övervintrar i sydvästra Asien och nordöstra Afrika Kaspisk buskskvätta , Saxicola maurus maurus – häckar i östra Finland samt norra och östra delarna av Europeiska Ryssland till Mongoliet och Pakistan ; övervintrar i Indien Saxicola maurus indicus – nordvästra och centrala Himalaya Saxicola maurus przewalskii – häckar från Tibet till centrala Kina , norra Myanmar och norra Thailand ; övervintrar i södra och sydöstra Asien Förekomst i Sverige I Sverige är vitgumpad buskskvätta en sällsynt men årlig gäst . Med tanke på svårigheten att skilja den från närbesläktade amurbuskskvättan och ibland även svarthakad buskskvätta finns dock relativt få säkra fynd . I Vår Fågelvärldpublicerade BirdLife Sveriges raritetskommitté en genomgång av fynd rapporterade som "östlig svarthakad buskskvätta " , det vill säga fåglar som ansågs tillhöra vitgumpad buskskvätta eller amurbuskskvätta . Av totaltrapporter uteslötinte svarthakad buskskvätta medan fyra fynd kunde bestämmas till amurbuskskvätta ( varav tre från DNA-studier ) ochfynd till vitgumpad buskskvätta , varav sju fynd av den karakteristiska kaspiska buskskvättan ( hemprichii ) . Resterandefynd kunde inte med säkerhet bestämmas till art . Familjetillhörighet Buskskvättorna ansågs fram tills nyligen liksom bland andra stenskvättor , stentrastar , rödstjärtar vara små trastar . DNA-studier visar dock att de är marklevande flugsnappare ( Muscicapidae ) och förs därför numera till den familjen . Ekologi Vitgumpad buskskvätta lever på öppna ytor med enstaka buskar , till exempel högmossar och hedar . Boet göms på marken och byggs av gräs , strån , mossa och rötter . Svarthakad buskskvätta livnär sig av insekter , spindlar och maskar , som den oftast fångar på marken . Status Internationella naturvårdsunionen IUCN betraktar inte maurus som en egen art , varför dess hotstatus inte utvärderats ännu . Referenser Noter Källor Robertson , IainIdentification and European status of eastern Stonechats , Brit . Birds , vol.70 sid:237-245 . Stoddart , AndyIdentification of Siberian Stonechat , Birding World , vol.5 , nr.9 , sid:348-356 . Urquhart , Ewan & Bowley , AdamStonechats . A Guide to the Genus Saxicola , Christopher Helm , London . Externa länkar Läten på xeno-canto.org Buskskvättor Fåglar i palearktiska regionen Fåglar i orientaliska regionen