So, when we actually give citizens the right to have their say – as we did on the Constitution in France and the Netherlands and on the Lisbon Treaty in Ireland – and they say ‘ no ’, what do we do?
Wenn wir also tatsächlich Bürgern das Recht einräumen, ihre Meinung zu sagen – wie wir es bei der Abstimmung über die Verfassung in Frankreich und den Niederlanden und über den Vertrag von Lissabon in Irland – getan haben, und die Bürger „Nein“ sagen, was tun wir?
So, when we actually give citizens the right to have their say – as we did on the Constitution in France and the Netherlands and on the Lisbon Treaty in Ireland – and they say ‘ no ’, what do we do?
De modo que, cuando realmente concedemos a los ciudadanos el derecho a expresar su opinión (como hicimos con la Constitución en Francia y en los Países Bajos, y con el Tratado de Lisboa en Irlanda) y estos dicen « no », ¿qué hacemos?
Quando poi diamo ai cittadini il diritto di dire la loro – com ’ è accaduto in Francia e nei Paesi Bassi con la costituzione, e in Irlanda con il trattato di Lisbona – ed essi dicono “no ”, cosa facciamo?
En wat doen we dan wanneer we burgers daadwerkelijk het recht geven om hun mening te geven, zoals we hebben gedaan voor de grondwet in Frankrijk en Nederland en voor het Verdrag van Lissabon in Ierland, en ze “nee ” zeggen?
Tak więc, gdy rzeczywiście pozwalamy obywatelom się wypowiedzieć – jak miało to miejsce we Francji i w Holandii w sprawie konstytucji oraz w Irlandii w sprawie traktatu lizbońskiego – i mówią oni „nie ”, cóż czynimy?
Pois bem, quando realmente damos aos cidadãos o direito de se exprimirem – como fizemos em relação à Constituição em França e na Holanda, e em relação ao Tratado de Lisboa na Irlanda – e eles dizem "não", o que fazemos?
Prin urmare, când le dăm cu adevărat cetăţenilor dreptul să îşi exprime opinia - ca în cazul Constituţiei, în Franţa şi Ţările de Jos, şi în cazul Tratatului de la Lisabona, în Irlanda - şi aceştia spun „nu ”, ce facem noi?