Storkägelbi
Storkägelbi (Coelioxys conoidea) är en biart som först beskrevs av Johann Karl Wilhelm Illiger 1806. Den ingår i släktet kägelbin och familjen buksamlarbin. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Storkägelbiet har en kropp med svart grundfärg och ljus hårbeklädnad. Som hos alla kägelbin smalnar honans bakkropp av i en lång spets, medan hanen har flera taggar på bakkroppsspetsen. Till skillnad från många andra kägelbin, däremot, har den inga sammanhängande band av ljusa filthår på bakkroppen; de ljusa filthåren är i stället samlade i trianglar på sidorna av bakkroppssegmenten, tergiterna, nummer 2 till 5. De kan på så sätt tolkas som kraftigt avbrutna band. Kroppslängden uppgår till mellan 11 och 15 mm.

Ekologi 
Arten är en kleptoparasit hos stortapetserarbi (Megachile lagopoda) och Megachile maritima, larven lever i värdarternas bon där den lever av det insamlade matförrådet efter det den dödat värdägget eller larven. Habitatvalen följer värdarterna; storkägelbiet förekommer i naturtyper som kustdyner och -rasbranter, ängar, hedar, mera sällsynt gräsmarker på kalkjordar samt ruderatmarker, vägrenar, grus- och sandtag. Flygperioden varar från mitten av juni till augusti, och den besöker blommor som bland andra triftsläktet, rödmalva, björnbär, marviol, martorn, strandvinda, timjan, vägtistel, klint och korsörter.

Utbredning 
Storkägelbiet förekommer i stora delar av Europa och Mellanöstern, norrut till Sverige och Finland, och från södra England i väster till Iran och Afghanistan i öster. I Sverige förekommer arten på Öland. Den har tidigare förekommit från Skåne till Uppland men är numera lokalt utdöd. 
I Finland är arten rödlistad som sårbar ("VU"),, medan den i Sverige är klassificerad som akut hotad ("CR").

Källor 

Kägelbin
Insekter i palearktiska regionen
Storkägelbi ( Coelioxys conoidea ) är en biart som först beskrevs av Johann Karl Wilhelm Illiger Den ingår i släktet kägelbin och familjen buksamlarbin . Inga underarter finns listade . Utseende Storkägelbiet har en kropp med svart grundfärg och ljus hårbeklädnad . Som hos alla kägelbin smalnar honans bakkropp av i en lång spets , medan hanen har flera taggar på bakkroppsspetsen . Till skillnad från många andra kägelbin , däremot , har den inga sammanhängande band av ljusa filthår på bakkroppen ; de ljusa filthåren är i stället samlade i trianglar på sidorna av bakkroppssegmenten , tergiterna , nummertill De kan på så sätt tolkas som kraftigt avbrutna band . Kroppslängden uppgår till mellanochmm . Ekologi Arten är en kleptoparasit hos stortapetserarbi ( Megachile lagopoda ) och Megachile maritima , larven lever i värdarternas bon där den lever av det insamlade matförrådet efter det den dödat värdägget eller larven . Habitatvalen följer värdarterna ; storkägelbiet förekommer i naturtyper som kustdyner och -rasbranter , ängar , hedar , mera sällsynt gräsmarker på kalkjordar samt ruderatmarker , vägrenar , grus- och sandtag . Flygperioden varar från mitten av juni till augusti , och den besöker blommor som bland andra triftsläktet , rödmalva , björnbär , marviol , martorn , strandvinda , timjan , vägtistel , klint och korsörter . Utbredning Storkägelbiet förekommer i stora delar av Europa och Mellanöstern , norrut till Sverige och Finland , och från södra England i väster till Iran och Afghanistan i öster . I Sverige förekommer arten på Öland . Den har tidigare förekommit från Skåne till Uppland men är numera lokalt utdöd . I Finland är arten rödlistad som sårbar ( "VU" ) , , medan den i Sverige är klassificerad som akut hotad ( "CR " ) . Källor Kägelbin Insekter i palearktiska regionen