J. Krikščiūnė acknowledges that she had unofficially heard unpleasant experiences when employers try to conceal the real circumstances of accidents or traumas and try to persuade employees to seek medical help outside the working hours, to assume responsibility for themselves, thereby, to suffer financially.
J. Krikščiūnė pripažįsta, kad teko neoficialiai girdėti nemalonių patirčių, kuomet darbdaviai stengiasi nuslėpti tikrąsias nelaimingų įvykių ar traumų aplinkybes ir bando įkalbėti darbuotojus kreiptis į medikus ne darbo metu, prisiimti atsakomybę sau, taip nusiskriaudžiant finansiškai.