 סימן יב - דיין שבאו לפניו רך וקשה וכל דיני פשרה. ובו כ' סעיפים:
מצוה לומר לבעלי דינים בתחלה הדין אתם רוצים או הפשרה אם רצו בפשרה עושים ביניהם פשרה וכשם שמוזהר שלא להטות הדין כך מוזהר שלא יטה הפשרה לאחד יותר מחבירו וכל ב''ד שעושה פשרה תמיד הרי זה משובח בד''א קודם גמר דין אע''פ ששמע דבריהם ויודע להיכן הדין נוטה מצוה לבצוע אבל אחר שגמר הדין ואמר איש פלוני אתה זכאי איש פלוני אתה חייב אינו רשאי לעשות פשרה ביניהם אבל אחר שאינו דיין רשאי לעשות פשרה ביניהם שלא במושב דין הקבוע למשפט ואם חייבו ב''ד שבועה לאחד מהם רשאי הב''ד לעשות פשרה ביניהם כדי ליפטר מעונש שבועה (ואין ב''ד יכולין לכוף ליכנס לפנים משורת הדין אע''פ שנראה להם שהוא מן הראוי) (ב''י בשם ר''י ובשם הרא''ש) וי"ח (מרדכי פ' ב' דמציעא):