Ängsbandbi
Ängsbandbi (Halictus tumulorum) är en biart som först beskrevs av Carl von Linné 1758. Det ingår i släktet bandbin och familjen vägbin. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Ett slankt bi med metalliskt grönt huvud och mellankropp. Antennerna är helmörka hos honan, mörka med större delen av undersidan gul hos hanen. Hanen har även blekgula käkar och överläpp. Benen är mörka, men hos hanen med gula fält. Tergiternas bakkanter har som vanligt hos bandbin vita hårband, även om behåringen hos hanen är mer otydlig. Honan blir 6 till 8 mm lång, hanen 7 till 8 mm.

Ekologi 
Ängsbandbiet är generalist både vad gäller födokällor (den hämtar näring från 14 olika växtfamiljer) och habitat, där den kan förekomma både i skog och öppna marker. Den tycks emellertid vara vanligast i öppna landskap på sand- eller kalkjordar.

Fortplantning 
Arten anses vara primitivt eusocialt: Den övervintrande honan gräver på våren ut ett bo i form av en 5 till 20 cm lång tunnel, där de 6 till 9 horisontella larvcellerna inrättas i direkt anslutning till gången, utan några förbindelsegångar. När boet är klart och honan börjat få avkomma, utgörs den första kullen främst av honor, som visserligen kan para sig, men inte får någon avkomma. De fungerar i stället som arbetare i boet. Endast 2 till 3 av individerna i kullen är hanar. I den andra kullen produceras både hanar och fertila honor. De senare övervintrar efter de parat sig. Arten är långlivad för att vara ett bi; det förekommer att drottningarna övervintrar två gånger. Boparasit är mellanblodbi, vars hona lägger sitt ägg i ängsbandbiets larvcell efter det hon ätit upp ägget eller dödat larven, så att hennes egen larv ostört kan leva av den insamlade maten.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar från Brittiska öarna i väster till Ural i öster, och från Pyreneerna, Neapel och norra Grekland i söder till 67°N i norr. I Sverige finns arten i Götaland och Svealand, samt mera spritt längs Norrlandskusten, med fynd ända upp till Överkalix. I Finland förekommer den främst i södra och mellersta delarna av landet, även om fynd har gjorts ända upp i Lappland.

Bildgalleri

Kommentarer

Källor

Externa länkar 

Bandbin
Insekter i palearktiska regionen
Ängsbandbi ( Halictus tumulorum ) är en biart som först beskrevs av Carl von Linné Det ingår i släktet bandbin och familjen vägbin . Inga underarter finns listade . Utseende Ett slankt bi med metalliskt grönt huvud och mellankropp . Antennerna är helmörka hos honan , mörka med större delen av undersidan gul hos hanen . Hanen har även blekgula käkar och överläpp . Benen är mörka , men hos hanen med gula fält . Tergiternas bakkanter har som vanligt hos bandbin vita hårband , även om behåringen hos hanen är mer otydlig . Honan blirtillmm lång , hanentillmm . Ekologi Ängsbandbiet är generalist både vad gäller födokällor ( den hämtar näring frånolika växtfamiljer ) och habitat , där den kan förekomma både i skog och öppna marker . Den tycks emellertid vara vanligast i öppna landskap på sand- eller kalkjordar . Fortplantning Arten anses vara primitivt eusocialt : Den övervintrande honan gräver på våren ut ett bo i form av entillcm lång tunnel , där detillhorisontella larvcellerna inrättas i direkt anslutning till gången , utan några förbindelsegångar . När boet är klart och honan börjat få avkomma , utgörs den första kullen främst av honor , som visserligen kan para sig , men inte får någon avkomma . De fungerar i stället som arbetare i boet . Endasttillav individerna i kullen är hanar . I den andra kullen produceras både hanar och fertila honor . De senare övervintrar efter de parat sig . Arten är långlivad för att vara ett bi ; det förekommer att drottningarna övervintrar två gånger . Boparasit är mellanblodbi , vars hona lägger sitt ägg i ängsbandbiets larvcell efter det hon ätit upp ägget eller dödat larven , så att hennes egen larv ostört kan leva av den insamlade maten . Utbredning Utbredningsområdet omfattar från Brittiska öarna i väster till Ural i öster , och från Pyreneerna , Neapel och norra Grekland i söder tillN i norr . I Sverige finns arten i Götaland och Svealand , samt mera spritt längs Norrlandskusten , med fynd ända upp till Överkalix . I Finland förekommer den främst i södra och mellersta delarna av landet , även om fynd har gjorts ända upp i Lappland . Bildgalleri Kommentarer Källor Externa länkar Bandbin Insekter i palearktiska regionen