Ängsblodbi
Ängsblodbi (Sphecodes monilicornis) är en biart som först beskrevs av Kirby 1802. Den ingår i släktet blodbin och familjen vägbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Beskrivning 
Ett stort bi med runt huvud. Som alla blodbin har det svart grundfärg med delvis röd bakkropp, för denna art de främsta bakkroppssegmenten, flera hos honan än hos hanen. Vingbredden på framvingarna är 5 till 6,5 mm hos hanen, 6,5 till 7,5 mm hos honan, medan kroppslängden normalt är 7 till 13 mm, även om det finns individer som är så små som 5 mm

Ekologi 
Ängsblodbiet förekommer i många biotoper, som hedar, kalkängar, skogsbryn och trädgårdar. Arten är polylektisk, den hämtar nektar från blommande växter ur många familjer, som korgblommiga växter, rosväxter, flockblommiga växter, törelväxter och klockväxter. Honorna flyger från vår till tidig höst, hanarna börjar flyga kring midsommar.

Fortplantning 
Likt alla blodbin är honan boparasit; hon bygger inga egna bon, utan lägger sina ägg i bon av smalbin, sandbin och bandbin. Flera värdarter har konstaterats, som  skogsbandbi (Halictus rubicundus), ängssmalbi (Lasioglossum albipes), mysksmalbi (Lasioglossum calceatum), fibblesmalbi (Lasioglossum leucozonium), reliktsmalbi (Lasioglossum quadrinotatulum), zonsmalbi (Lasioglossum zonulum), Lasioglossum malachurum, Halictus maculatus, ängsbandbi (Halictus tumulorum), Lasioglossum laticeps, lersmalbi (Lasioglossum pauxillum), hedsmalbi (Lasioglossum villosulum) och bandsandbi (Andrena flavipes). I samband med äggläggningen dödar honan värdägget eller -larven, så hennes avkomma ostört kan leva på det insamlade matförrådet. För Lasioglossum malachurum, som är social, kan ängsblodbihonan döda alla arbetarna i boet för att förhindra dessa att döda hennes avkomma.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar nästan hela Europa upp till 64º N, österut genom Centralasien till Japan och söderut till Nordafrika. I Sverige finns den i Götaland, Svealand och längs Norrlandskusten. I Finland har den observerats längs sydkusten upp till de mellersta delarna av landet.

Källor 

Blodbin
Ängsblodbi ( Sphecodes monilicornis ) är en biart som först beskrevs av Kirby Den ingår i släktet blodbin och familjen vägbin . Inga underarter finns listade i Catalogue of Life . Beskrivning Ett stort bi med runt huvud . Som alla blodbin har det svart grundfärg med delvis röd bakkropp , för denna art de främsta bakkroppssegmenten , flera hos honan än hos hanen . Vingbredden på framvingarna ärtill5 mm hos hanen,5 till5 mm hos honan , medan kroppslängden normalt ärtillmm , även om det finns individer som är så små sommm Ekologi Ängsblodbiet förekommer i många biotoper , som hedar , kalkängar , skogsbryn och trädgårdar . Arten är polylektisk , den hämtar nektar från blommande växter ur många familjer , som korgblommiga växter , rosväxter , flockblommiga växter , törelväxter och klockväxter . Honorna flyger från vår till tidig höst , hanarna börjar flyga kring midsommar . Fortplantning Likt alla blodbin är honan boparasit ; hon bygger inga egna bon , utan lägger sina ägg i bon av smalbin , sandbin och bandbin . Flera värdarter har konstaterats , som skogsbandbi ( Halictus rubicundus ) , ängssmalbi ( Lasioglossum albipes ) , mysksmalbi ( Lasioglossum calceatum ) , fibblesmalbi ( Lasioglossum leucozonium ) , reliktsmalbi ( Lasioglossum quadrinotatulum ) , zonsmalbi ( Lasioglossum zonulum ) , Lasioglossum malachurum , Halictus maculatus , ängsbandbi ( Halictus tumulorum ) , Lasioglossum laticeps , lersmalbi ( Lasioglossum pauxillum ) , hedsmalbi ( Lasioglossum villosulum ) och bandsandbi ( Andrena flavipes ) . I samband med äggläggningen dödar honan värdägget eller -larven , så hennes avkomma ostört kan leva på det insamlade matförrådet . För Lasioglossum malachurum , som är social , kan ängsblodbihonan döda alla arbetarna i boet för att förhindra dessa att döda hennes avkomma . Utbredning Utbredningsområdet omfattar nästan hela Europa upp till N , österut genom Centralasien till Japan och söderut till Nordafrika . I Sverige finns den i Götaland , Svealand och längs Norrlandskusten . I Finland har den observerats längs sydkusten upp till de mellersta delarna av landet . Källor Blodbin