Finsk fonologi
Finsk fonologi beskriver fonologin i finska språket. Finskan skriver ungefär som man uttalar orden, långt uttal skrivs dubbelt och kort uttal skrivs med en bokstav.

Uttal

Konsonanter 
I finskan används sjutton konsonanter: /m n ŋ p t k b d g f s ʃ h ʋ l j r/, varav /b g f ʃ/ används i lånord.

  förekommer medialt som ett försvagat  genom finskans speciella stadieväxling, men förekommer också i klustret  och i en mängd lånord.
  förekommer som ng genom stadieväxling av nk, varav n; et i nk representerar .
  förekommer endast i lånord.

Stadieväxlingen 
Stadieväxlingen är det som kallas för finskans "konsonantomljud" och är alltid beroende av fonologi och morfosyntax. Det som är speciellt med stadieväxlingen är det att den bestämmer hur konsonanterna ska bli när ordet ändras. Det finns ett starkt stadium som vanligen uppträder i öppna stavelser (slutar på vokal) och ett svagt stadium som vanligen uppträder i slutna stavelser (slutar på konsonant).
Exempel på stadieväxling (alla exempel är i nominativ singular till plural):
Kvantitativ stadieväxling:
 →  (pappi - papit 'präst(er)')
 →  (pukki - pukit 'bock(ar)')
 →  (katto - katot 'tak')
Kvalitativ stadieväxling:
 →  (läpi - lävet 'hål')
 → borta (pako - paot 'avgassystem')
 →  (katu - kadut 'väg(ar)')
Assimilation till en föregående konsonant:
 →  (kampi - kammet 'vev(ar)')
 →  (kenkä - kengät 'sko(r)')
 →  (lento - lennot 'flyg')
 →  (kielto - kiellot 'förbud')
 →  (parta - parrat 'skägg')
Mindre vanliga växlingar:
,  → ,  (jälki - jäljet 'spår', kurki - kurjet 'kran(ar)')
,  → ,  (puku - puvut 'kostym(er)', kyky - kyvyt 'förmåga/förmågor')
Historiska undantag från regeln om öppna och slutna stavelser:
 ranne → ranteen 'handled - handleder'
 tavata → tapaan 'att möta - jag möter'

Tonande klusiler 
 och  räknas ofta inte som finska fonem eftersom de endast förekommer i lånord, men alla dessa lånord är relativt vanliga idag, så dessa fonem räknas som officiella. Misslyckanden med att använda dessa på rätt sätt har oftast förlöjligats i media, t.ex. betraktar journalister och högt uppsatta tjänstemän Belgia (Belgien) som Pelkia. Många utbildade talare gör inte någon skillnad mellan tonande och tonlösa klusiler i vanligt tal, om det inte finns några risker för förväxlingar. Några få exempel: /busːi/ 'en buss' vs. /pusːi/ och /gorilːɑ/ 'en gorilla' vs. /korilːɑ/ 'med en korg'.

 är något annorlunda än  och  på grund av att det finns i finska ord, som en "svag" motsvarighet till det tonlösa , men historiskt sett uttalades den som en frikativ: . Under de sju århundraden då Finland styrdes av Sverige började uttalet  att komma in i det finska uttalet och ersatte , men i lånord uttalades det som , t.ex. deodorantti (deodorant) . Klusilen  uttalas nu för det mesta som , åtminstone i lånord och formella tal.

Vokaler 
Finska språket har många olika vokalljud och kryllar också av diftonger. Något som är speciellt för finskan är y-ljudet, som kan uppfattas som något mellan y och ö.

Diftonger

Vokalharmoni 

Vokalharmonin finns i de flesta finsk-ugriska språk och är lite speciell för dessa språk. Undantag är exempelvis meänkieli, där vissa variateter saknar vokalharmoni. Vokalharmonin handlar om hur ordet ska böjas, bokstäverna a o u och y ä ö kan inte hamna i samma ord, men alla dessa kan hamna med e i, men endast i sammanskrivningar kan a o u och y ä ö hamna i samma ord och lånord, t.ex. seinäkellossa "i en väggklocka" (av 'seinä' + 'kello'). Hur orden ska böjas bestäms av ordets grundvokal.

Längd 
Alla fonem (t.o.m  och , se nedan) kan förekomma som fördubblade i fonetisk längd. Konsonantfördubbling sker alltid på enligheten av finskans stavningsregler.
Vissa exemplen:
tuli = eld, tuuli = vind, tulli = tull
muta = lera, muuta = andra (partitiv sg.), mutta = men, muuttaa = att ändra/flytta

Ett dubbelt  är sällsynt i standard finskan, men kan dock förekomma, t.ex. hihhuli som är en nedsättande term för en religiös fanatiker. Skillnaden mellan  och  kan endast finnas i lånord; inhemska d förekommer endast i kortform. Medan  och  kan visas som parvis när de uttalas, t.ex. vauva , raijata , denna skillnad är inte fonematisk och anges inte i stavning.

Betoning 
Likt ungerskan och estniskan faller finskans betoning alltid på första stavningen i ordet, oavsett längd. Även ord med kort förstastavelse och lång andrastavelse har betoningen på första stavelsen, t.ex. eloon 'i livet'. I bibetoning faller oftast på udda stavelser, dvs. den tredje, den femte (osv.) stavningen i ordet, men den faller aldrig på den sista stavelsen, jf. kalamaksaöljyä (här betonas inte ä).
I sammansatta ord betonas varje ord på sin ursprungliga betoning, t.ex. i lånordet rucolasalaattia. När bibetoningen faller på en svag stavning (med kort vokal utan konsonant efteråt) flyttas betoningen till nästa stavning, jf. puhuisimmeko? (talar vi?) vs. puhuvatko? (talar de?), där det första exemplet har bibetoningen på den tredje stavningen, som huvudregeln, medan det andra exemplet har flyttat bibetoningen till fjärde stavningen, för att undvika en situation där den tredje stavningen är svag och den fjärde stavningen är stark.

Sandhi 
Finska sandhi är ytterst vanligt förekommande mellan många ord och morfem i officiellt standard språk och talspråk. I de flesta "register" är det aldrig nedskrivet; endast de dialektala transkriptionerna har det nedskrivet. Det finns två processer, den första är en enkel assimilation med avseende för artikulationsstället (t.ex. np → mp) och den andra är om prediktiva fördubblingar av initiala konsonanter på morfemets "gränser".

Några enkla regler:
 → , velariation av 'k', t.ex. sen kanssa 
 → , labialiation av 'p', t.ex. hän poimii 
 → , dissimilation av en sekvens av individuella vokaler (jämfört med diftonger) genom en så kallad glottisstöt, t.ex. kuorma-auto .

Fördubbling av morfeminitial konsonant uppstår när morfem som föregår det slutar på en vokal och tillhör någon av dessa morfologiska klasser:
 substantiv på -e (bortsett från några nya lånord):
 t.ex. hakelava  "öppen box för träflis"
 imperativ och imperativ konegativ rörande andra person singular, liksom den negativ formen för presens indikativ (dessa tre är alltid lika varandra)
 imperativ konnegativ rörande tredje person singular, första person plural, andra person plural och tredje person plural:
 t.ex. älkää tehkökään sitä 'gör det inte!' 
 första infinitiv (ordbokets sökord)
 t.ex. täytyy mennä käymään 
 substantivskasus på -e: allativ -lle liksom superlativ -nne och prolativ -tse
 andra ord som kai "förmodligen", luo "till, gentemot" och tai "eller"

Se även 
 Finska
 Estniska
 Ungerska

Referenser 

Fonologi
Fonologi efter språk
Finsk fonologi beskriver fonologin i finska språket . Finskan skriver ungefär som man uttalar orden , långt uttal skrivs dubbelt och kort uttal skrivs med en bokstav . Uttal Konsonanter I finskan används sjutton konsonanter : /m n ŋ p t k b d g f s ʃ h ʋ l j r/ , varav /b g f ʃ/ används i lånord. förekommer medialt som ett försvagat genom finskans speciella stadieväxling , men förekommer också i klustret och i en mängd lånord . förekommer som ng genom stadieväxling av nk , varav n ; et i nk representerar\. förekommer endast i lånord . Stadieväxlingen Stadieväxlingen är det som kallas för finskans "konsonantomljud" och är alltid beroende av fonologi och morfosyntax . Det som är speciellt med stadieväxlingen är det att den bestämmer hur konsonanterna ska bli när ordet ändras . Det finns ett starkt stadium som vanligen uppträder i öppna stavelser ( slutar på vokal ) och ett svagt stadium som vanligen uppträder i slutna stavelser ( slutar på konsonant ) . Exempel på stadieväxling ( alla exempel är i nominativ singular till plural ) : Kvantitativ stadieväxling : → ( pappi - papit ' präst( er ) ' ) → ( pukki - pukit ' bock( ar ) ' ) → ( katto - katot ' tak ' ) Kvalitativ stadieväxling : → ( läpi - lävet ' hål ' ) → borta ( pako - paot ' avgassystem ' ) → ( katu - kadut ' väg( ar ) ' ) Assimilation till en föregående konsonant : → ( kampi - kammet ' vev( ar ) ' ) → ( kenkä - kengät ' sko(r ) ' ) → ( lento - lennot ' flyg ' ) → ( kielto - kiellot ' förbud ' ) → ( parta - parrat ' skägg ' ) Mindre vanliga växlingar : → , ( jälki - jäljet ' spår ' , kurki - kurjet ' kran( ar ) ' ) → , ( puku - puvut ' kostym( er ) ' , kyky - kyvyt ' förmåga/förmågor ' ) Historiska undantag från regeln om öppna och slutna stavelser : ranne → ranteen ' handled - handleder ' tavata → tapaan ' att möta - jag möter ' Tonande klusiler och räknas ofta inte som finska fonem eftersom de endast förekommer i lånord , men alla dessa lånord är relativt vanliga idag , så dessa fonem räknas som officiella . Misslyckanden med att använda dessa på rätt sätt har oftast förlöjligats i media , t.ex . betraktar journalister och högt uppsatta tjänstemän Belgia ( Belgien ) som Pelkia . Många utbildade talare gör inte någon skillnad mellan tonande och tonlösa klusiler i vanligt tal , om det inte finns några risker för förväxlingar . Några få exempel : /busːi/ ' en buss' vs . /pusːi/ och /gorilːɑ/ ' en gorilla ' vs . /korilːɑ/ ' med en korg ' . är något annorlunda än och på grund av att det finns i finska ord , som en "svag " motsvarighet till det tonlösa , men historiskt sett uttalades den som en frikativ:\ . Under de sju århundraden då Finland styrdes av Sverige började uttalet att komma in i det finska uttalet och ersatte , men i lånord uttalades det som , t.ex . deodorantti ( deodorant ) \ . Klusilen uttalas nu för det mesta som , åtminstone i lånord och formella tal . Vokaler Finska språket har många olika vokalljud och kryllar också av diftonger . Något som är speciellt för finskan är y-ljudet , som kan uppfattas som något mellan y och ö . Diftonger Vokalharmoni Vokalharmonin finns i de flesta finsk-ugriska språk och är lite speciell för dessa språk . Undantag är exempelvis meänkieli , där vissa variateter saknar vokalharmoni . Vokalharmonin handlar om hur ordet ska böjas , bokstäverna a o u och y ä ö kan inte hamna i samma ord , men alla dessa kan hamna med e i , men endast i sammanskrivningar kan a o u och y ä ö hamna i samma ord och lånord , t.ex . seinäkellossa "i en väggklocka " ( av ' seinä ' + ' kello ' ) . Hur orden ska böjas bestäms av ordets grundvokal . Längd Alla fonem ( t.o.m och , se nedan ) kan förekomma som fördubblade i fonetisk längd . Konsonantfördubbling sker alltid på enligheten av finskans stavningsregler . Vissa exemplen : tuli = eld , tuuli = vind , tulli = tull muta = lera , muuta = andra ( partitiv sg . ) , mutta = men , muuttaa = att ändra/flytta Ett dubbelt är sällsynt i standard finskan , men kan dock förekomma , t.ex . hihhuli som är en nedsättande term för en religiös fanatiker . Skillnaden mellan och kan endast finnas i lånord ; inhemska d förekommer endast i kortform . Medan och kan visas som parvis när de uttalas , t.ex . vauva , raijata , denna skillnad är inte fonematisk och anges inte i stavning . Betoning Likt ungerskan och estniskan faller finskans betoning alltid på första stavningen i ordet , oavsett längd . Även ord med kort förstastavelse och lång andrastavelse har betoningen på första stavelsen , t.ex . eloon ' i livet ' . I bibetoning faller oftast på udda stavelser , dvs. den tredje , den femte ( osv . ) stavningen i ordet , men den faller aldrig på den sista stavelsen , jf. kalamaksaöljyä ( här betonas inte ä ) . I sammansatta ord betonas varje ord på sin ursprungliga betoning , t.ex . i lånordet rucolasalaattia . När bibetoningen faller på en svag stavning ( med kort vokal utan konsonant efteråt ) flyttas betoningen till nästa stavning , jf. puhuisimmeko ? ( talar vi ? ) vs. puhuvatko ? ( talar de ? ) , där det första exemplet har bibetoningen på den tredje stavningen , som huvudregeln , medan det andra exemplet har flyttat bibetoningen till fjärde stavningen , för att undvika en situation där den tredje stavningen är svag och den fjärde stavningen är stark . Sandhi Finska sandhi är ytterst vanligt förekommande mellan många ord och morfem i officiellt standard språk och talspråk . I de flesta "register " är det aldrig nedskrivet ; endast de dialektala transkriptionerna har det nedskrivet . Det finns två processer , den första är en enkel assimilation med avseende för artikulationsstället ( t.ex . np → mp) och den andra är om prediktiva fördubblingar av initiala konsonanter på morfemets "gränser " . Några enkla regler : → , velariation av ' k ' , t.ex . sen kanssa → , labialiation av ' p ' , t.ex . hän poimii → , dissimilation av en sekvens av individuella vokaler ( jämfört med diftonger ) genom en så kallad glottisstöt , t.ex . kuorma-auto \ . Fördubbling av morfeminitial konsonant uppstår när morfem som föregår det slutar på en vokal och tillhör någon av dessa morfologiska klasser : substantiv på -e ( bortsett från några nya lånord ) : t.ex . hakelava "öppen box för träflis" imperativ och imperativ konegativ rörande andra person singular , liksom den negativ formen för presens indikativ ( dessa tre är alltid lika varandra ) imperativ konnegativ rörande tredje person singular , första person plural , andra person plural och tredje person plural : t.ex . älkää tehkökään sitä ' gör det inte ! ' första infinitiv ( ordbokets sökord ) t.ex . täytyy mennä käymään substantivskasus på -e : allativ -lle liksom superlativ -nne och prolativ -tse andra ord som kai "förmodligen " , luo "till , gentemot " och tai "eller " Se även Finska Estniska Ungerska Referenser Fonologi Fonologi efter språk