Pinnkompass
Pinnkompass är ett logginstrument som användes i äldre navigation för notering av styrd kurs och seglad distans.

Konstruktion 
Pinnkompassen utgörs av en bräda i ett stycke med en övre del (vanligen rund) utformad som en kompassros och en undre del (vanligen rektangulär) utformad som en tabell. Både kompassrosen och tabellen är försedda med hål för markeringa av kurs respektive fart. Kompassrosen kan ha upp till 32 väderstreckspilar med vardera åtta hål i radie från kompassrosens centrum, tabellen kan bestå av upp mot 14 vertikala rader med vardera fyra likaledes vertikala hål. I kompassrosens mitt är åtta snören fästade, försedda med varsin pligg i den lösa änden. Tabellens motsvarande snören är oftast fäst i brädans nederdel. Snörena är vanligen av hampa eller lin, pliggarana av ben, trä, bly eller metalltråd. Pinnkompasser är ofta omålade och enkelt utförda, ibland monokromt målade och i enstaka fall mycket dekorativt polykromt målade.

Användning 
Arbetspassen på fartygen är indelade i vakter, se Glas (tidsenhet). En vakt utgörs av fyra timmar, varje halvtimme slås glas i skeppsklockan och rorsmannen noterar i pinnkompassen vilken kurs man hållit under senaste halvtimmen. Första halvtimmens kurs noteras genom att sätta en pligg i hålet närmast kompassrosens centrum i den del av kompassrosen som motsvarar den kurs man hållit. Den loggade farten i knop noterades en gång i timmen under vakten genom markering i nedre tabellens knopmarkeringar. Första timmens seglade distans markerades under aktuellt knoptal i första horisontella raden, kommande timmes distans i raden nedanför o.s.v. För fartmätningen användes logg, till exempel handlogg.

Historik 
Pinnkompassen antas ha varit i bruk sedan 1500-talet i Nordeuropa och så sent som på 1930-talet på mindre fartyg på svenska ostkusten. Pinnkompassen kompletterades med den nedre delen, när skäddlogg och logglas började användas i början av 1600-talet. Den äldsta kända pinnkompassen är från det år 1658 sjunkna örlogsfartyget Morgonstjernan; denna utgör även ett undantag då pinnkompasserna i regel främst användes inom handelsflottan.

Pinnkompasser från kända fartyg 
 Örlogsskeppet Morgonstjernan (1658). Kulturen i Lund
 Georg Wilhelm från Riga. Sjöhistoriska museet, Stockholm
 Skonerten Erika från Häverö. Sjöhistoriska museet, Stockholm
 Briggen Experiment från Helsingborg. Sjöhistoriska museet, Stockholm
 Emilia från Öregrund. Öregrunds hembygdsmuseum
 Barkskeppet Otto från Göteborg. Länsmuseet i Uddevalla.
 Barkskeppet Belice. Roslagens sjöfartsmuseum, Älmsta.
 Skonerten Fortuna. Roslagens sjöfartsmuseum i Älmsta
 Briggen Gerda. Gävle museum.
 Skonerten Maria Elisabeth från Djurvik (1900). Länsmuseet i Kalmar.

Se även 
Glas (tidsenhet)
Logg

Referenser

Noter

Källor 
 Sjöhistorisk årsbok 1985-1986, sid 297

Externa länkar 

 Navigationsinstrument, Pinnkompass. In: Katalog der wissenschaftlichen Sammlungen der Humboldt-Universität zu Berlin, abgerufen am 12. Januar 2012

Nautiska instrument
Sjöhistoria
Pinnkompass är ett logginstrument som användes i äldre navigation för notering av styrd kurs och seglad distans . Konstruktion Pinnkompassen utgörs av en bräda i ett stycke med en övre del ( vanligen rund ) utformad som en kompassros och en undre del ( vanligen rektangulär ) utformad som en tabell . Både kompassrosen och tabellen är försedda med hål för markeringa av kurs respektive fart . Kompassrosen kan ha upp tillväderstreckspilar med vardera åtta hål i radie från kompassrosens centrum , tabellen kan bestå av upp motvertikala rader med vardera fyra likaledes vertikala hål . I kompassrosens mitt är åtta snören fästade , försedda med varsin pligg i den lösa änden . Tabellens motsvarande snören är oftast fäst i brädans nederdel . Snörena är vanligen av hampa eller lin , pliggarana av ben , trä , bly eller metalltråd . Pinnkompasser är ofta omålade och enkelt utförda , ibland monokromt målade och i enstaka fall mycket dekorativt polykromt målade . Användning Arbetspassen på fartygen är indelade i vakter , se Glas ( tidsenhet ) . En vakt utgörs av fyra timmar , varje halvtimme slås glas i skeppsklockan och rorsmannen noterar i pinnkompassen vilken kurs man hållit under senaste halvtimmen . Första halvtimmens kurs noteras genom att sätta en pligg i hålet närmast kompassrosens centrum i den del av kompassrosen som motsvarar den kurs man hållit . Den loggade farten i knop noterades en gång i timmen under vakten genom markering i nedre tabellens knopmarkeringar . Första timmens seglade distans markerades under aktuellt knoptal i första horisontella raden , kommande timmes distans i raden nedanför o.s.v . För fartmätningen användes logg , till exempel handlogg . Historik Pinnkompassen antas ha varit i bruk sedantalet i Nordeuropa och så sent som påtalet på mindre fartyg på svenska ostkusten . Pinnkompassen kompletterades med den nedre delen , när skäddlogg och logglas började användas i början avtalet . Den äldsta kända pinnkompassen är från det årsjunkna örlogsfartyget Morgonstjernan ; denna utgör även ett undantag då pinnkompasserna i regel främst användes inom handelsflottan . Pinnkompasser från kända fartyg Örlogsskeppet Morgonstjernan Kulturen i Lund Georg Wilhelm från Riga . Sjöhistoriska museet , Stockholm Skonerten Erika från Häverö . Sjöhistoriska museet , Stockholm Briggen Experiment från Helsingborg . Sjöhistoriska museet , Stockholm Emilia från Öregrund . Öregrunds hembygdsmuseum Barkskeppet Otto från Göteborg . Länsmuseet i Uddevalla . Barkskeppet Belice . Roslagens sjöfartsmuseum , Älmsta . Skonerten Fortuna . Roslagens sjöfartsmuseum i Älmsta Briggen Gerda . Gävle museum . Skonerten Maria Elisabeth från Djurvik Länsmuseet i Kalmar . Se även Glas ( tidsenhet ) Logg Referenser Noter Källor Sjöhistorisk årsbok sid Externa länkar Navigationsinstrument , Pinnkompass . In : Katalog der wissenschaftlichen Sammlungen der Humboldt-Universität zu Berlin , abgerufen am Januar Nautiska instrument Sjöhistoria