 סימן כז - שלא לקלל דיין ולא שום אחד מישראל. ובו ב' סעיפים:
אם לא היתה שם התראה או שקלל בלא שם ובלא כינוי או שהיתה הקללה באה מכלל הדברים כגון שאמר אל יהי פלוני ברוך לה' אינו לוקה (וה''ה המקלל את המת פטור) (טור) אבל איסורא מיהו איכא ואם חרף ת''ח מנדין אותו ואם רצו הדיינים להכותו מכת מרדות מכין ועונשין אותו כמה שיראו ואם חרף עם הארץ עונשין אותו כפי שהשעה צריכה (אפי' מחל המתחרף (נ''א המתקלל) עונשין אותו שכבר חטא ונתחייב) (טור) מי שנתחייב נדוי מפני שהפקיר בב''ד ורצו ב''ד למחול על כבודם ולא נידוהו הרשות בידם והוא שלא יהיה בדבר הפסד בכבוד הבורא כגון שהיו העם מבעטין בכבוד התורה ובדיינים הואיל ופקרו העם בדבר צריכי' לחזק ולענוש כפי מה שירא' להם: