Balkanmes
Balkanmes (Poecile lugubris) är en fågel i familjen mesar inom ordningen tättingar. Den förekommer i sydöstra Europa och sydvästra Asien i både bergsskogar, buskmarker, olivlundar och fruktträdgårdar. Jämfört med andra mesar är den relativt tystlåten och tillbakadragen. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Utseende 
Balkanmesen påminner om en talgoxe i storlek (13–14 centimeter) och proportioner, men färgad som en talltita. Jämfört med den senare har den dock en bruntonad gråsvart hätta som går lite längre ner på huvudet och en mycket större svart haklapp. På så sätt blir den vita kinden snarare som en smal kil. Näbben är också relativt kraftig.

Läten 
Locklätena är blåmeslika och sparvlikt grälande, ibland med en mer rivig ton, medan den enkla sången liknar entitans fast med en oren röst: "tjriv-tjriv-tjriv".

Utbredning och systematik 
Balkanmesen förekommer som namnet antyder på Balkanhalvön, men även österut via Mindre Asien till Iran. Den är en stannfågel, men det finns tecken på att den förflyttar sig till lägre belägna områden i delar av utbredningsområdet. 

Fågeln delas vanligen upp i fem underarter med följande utbredning:
Poecile lugubris lugubris – från Balkanhalvön till norra Grekland 
Poecile lugubris lugens – centrala och södra Grekland
Poecile lugubris anatoliae – från Mindre Asien och söderut till norra Israel
Poecile lugubris dubius – Zagrosbergen i västra Iran 
Poecile lugubris kirmanensis –  Kermanregionen i sydöstra Iran

I verket Handbook of Western Palearctic Birds (Shirihai & Svensson 2018) urskiljs endast fyra underarter, där lugens inkluderas i lugubris- Sedan 2022 följer svenska BirdLife Sverige dessa rekommendationer.

Tillfälligt har balkanmesen observerats i Italien, Slovenien och Kuwait.

Systematik 
Balkanmesen beskrevs vetenskapligt av Coenraad Jacob Temminck 1820. Dess vetenskapliga artepitet '’lugubris är latin och betyder "sorgesam".

Tidigare betraktades hyrkanmes (P. hyrcanus) som en underart till balkanmes, men genetiska studier visar att hyrkanmesen snarare står närmare talltita (P. montanus) och entita (P. palustris), varför den numera urskiljs oftast som egen art.Dickinson, E.C., J.V. Remsen Jr. & L. Christidis (Eds). 2013-2014. The Howard & Moore Complete Checklist of the Birds of the World. 4th. Edition, Vol. 1, 2, Aves Press, Eastbourne, U.K.  Balkanmesens närmaste släkting är den kinesiska vitbrynad mes (Poecile superciliosus).

 Släktestillhörighet 
Arten placerade tidigare i det stora messläktet Parus. Data från jämförande studier av DNA och morfologi visade att en uppdelning av släktet bättre beskriver mesfåglarnas släktskap varför de flesta auktoriteter idag behandlar Poecile'' som ett distinkt släkte.

Levnadssätt 
Balkanmesen trivs i macchia med spridda träd och buskar, bland annat olivlundar, plommonodlingar och andra fruktträd. Den ses också i öppet parkliknande landskap med ek, bok, pil, poppelträd och barrträd, framför allt gran och ceder och i synnerhet i bergig kalkstensterräng. Den är diskret i sitt uppträdande jämfört med andra mesar.

Häckning 

Fågeln är monogam och häckar från mars till tidigt i augusti i hål i ruttnande fruktträd, men också i holk eller i klippskrevor. Boet är en skål gjord av ull, växtmaterial, bark, djurhår och fjädrar. Den lägger normalt fem till sju ägg.

Status och hot 
Balkanmesen beskrivs som ovanlig eller lokalt vanlig. I Grekland och västra Turkiet är den rätt vanlig och vida spridd, liksom i norra Irak, iranska Zagrosbergen och i norra Israel. Den är dock sällsynt på Kreta, i Kaukasus och Libanon. Beståndet i Europa uppskattas till mellan 450 000 och 1,3 miljoner par, med överlägset flest antal i Bulgarien och Turkiet, vars bestånd anses vra stabila. Den lilla populationen i Kroatien, bestående av färre än 1000 individer, tros dock vara i minskande. I Rumänien har den å andra sidan nyligen vidgat sitt utbredningsområde in i Transsylvanien. Sammanvägt anses beståndet vara stabilt. Det i kombination med det relativt stora utbredningsområdet gör att internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den som livskraftig. I Armenien hotas arten av allt fler skogsbränder och av pesticider i jordbruket.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Mesar
Fåglar i palearktiska regionen
Balkanmes ( Poecile lugubris ) är en fågel i familjen mesar inom ordningen tättingar . Den förekommer i sydöstra Europa och sydvästra Asien i både bergsskogar , buskmarker , olivlundar och fruktträdgårdar . Jämfört med andra mesar är den relativt tystlåten och tillbakadragen . IUCN kategoriserar arten som livskraftig . Utseende Balkanmesen påminner om en talgoxe i storlek14 centimeter ) och proportioner , men färgad som en talltita . Jämfört med den senare har den dock en bruntonad gråsvart hätta som går lite längre ner på huvudet och en mycket större svart haklapp . På så sätt blir den vita kinden snarare som en smal kil . Näbben är också relativt kraftig . Läten Locklätena är blåmeslika och sparvlikt grälande , ibland med en mer rivig ton , medan den enkla sången liknar entitans fast med en oren röst : "tjriv-tjriv-tjriv " . Utbredning och systematik Balkanmesen förekommer som namnet antyder på Balkanhalvön , men även österut via Mindre Asien till Iran . Den är en stannfågel , men det finns tecken på att den förflyttar sig till lägre belägna områden i delar av utbredningsområdet . Fågeln delas vanligen upp i fem underarter med följande utbredning : Poecile lugubris lugubris – från Balkanhalvön till norra Grekland Poecile lugubris lugens – centrala och södra Grekland Poecile lugubris anatoliae – från Mindre Asien och söderut till norra Israel Poecile lugubris dubius – Zagrosbergen i västra Iran Poecile lugubris kirmanensis – Kermanregionen i sydöstra Iran I verket Handbook of Western Palearctic Birds ( Shirihai & Svenssonurskiljs endast fyra underarter , där lugens inkluderas i lugubris- Sedanföljer svenska BirdLife Sverige dessa rekommendationer . Tillfälligt har balkanmesen observerats i Italien , Slovenien och Kuwait . Systematik Balkanmesen beskrevs vetenskapligt av Coenraad Jacob Temminck Dess vetenskapliga artepitet ' ’lugubris är latin och betyder "sorgesam " . Tidigare betraktades hyrkanmes ( P. hyrcanus ) som en underart till balkanmes , men genetiska studier visar att hyrkanmesen snarare står närmare talltita ( P. montanus ) och entita ( P. palustris ) , varför den numera urskiljs oftast som egen art.Dickinson , E.C. , J.V . Remsen Jr . & L . Christidis ( Eds ) . The Howard & Moore Complete Checklist of the Birds of the World.h . Edition , Vol. Aves Press , Eastbourne , U.K. Balkanmesens närmaste släkting är den kinesiska vitbrynad mes ( Poecile superciliosus ) . Släktestillhörighet Arten placerade tidigare i det stora messläktet Parus . Data från jämförande studier av DNA och morfologi visade att en uppdelning av släktet bättre beskriver mesfåglarnas släktskap varför de flesta auktoriteter idag behandlar Poecile ' ' som ett distinkt släkte . Levnadssätt Balkanmesen trivs i macchia med spridda träd och buskar , bland annat olivlundar , plommonodlingar och andra fruktträd . Den ses också i öppet parkliknande landskap med ek , bok , pil , poppelträd och barrträd , framför allt gran och ceder och i synnerhet i bergig kalkstensterräng . Den är diskret i sitt uppträdande jämfört med andra mesar . Häckning Fågeln är monogam och häckar från mars till tidigt i augusti i hål i ruttnande fruktträd , men också i holk eller i klippskrevor . Boet är en skål gjord av ull , växtmaterial , bark , djurhår och fjädrar . Den lägger normalt fem till sju ägg . Status och hot Balkanmesen beskrivs som ovanlig eller lokalt vanlig . I Grekland och västra Turkiet är den rätt vanlig och vida spridd , liksom i norra Irak , iranska Zagrosbergen och i norra Israel . Den är dock sällsynt på Kreta , i Kaukasus och Libanon . Beståndet i Europa uppskattas till mellan000 och3 miljoner par , med överlägset flest antal i Bulgarien och Turkiet , vars bestånd anses vra stabila . Den lilla populationen i Kroatien , bestående av färre änindivider , tros dock vara i minskande . I Rumänien har den å andra sidan nyligen vidgat sitt utbredningsområde in i Transsylvanien . Sammanvägt anses beståndet vara stabilt . Det i kombination med det relativt stora utbredningsområdet gör att internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den som livskraftig . I Armenien hotas arten av allt fler skogsbränder och av pesticider i jordbruket . Referenser Externa länkar Läten på xeno-canto.org Mesar Fåglar i palearktiska regionen