 סימן טו - איזה דין דנין תחלה ודין דין מרומה. ובו ה' סעיפים:
הדיין שבא לפניו דין שיודע שהוא מרומה לא יאמר אחתכנו ויהיה הקולר (פי' שלשלת העון) תלוי בצואר העדים כיצד יעשה ידרוש בו ויחקור הרבה בדרישה וחקירה של דיני נפשות: {הגה: ומ''מ אין דינו כדיני נפשות שאם אמר בא' מן החקירות אינו יודע שיתבטל העדות אלא ר''ל שיחקור בדין מרומה כל מה שאפשר (ריב''ש סי' רס''ו):} אם נראה לו לפי דעתו שיש בו רמאות או שאין דעתו סומכת על דברי העדים אע''פ שאינו יכול לפסלן או שדעתו נוטה שבע''ד זה רמאי ובעל ערמה והשיא את העדים אע''פ שהם כשרים ולפי תומם העידו וזה הטעם או שנראה לו מכלל הדברים שיש שם דברים אחרים מסותרים ואינם רוצים לגלותם כל אלו הדברי' וכיוצא בהם אסור לו לחתוך אותו הדין אלא יסלק עצמו מדין זה וידוננו מי שלבו שלם בדבר והרי הדברים מסורים ללב וכשהיה רואה הרא''ש באומדנא דמוכח שהדין מרומה הי' כותב ונותן ביד הנתבע שאין לשום דיין להשתדל בדין זה: 