 סימן צז - להלוות לעני ושלא לנגשו ושלא לחבול כלי אוכל נפש ואלמנה והשבת   העבוט ודין הסידור. ובו ל סעיפים:
אין צריך לומר שלא תטול אשתו ממזונותיה להבא אלא אפילו תפסה מנכסי בעלה כגון שהלך למדינת הים ותפסה מנכסיו שתזון מהם מוציאין מידה ונותנים למלוה שאין לאשה מזונו' לא מקרקעי ולא ממטלטלי עד שיפרע המלוה אפילו היתה קודמת ואפי' הלך בעלה למדינת הים ולותה בשטר ואכלה אע''פ שקדמה הלואת מזונותיה בשטר להלואתו של בעל השטר אין הלואת המזונו' נגבית עד שיפרע בעל השטר תחלה ואם המלוה שעל הבעל היתה על פה והיא לותה לצורך מזונותיה על פה או בשטר איזה מהם שיבא לגבות תחלה קודם ואם באו שניהם כאחד חולקים: {הגה: מיהו אם מעות נדוניאה עדיין בידה או ברשות אביה יכולה לתפסם למזונותיה (מרדכי ס''פ אע''פ) היה חייב לעובדי כוכבים ותבעוהו בדיני עכו''ם ובאתה האשה עם כתובתה וסלקה העכו''ם בעלי חובות כי כן הוא בדיניהם להגבות לאשה נדוניתה תחלה ובא אח''כ מלוה ישראל לתבוע חובו ולהוציא מיד האשה מה שגבתה בדיני עכו''ם הדין עם המלוה דהרי הכתובה והנדונינא לא נתנה לגבות מחיים (ר''י נכ''ג ח''י) (כמו שנתבאר באה''ע סי' נ''ג):}