Bohuslänska
Bohuslänska är de svenska, och förr i tiden även norska dialekter som talas i landskapet Bohuslän. Bohuslänska räknas till götamålen och har många drag gemensamma med norska dialekter, särskilt i norra delarna av landskapet. Landskapet var en del av Norge fram till 1658, vilket också återspeglas i språket. Samtidigt har dialekterna tydliga influenser från målen i Halland och Västergötland.

Fram till 1658 var landskapet uppdelat i två administrativa områden, Ranrikesyssla eller Viken i norr och Älvsyssla i söder. Den här uppdelningen har haft stor inverkan på kulturlandskapet och därmed dialekterna i Bohuslän, t.ex. har man använt skilda redskap och metoder vid fiske och bebyggelsen skiljer sig åt mellan södra och norra Bohuslän. Gränsen mellan de båda administrativa områdena gick i höjd med Uddevalla och Havstensfjorden, vilket också utgör ungefärlig gränslinje för många dialektala skillnader.

Kännetecken

Ljudbildning 
Bohuslän är ett gränslandskap, och många drag i dialekterna är gemensamma med de norska dialekterna på andra sidan riksgränsen. I många ord där svenska standardspråket har o och norskan har u, följer bohuslänskan det norska uttalet i Östfold, i ord som ku ('ko'), bru ('bro'), knuge ('knoge') och tru ('tro'). Gammalt kort e har i östnordiska språk övergått till jä framför ändelse-a (som ofta har fallit bort), men i Bohuslän kvarstår e i ord som stela ('stjäla') och stert ('stjärt'). På samma sätt som i väster har kort a-ljud i vissa fall övergått till ett å-ljud eller kort öppet a-ljud genom u-omljud, t.ex: vall blir våll och trast blir tråst.

Konsonantkombinationerna mp, nk och nt blir ofta pp, kk och tt genom nasalassimilation på samma sätt som i Norge: bratt ('brant'), sopp ('svamp'), dräkka ('dränka' lin). Samtidigt kvarstår många icke-assimilerade former, till exempel drunkna där många andra västsvenska dialekter har drokkna eller drukkna.

Gullmarsfjorden fungerar som gränslinje för många särdrag som skiljer sig åt mellan norr och söder. I de södra delarna uttalas kort a framför ck på samma sätt som i standardspråkets backe, jämfört med i norr där uttalet är med mörkt a, som i standardspråket bara finns som lång vokal. I norr har gammalt långt e-ljud på samma sätt som i yttre Östfold bevarats i slutet av ord där uttalet i söder har ä, t.ex. tre ('tre') och kne ('knä'). Detta drag finns även i Dalsland och delar av Värmland. Ett tydligt särdrag för Bohuslän som helhet är att i och y kan uttalas med ett spetsigt ljud, i söder med ett spetsigt och surrande ljud som brukar kallas för Viby-i.

De södra och norra delarna av Bohuslän skiljer sig också åt när det gäller konsonanterna. I södra Bohuslän uttalas kombinationerna sk, sj och stj alltid som s+k, det heter alltså Skerhamn ('Skärhamn') med samma initiala konsonantuttal som i standardspråkets skata. Övergången från p, k, t till b, g, d efter lång vokal som ytterst troligen härrör från Själland har fått fäste längs hela den kustremsa som låg under dansk administration före 1658, även i Bohuslän och den del av Sörlandskusten i Norge som kallas bløde kyststriba. Här heter det alltså båd ('båt'), greb ('grep') och vig ('vik'). Ett annat kännetecken som kommer söderifrån är att g uttalas som w efter bakre vokal och som j efter främre vokal, t.ex. blir hage till hawe och väg blir till väj.

Övriga särdrag hos bohuslänskan:
 Kombinationen va blir å efter k och s, t.ex: kvart blir kårt och sått istället för svart.
 Liksom i norskan har bohuslänskan hårt l-ljud och är den enda dialekten i svenskan som har hårt l-jud.
 Liksom de flesta norra götamålen blir "rd" till "l", fast hårt l-ljud i detta fall.
 Långt ö-ljud uttalas öppet, som [ɶː].
 Standardsvenskans korta u-ljud har sänkts till ett o-ljud genom "a-omljud", t.ex: kulle blir kolle och hult blir till holt.

Böjningsformer 
När det gäller substantivens böjningsformer skiljer sig norra och södra Bohuslän starkt åt. Feminina substantiv i singularis och neutrala substantiv i pluralis får ändelsen -a i söder jämfört med -e i norr. I söder heter det alltså i likhet med många andra dialekter sänga ('sängen'), sola ('solen') och broa ('bron'), jämfört med sänge, sole och broe i norr. Ett stort sydsvenskt område har bortfall av -r i pluralformer av t.ex. hästar och backar, men i norra Bohuslän kvarstår detta -r. En egenhet i de norra delarna är att ord som annars slutar på -er i plural kan få ändelsen -ar, t.ex. ruddar ('rötter') och nättar/näddar ('nätter').

Exempel på ord och uttryck

Referenser

Noter

Källor

Vidare läsning 

 Kvillerud, Reinert, (2000). Bohuslänska : Språkprov med kommentar. Göteborg: Språk- och folkminnesinstitutet och Reinert Kvillerud. 
 Larsson, Ruth, (1971). De ä möt, som ä könstit : Sägner oh berättelser från Bohuslän. Göteborg: Tre böcker

Externa länkar 
 Fredrik Lindström om bohuslänska i Svenska dialektmysterier
 

Bohuslän
Svenska dialekter
Norska dialekter
Bohuslänska är de svenska , och förr i tiden även norska dialekter som talas i landskapet Bohuslän . Bohuslänska räknas till götamålen och har många drag gemensamma med norska dialekter , särskilt i norra delarna av landskapet . Landskapet var en del av Norge fram till vilket också återspeglas i språket . Samtidigt har dialekterna tydliga influenser från målen i Halland och Västergötland . Fram tillvar landskapet uppdelat i två administrativa områden , Ranrikesyssla eller Viken i norr och Älvsyssla i söder . Den här uppdelningen har haft stor inverkan på kulturlandskapet och därmed dialekterna i Bohuslän , t.ex . har man använt skilda redskap och metoder vid fiske och bebyggelsen skiljer sig åt mellan södra och norra Bohuslän . Gränsen mellan de båda administrativa områdena gick i höjd med Uddevalla och Havstensfjorden , vilket också utgör ungefärlig gränslinje för många dialektala skillnader . Kännetecken Ljudbildning Bohuslän är ett gränslandskap , och många drag i dialekterna är gemensamma med de norska dialekterna på andra sidan riksgränsen . I många ord där svenska standardspråket har o och norskan har u , följer bohuslänskan det norska uttalet i Östfold , i ord som ku ( ' ko ' ) , bru ( ' bro ' ) , knuge ( ' knoge ' ) och tru ( ' tro ' ) . Gammalt kort e har i östnordiska språk övergått till jä framför ändelse-a ( som ofta har fallit bort ) , men i Bohuslän kvarstår e i ord som stela ( ' stjäla ' ) och stert ( ' stjärt ' ) . På samma sätt som i väster har kort a-ljud i vissa fall övergått till ett å-ljud eller kort öppet a-ljud genom u-omljud , t.ex: vall blir våll och trast blir tråst . Konsonantkombinationerna mp , nk och nt blir ofta pp , kk och tt genom nasalassimilation på samma sätt som i Norge : bratt ( ' brant ' ) , sopp ( ' svamp ' ) , dräkka ( ' dränka ' lin ) . Samtidigt kvarstår många icke-assimilerade former , till exempel drunkna där många andra västsvenska dialekter har drokkna eller drukkna . Gullmarsfjorden fungerar som gränslinje för många särdrag som skiljer sig åt mellan norr och söder . I de södra delarna uttalas kort a framför ck på samma sätt som i standardspråkets backe , jämfört med i norr där uttalet är med mörkt a , som i standardspråket bara finns som lång vokal . I norr har gammalt långt e-ljud på samma sätt som i yttre Östfold bevarats i slutet av ord där uttalet i söder har ä , t.ex . tre ( ' tre ' ) och kne ( ' knä ' ) . Detta drag finns även i Dalsland och delar av Värmland . Ett tydligt särdrag för Bohuslän som helhet är att i och y kan uttalas med ett spetsigt ljud , i söder med ett spetsigt och surrande ljud som brukar kallas för Viby-i . De södra och norra delarna av Bohuslän skiljer sig också åt när det gäller konsonanterna . I södra Bohuslän uttalas kombinationerna sk , sj och stj alltid som s+k , det heter alltså Skerhamn ( ' Skärhamn ' ) med samma initiala konsonantuttal som i standardspråkets skata . Övergången från p , k , t till b , g , d efter lång vokal som ytterst troligen härrör från Själland har fått fäste längs hela den kustremsa som låg under dansk administration före även i Bohuslän och den del av Sörlandskusten i Norge som kallas bløde kyststriba . Här heter det alltså båd ( ' båt ' ) , greb ( ' grep ' ) och vig ( ' vik ' ) . Ett annat kännetecken som kommer söderifrån är att g uttalas som w efter bakre vokal och som j efter främre vokal , t.ex . blir hage till hawe och väg blir till väj . Övriga särdrag hos bohuslänskan : Kombinationen va blir å efter k och s , t.ex: kvart blir kårt och sått istället för svart . Liksom i norskan har bohuslänskan hårt l-ljud och är den enda dialekten i svenskan som har hårt l-jud . Liksom de flesta norra götamålen blir "rd" till "l" , fast hårt l-ljud i detta fall . Långt ö-ljud uttalas öppet , som [ ɶː ] . Standardsvenskans korta u-ljud har sänkts till ett o-ljud genom "a-omljud" , t.ex: kulle blir kolle och hult blir till holt . Böjningsformer När det gäller substantivens böjningsformer skiljer sig norra och södra Bohuslän starkt åt . Feminina substantiv i singularis och neutrala substantiv i pluralis får ändelsen -a i söder jämfört med -e i norr . I söder heter det alltså i likhet med många andra dialekter sänga ( ' sängen ' ) , sola ( ' solen ' ) och broa ( ' bron ' ) , jämfört med sänge , sole och broe i norr . Ett stort sydsvenskt område har bortfall av -r i pluralformer av t.ex . hästar och backar , men i norra Bohuslän kvarstår detta -r . En egenhet i de norra delarna är att ord som annars slutar på -er i plural kan få ändelsen -ar , t.ex . ruddar ( ' rötter ' ) och nättar/näddar ( ' nätter ' ) . Exempel på ord och uttryck Referenser Noter Källor Vidare läsning Kvillerud , Reinert , Bohuslänska \ : Språkprov med kommentar . Göteborg : Språk- och folkminnesinstitutet och Reinert Kvillerud . Larsson , Ruth , De ä möt , som ä könstit \ : Sägner oh berättelser från Bohuslän . Göteborg : Tre böcker Externa länkar Fredrik Lindström om bohuslänska i Svenska dialektmysterier Bohuslän Svenska dialekter Norska dialekter