 סימן קג - שמין קרקע של לוה ואם טעו בשומא ושומא הדרה לעולם. ובו יא סעיפים:
קרקע ששמו אותה לבעל חוב ואח''כ שמוה ב''ד לבעל חוב של זה המלוה הרי זו חוזרת ולא יהא כחו גדול מכח בע''ח הראשון ומיהו בזה יפה כחו שאם שמוה לראשון במאה ושמוה לשני בק''ק או אם שמוה לראשון בק''ק ולשני במאה לעולם לא יחזירנה אלא בק''ק קרקע ששמו לבע''ח ומכרה הבע''ח או נתנה במתנה או ששמוה לבעל חוב מדעתו (ר''ן ונ''י ותוס') או שמת והורישה אינה חוזרת: {הגה: וי''א דאם מת והורישה חוזרת אם אין כאן אלא יורש א' אבל אם היו כאן יורשין הרבה וחלקו ונפל לאחד בחלקו שוב אינה חוזרת (טור בשם הרא''ש):} שמו קרקע לאשה ונשאת או ששמו ממנה ונשאת בעל בנכסי אשתו כלוקח הוא ולא מחזיר ולא מחזירין לו (וי''א דוקא כשמתה האשה) (טור סכ''ח וב''י בשם רש''י והרא''ש): 